Справа № 200/5131/20-а
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2020-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2020 р. Справа№200/5131/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Буряк І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії ,-

У С Т А Н О В И В:

27.05.2020 до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області, відповідно до тексту якого позивачка просить: визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області від 12.03.2020 №105 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років згідно прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області повторно розглянути заяву позивачки від 01.10.2019 №8412 щодо призначення пенсії за вислугу років згідно прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням висновків суду.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач, як працівник освіти, здобула право на пенсію за вислугу років, відповідно до Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (із змінами), проте відповідачем відмовлено у призначенні пенсії на підставі статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу та недосягненням пенсійного віку. Позивач вважає протиправним рішення відповідача, оскільки рішенням Конституційного суду України № 2-рп визнано неконституційними положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України № 1788, зі змінами, внесеними Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VІІІ та "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №911-VІІІ.

Відповідач позов не визнав, подав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що у позивачки відсутній необхідний спеціальний стаж роботи для призначення пенсії, який передбачений Прикінцевими положеннями Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в редакції Закону України від 3 листопада 2017 року №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій".

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01.06.2020 відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серія НОМЕР_1 виданим Краматорським МВ ГУМС України в Донецькій області.

Згідно трудової книжки Серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 у період: з 1 вересня 1989 року по 24 червня 1991 року навчалася у педагогічному училище №12 м. Москви; з 1 серпня 1991 року по 11 серпня 1993 року працювала у Костянтинівському заводі "Укрцинк" вихователем дитячого садку; з 12 серпня 1993 року по 1 лютого 2003 року - вихователем ясла-садок №6; з 4 лютого 2003 року по 31 липня 2019 року - вихователем ясла-садок №96 Краматорської міської ради; з 1 серпня 2019 року переведена з посади вихователя на посаду діловода.

9 серпня 2019 року позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області із заявою довільної форми про призначення пенсії за вислугу років.

Листом від 15 серпня 2019 року №420/Т-19-01-01/13898/02/34 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що пенсія за вислугу років призначається особам, які станом на 11 жовтня 2017 року мають вислугу років та необхідний стаж для призначення пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

1 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою, встановленого зразка, про призначення пенсії, додавши до заяви: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, трудову книжку, свідоцтво про шлюб, що підтверджується копією заяви та розпискою - повідомленням та не є спірним між сторонами.

Рішенням Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області № 186 від 10 жовтня 2019 року про відмову в призначенні пенсії за вислугу років згідно Прикінцевих положень Закону України від 9 липня 2003 року №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (зі змінами) ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу (26 років 6 місяців) та недосягненням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в період з 1 квітня 2017 року по 11 жовтня 2017 року. При цьому визначено, що стаж ОСОБА_1 , який дає право на вислугу років, згідно статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" складає 26 років.

Не погодившись з діями відповідача позивачка звернулась до суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24.12.2019 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області №186 від 10 жовтня 2019 року про відмову в призначені пенсії за вислугу років згідно Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (із змінами) ОСОБА_1 . Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 1 жовтня 2019 року, зареєстровану за №8412, про призначення пенсії на за вислугу років, із урахуванням висновків суду.

На виконання вищевказаного рішення у справі №200/12896/19-а, відповідачем, за результатом перегляду заяви ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за вислугу років, 12.03.2020 винесено рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років. Вказане рішення обґрунтоване тим, що рішення Донецького окружного адміністративного суду в частині висновків стосовно визначення фату, що на дату звернення позивачки за призначенням пенсії 01.10.2019 спеціальний стаж складає 27 років 11 місяців 16 днів, вказане суперечить рішенню КСУ №2-р/2019, а саме: починаючи з 04.06.2019 пенсія за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 ЗУ №1788 призначається незалежно від віку за наявності не менше 25 років спеціального стажу станом на 01.04.2015, або не менше 25 років 06 місяців станом на 01.01.2016, або не менше 26 років 06 місяців станом на 11.10.2017. Стаж позивачки, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, станом на 01.04.2015 року складає 23 роки 06 місяців 16 днів, станом на 01.01.2016 - 24 роки 03 місяці 16 дні, станом на 11.10.2017 року - 26 років 0 місяців 16 днів, за зазначених обставин управлінням відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідної кількості стажу.

Спірним питанням є визнання права позивача на призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 2-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788) визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно до статті 7 Закону № 1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до статті 52 Закону № 1788 право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Пунктом «е» статті 55 Закону № 1788 (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

У подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (далі - Закон № 213), зокрема, підвищено спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію (абзаци перший - одинадцятий пункту «е» статті 55 Закону № 1788), а Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII (далі - Закон № 911) встановлено як додаткову умову для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 55 років для осіб, зазначених у пункті «е» статті 55 Закону № 1788.

Так, відповідно до внесених змін пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-XII було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними, зокрема, такого віку: 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

В свою чергу, рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII.

При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Відповідно до статті 51 Закону № 1788 пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Тобто у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже, до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.

З наведеного випливає, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.

Конституційний Суд України вказав, що положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті «а» статті 54 Закону № 1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону № 1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Також Конституційний Суд України зазначив, що положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави, з огляду на що, оспорювані положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, суперечать положенням статей 1, 3, 46 Основного Закону України.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом № 213 та Законом № 911.

Отже, на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Враховуючи те, що позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії 01.10.2019, спеціальний стаж її роботи повинен становити не менше 26 років 6 місяців.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909, згідно якого до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посаді вихователя дошкільного навчального закладу всіх типів.

Як вже зазначалось вище, згідно спірного рішення, стаж роботи ОСОБА_1 , який дає право на пенсію за вислугу років складає 26 років 16 днів.

При цьому, згідно наявних в матеріалах справи документів, стаж роботи позивача на посаді вихователя дитячого садка, станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії, становить більше 28 років (без урахування періоду навчання, який згідно п. "д" ч. 3 ст. 56 Закону №1788 зараховується до стажу роботи).

Відповідно до вимог п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

При цьому згідно ч. 6 цієї ж статті при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про наявність у позивачки необхідної кількості стажу для права на призначення пенсії за вислугу років, тому рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії від 12.03.2020 №105 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до положень частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч. 4 ст. 245 у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи той факт, що позивач вдруге вимушена звернутись до суду за захистом порушеного права, факт повторного винесення відповідачем відмовного рішення без урахування висновків судового рішення у справі №200/12896/19, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, суд дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог та винести рішення, яким зобов`язати відповідача призначити пенсію позивачці за вислугу років з дня звернення з заявою про призначення пенсії, зарахувавши до спеціального стажу період навчання позивачки з 01.09.1989 по 24.06.1991.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. Таким чином, судовий збір у зазначеному розмірі підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 90, 132, 139, 193, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Поштова, 5, ) про визнання дій неправомірними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області від 12.03.2020 №105 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років згідно прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 01.10.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (місцезнаходження: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Поштова, б. 5; ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) суму судового збору у розмірі 840,80 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.292, 295, 297 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 02 липня 2020 року.

Суддя І.В. Буряк