Справа № 463/3928/20
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 463/3928/20 пров. № А/857/7275/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Довгополова О.М., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Хітрень О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Туніської Республіки Богрі Дгяеддіне,

на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 06 травня 2020 року (суддя Гирич С.В., час ухвалення 13:18 год., місце ухвалення м.Львів, дата складання повного тексту не вказана),

в адміністративній справі №463/3928/20 за позовом Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Туніської Республіки Богрі Дгяеддіне,

про примусове видворення та затримання з метою забезпечення видворення,

встановив:

У травні 2020 року позивач Львівський прикордонний загін Західного регіонального управління ДПС України звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача громадянина Туніської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: 1) постановити рішення про примусове видворення відповідача, за межі території України, відповідно до п.1 ч.1 ст.289 КАС України; 2) затримати відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення видворення, на строк 6 місяців починаючи з часу та дати фактичного затримання, а саме до 16 год. 45 хв. 05 вересня 2020 року.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 06 травня 2020 року позов задоволено. Ухвалено примусово видворити громадянина Туніської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України, а також затримати громадянина Туніської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу затримання, а саме з 05 березня 2020 року. Рішення в частині примусового видворення громадянина Туніської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернено до негайного виконання.

З цим рішенням суду першої інстанції від 06.05.2020 року не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що в судовому засіданні відповідачу не було надано право скористатись правовою допомогою, і як наслідок судом було допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Також судом першої інстанції не враховано, що всупереч вимогам ст.26, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», позивачем не виносилось рішення про примусове повернення і таке відповідачу для ознайомлення не надавалось. Звертає увагу апелянт також на те, що примусовому видворенню передують дві обставини, а саме прийняття рішення про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття такого рішення. Таким чином, на думку апелянта, відсутня підстава для подачі позову про примусове видворення відповідача за межі території України.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 06.05.2020р. і прийняти нове рішення у справі, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, просить у задоволенні апеляційних вимог відмовити, а рішення суду від 06.05.2020 року залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, які з`явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач громадянин Туніської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , був затриманий 05.03.2020 року Прикордонною вартою Республіки Польща при спробі, у складі групи осіб, незаконно перетнути державний кордон України з Республікою Польща на напрямку 899 прикордонного знаку на території Устилузької об`єднаної територіальної громади Володимир-Волинського району Волинської області, та був переданий українській Стороні о 16 год. 45 хв. відповідно до Угоди між Україною та Європейським співтовариством від 10.06.2007р. «Про реадмісію осіб».

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 06 березня 2020 року вирішено затримати громадянина Туніської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації. Строк дії рішення в частині затримання іноземця становить шість місяців починаючи з дня фактичного затримання 16:45 год. 05.03.2020 р. до 16:45 год. 05.09.2020р. (а.с. 12-13).

Постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 березня 2020 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 10 діб. Строк адміністративного арешту рахувати з моменту затримання з 06 год.50 хв. 05.03.2020 року (а.с. 14).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.5 ст.2 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», однією з основних функцій прикордонної служби України є участь у боротьбі з організованою злочинністю та протидія незаконній міграції на державному кордоні України та в межах контрольованих прикордонних районів.

Пунктом 5 статті 19 цього Закону передбачено, що на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладається запобігання кримінальним та адміністративним правопорушенням, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, їх виявлення та припинення, здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення згідно із законами.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно ч.3 ст.29 цього Закону, іноземці та особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) можуть на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Статтею 288 КАС України передбачено, що позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Частиною 1 статті 289 КАС України передбачено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Так, як уже було зазначено, відповідач громадянин Туніської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 був затриманий Прикордонною вартою Республіки Польща при спробі незаконно перетнути державний кордон України з Республікою Польща, та був переданий українській Стороні о 16 год. 45 хв. відповідно до Угоди між Україною та Європейським співтовариством від 10.06.2007р. «Про реадмісію осіб».

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 06 березня 2020 року вирішено затримати громадянина Туніської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2020 року рішення Личаківського районного суду м.Львова від 06.03.2020 року в адміністративній справі №463/2076/20 залишено без змін.

Постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11.03.2020 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 10 діб.

Оскарженим рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 06.05.2020 року задоволено адміністративний позов ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військової частини НОМЕР_1 ) щодо примусового видворення ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) та його затримання з метою забезпечення примусового видворення.

Крім цього, з матеріалів справи видно, що відповідач ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на територію України в`їхав 20.11.2019 року встановленим порядком через пункт пропуску «Бориспіль-авіа» на підставі багаторазової візи У04252013, дійсної до 31.01.2020 року, з метою вступу на навчання до Харківського торговельно-економічного інституту КНТЕУ. Однак, враховуючи те, що він порушив законодавство України з прикордонних питань, то 06.03.2020 року був відрахований із числа студентів та слухачів вищевказаного навчального закладу.

Надалі 16.03.2020 року Головним Управлінням ДМС у Харківській області громадянину Туніської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) було скасовано посвідку на тимчасове проживання на території України.

Таким чином, підстав для законного перебування на території України, передбачених ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» у апелянта (відповідача) немає, оскільки посвідка на тимчасове проживання на території України скасована, українською мовою не володіє, родичі на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження відсутні.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки відповідач немає законних підстав для перебування на території України, Україною будь-які міжнародні Угоди з Туніською Республікою про реадмісію осіб не укладались, а тому, відповідно до ч.3 ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», громадянин Туніської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) підлягає примусовому видворенню.

Крім цього, судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідач наміру самостійно повертатись до країни походження немає, тобто є обґрунтовані підстави вважати, що особа, яка підлягає примусовому видворенню ухилятиметься від виконання даного рішення та перешкоджатиме проведенню процедури видворення.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, який не спростовано доводами апеляційної скарги, про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 288, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу громадянина Туніської Республіки Богрі Дгяеддіне залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 06 травня 2020 року в адміністративній справі №463/3928/20 за позовом Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Туніської Республіки Богрі Дгяеддіне про примусове видворення та затримання з метою забезпечення видворення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: О. М. Довгополов
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови суду складено 02.07.2020 року