Справа № 480/2751/20
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 липня 2020 р. Справа № 480/2751/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Опімах Л.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
30 квітня 2020 позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що її чоловік ОСОБА_2 проходив службу в органах Служби безпеки України з 15.09.1994 по 20.04.2018.
У період проходження служби з 02.10.2015 по 12.01.2016 ОСОБА_2 брав участь в АТО на сході України та отримав статус учасника бойових дій. Відповідно до п.12.ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» , ст.16-2 Закону України «Про відпустки» отримав право на додаткову відпустку зі зьереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних на рік.
Під час проходження служби додаткова відпустка за 2016-2018 роки ОСОБА_2 , не надавалася, грошова компенсація за її невикористання не виплачувалася. На час його звільнення відповідачем також не виплачена компенсація за невикористану додаткову відпустку, хоча норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку. Відповідно до ч.14 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазанчених в абзацах 1, 2 цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки, їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.
05.06.2019 ОСОБА_2 помер. Позивач зазначає, що згідно положень ст.1227 ЦК України має право на отримання грошових коштів, які повинен був отримати її чоловік, тому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_2 за його життя грошовї компенсації за невикористані відпустки за 2016-2018 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день його звільнення та зобов`язати Управління Служби безпеки України в Сумській області нарахувати і виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки ОСОБА_2 ..
Відповідач подав відзив на позов, в якому проти його задовлення заперечив, зазначивши, що право учасника бойових дій на додаткову відпустку закріплено у декількох нормативно-правових актах: стаття 77-2 Кодексу законів про працю, пункт 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також стаття 16-2 Закону України «Про відпустки» передбачають надання учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту», додаткової відпустки із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
При цьому, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, у рік звільнення зі служби у разі невикористання ними щорічної основної чи додаткової відпустки виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки, а також дні додаткової відпустки.
Оскільки додаткова відпустка учасникам бойових дій відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» не має обов`язкового щорічного характеру, вона не надається у наступному році у разі її невикористання в минулому році, зокрема, після закінчення дії особливого періоду, з урахуванням норм статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з роз`ясненням Міністерства соціальної політики України від 08.02.2016 №107/13/84-16 додаткова відпустка учасникам бойових дій не відноситься до виду щорічних відпусток.
Враховуючи наведене, грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій законодавством чітко не передбачена, тому Служба безпеки України, як бюджетна установа, не мала достатніх правових підстав її виплачувати.
Перед звільненням ОСОБА_2 ознайомлювали з розрахунками належних йому виплат, зауважень та доповнень до проведених розрахунків позивачем не висувалося. Тому, відповідно до погоджених ОСОБА_2 розрахунків, УСБУ в Сумській області було нараховано та сплачено відповідне грошове забезпечення, компенсація щорічної відпустки та інше.
На момент звільнення та розрахунку з ОСОБА_2 не існувало будь-яких спорів про види розміри належних йому виплат.
Крім того, у відповідності до Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1219 ЦК України передбачено, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.
При цьому, у ст. 1227 ЦК України зазначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженнямздоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Однак, позивач не надала доказів того, що вона є єдиним членом сім`ї і саме їй у відповідності до ст. 1227 ЦК України підлягають виплаті сума компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій на момент звільнення ОСОБА_2 . Таким чином, висновки Позивача щодо протиправної бездіяльності УСБУ в Сумській області щодо не нарахування ОСОБА_2 компенсаційних виплат за не відбуті додаткові відпустки при звільненні у 2018 році є безпідставними.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задовленні позову слід відмовити, з огляду на таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Стаття 1219 Цивільного кодексу України визначає права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, тобто, ті, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Отже, виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми вже нарахованої пенсії або інших виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися неотриманими у зв`язку з його смертю.
Як встановлено судом, під час проходження служби додаткова відпустка за 2016-2018 роки ОСОБА_2 , не надавалася, грошова компенсація за її невикористання не нараховувалася і не виплачувалася. За життя ОСОБА_2 не ставив питання нарахування і виплати такої компенсації, за судовим захистом не звертався, а відтак права на виплати не набув.
Вказане вище узгоджується з практикою застосування норм права, викладеної у постанові Верховного Суду у постанові від 17 серпня 2018 року у справі № 825/3610/15-а, де Верховним Судом висловлена позиція, стосовно того, що предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми заробітної плати або інших виплат, які нараховані спадкодавцеві за життя і залишилися неотриманими у зв`язку з його смертю.
Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі та досліджені докази, приймаючи до уваги те, що грошова компенсація за не використані дні додаткової відпустки ОСОБА_2 за життя не нараховувалася і не виплачувалася, відтак можливе право на її отримання не входить до складу спадщини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача вчинити дії, пов`язані з нарахуванням і виплатою компансації на користь ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Л.М. Опімах