Справа № 200/1763/20-а
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення адміністративного позову без руху

30 червня 2020 р. Справа №200/1763/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голуб В.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення від 11.01.2020 року № 5 та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення від 11.01.2020 року № 5 та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою від 23.03.2020 року Донецький окружний адміністративний суд прийняв до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення від 11.01.2020 року № 5 та зобов`язання вчинити певні дії та відкрив провадження по даній справі. Розгляд справи суд вирішив проводити за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання у справі.

Суд закрив підготовче провадження у справі 13.05.2020 року та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позивач, його представник та представник відповідача на судове засідання не з`явились, про місце, дату та час повідомлялись судом належним.

В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про проведення судового засідання без участі позивача та його представників.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи приписи ст. 205 КАС України, беручи до уваги належне повідомлення сторін про дату, час і місце цього засідання та клопотання представника позивачів про розгляд справи без його участі та без участі позивачів, суд дійшов висновку про можливість розпочати розгляд справи за відсутності сторін.

Піч час дослідження матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що позовна заява позивача не відповідає вимогам ст.ст. 160, 171 КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, крім іншого, чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність.

Згідно ч. 2 ст. 46 КАС України позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КАС України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Згідно ч. 2 цієї ж статті здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

Суд зазначає, що під час розгляду справи суд має встановити за наявними матеріалами (в тому числі) особу позивача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус від 20 листопада 2012 року № 5492-VI (далі Закон № 5492-VI), документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, є: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України.

Згідно ч. 4 ст. 160 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

На підтвердження правосуб`єктності позивача та в якості документів, на підставі яких має бути встановлена його особа, до позовної заяви представником позивача додано копії декількох сторінок його паспорту (як громадянина України) для виїзду за кордон: КС642442 від 17.11.1999 року.

Проте як встановлено судом під час дослідження матеріалів справи, строк дії зазначеного паспорту до 17.11.2009 року. Термін дії паспорту було продовжено до 17.11.2019 року.

Отже, на час звернення позивача до суду з цим адміністративним позовом він був недійсним.

Інших документів, зазначених у п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону № 5492-VI, на підставі яких суд мав би можливість встановити особу позивача та констатувати його правосуб`єктність - суду не надано.

Крім цього, як слідує з п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві, позивачем в якій виступає фізична особа, зазначається, крім іншого, його прізвище, ім`я та по батькові, місце проживання чи перебування, відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

В позовній заяві вказано адресу позивача АДРЕСА_1 Хашарон, Ізраїль.

Разом із цим докази на підтвердження зазначеного факту до адміністративного позову не додані.

Також суд зазначає, що недійсність паспорту позивача для виїзду за кордон унеможливлює і встановлення належності ОСОБА_1 до громадянства України.

Разом із цим зазначена обставина (належність до громадянства України) є однією з підстав для отримання позивачем від України державного пенсійного забезпечення.

Так, згідно приписів ст. 1 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII право на державне пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону мають громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, які проживають в Україні.

Поряд з іншим, як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, остання підписана та подана до суду адвокатом Меламедом В.Б., яким на підтвердження повноважень на підписання цієї позовної заяви додано до позову: копію документа № 086/2019, відповідно до якого нотаріус, ОСОБА_2 , підтверджує, що перед ним в його офісі (Держава Ізраїль, Рішон АДРЕСА_2 Ціон АДРЕСА_3 , 53) представ ОСОБА_1 , особа якого посвідчена посвідченням особи № 321801060 від 23.01.2000 року органом МВС в м. Кфар Саба і підписав за своєю доброю волею документ, що додається до даного посвідчення, і позначений літерою А, в підтвердження зазначеного нотаріус засвідчує підпис вказаної особи і завіряє своїм підписом та печаткою, також надано копію документа апостилю, проставленого на окремому аркуші, переклад якого засвідчений підписом та печаткою нотаріуса Меламед ОСОБА_3 , в якому зазначено, що документ підписаний нотаріусом ОСОБА_4 та скріплений печаткою цього нотаріуса в мировому суді міста Рішон Ле-Ціона без зазначення дати особою, призначеною для цього Міністром Юстиції у відповідності до Закону про нотаріусів 1976 року (особа не зазначена), порядковий номер також не зазначено, пачатка «Мировой суд у м. Рішон Ле-Ціоні» .

Будь-якого іншого документу на підтвердження повноважень представника позивача на представництво Барановського І.І. (в тому числі на підтвердження повноважень представника на підписання позовної заяви від імені ОСОБА_1 до позову не додано.

Згідно ч. 2 ст. 160 КАС України позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ст. 55 КАС України сторона […] може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно із ч. 1 ст. 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 КАС України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність може бути видана як на укладення правочину, так і на здійснення інших юридично значимих дій. Довіреність є правочином і, як будь-який правочин, повинна відповідати всім вимогам, встановленим діючим законодавством до правочинів. Довіреність може бути видана тільки на виконання правомірних юридичних дій. Воля довірителя повинна відповідати його волевиявленню.

Частиною 4 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що повноваження представника позивача, яким є адвокат, повинні бути підтверджені оригіналом одного з документів, зазначених у ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», в тому числі оригіналом довіреності, виданої на ведення справи в суді на підставі відповідного договору.

Суд зазначає, що можливості посвідчення відповідності оригіналу копії довіреності самостійно адвокатом положеннями КАС України і Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» не передбачено.

Також суд вважає за необхідне зауважити, що повноваження адвоката щодо підписання позовної заяви, повинно підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно об`єму наданих йому повноважень, шляхом окремого визначення такої дії у договорі (та як наслідок - відображатись у довіреності).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 811/1507/18, від 29 травня 2019 року у справі № 202/5348/18.

Крім цього суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Для вчинення будь-яких нотаріальних дій, у тому числі, і для засвідчення вірності перекладу та вірності копій, документи, які складено за кордоном, повинні прийматися нотаріусами за умови їх легалізації або проставляння апостилю, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

Легалізація документів та/або проставлення апостилю - це процес підтвердження походження документів. Як апостиль, так і легалізація підтверджують справжність підпису особи, що засвідчила документ.

Апостиль ставиться для використання документів в країнах, які підписали Гаазьку конвенцію, яка була прийнята в 1961 році, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» та вступила в силу в Україні в 2003 році.

Згідно із ст. 1 Гаазької конвенції ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Отже, у силу приписів пункту «d» ч. 2 ст. 1 Гаазької конвенції довіреність, видана особою приватного права, є офіційним документом та на неї поширюються вимоги цієї конвенції.

Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Відповідно до ст. 4 Конвенції передбачений в ч. 1 ст. 3 цієї Конвенції апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.

Таким чином, для цілей прийняття документа, складеного в Державі Ізраїль та звільнення його від процедури консульської легалізації, цей документ повинен містити апостиль або бути скріпленим з апостилем.

Пунктом 13 Правил проставлення апостилю на офіційних документах, призначених для використання на території інших держав, затверджених Наказом Міністерства закордонних справ України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства юстиції України від 5 грудня 2003 року № 237/803/151/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2003 року за № 1151/8472, апостиль проставляється у формі відбитка штампа, візуалізації на папері апостилю, сформованого за допомогою програмних засобів ведення Реєстру у формі електронного документа, або візуалізації на папері апостилю, сформованого за допомогою інформаційної системи. Розмноження та копіювання (фотокопіювання) апостилю не дозволяється.

З доданої до позовної заяви копії апостилю, проставленому на окремому аркуші, а також з копії документу про засвідчення підпису позивача, неможливо ідентифікувати документ, який був підписаний ОСОБА_1 і на якому цей апостиль був проставлений (до якого він додавався).

Отже, з наданих документів неможливо встановити наявність повноважень адвоката Меламеда В.Б. на представництво інтересів ОСОБА_1 при зверненні до суду із даним позовом.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 9 Закону України "Про нотаріат" нотаріус […], який вчиняє нотаріальні дії, не вправі вчиняти нотаріальні дії на своє ім`я і від свого імені. Нотаріальні і прирівняні до них дії, вчинені з порушенням встановлених цією статтею правил, є недійсними.

На підставі викладеного вище суд доходить висновку, що до позовної зави, підписаної представником позивача, на підтвердження повноважень останнього додано копії документів, які не відповідають приписам ст. 59 КАС України та ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно ч. 13 ст. 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Проте строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) (п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 42, 46, 160, 171, 241, 243, 248, 256 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення від 11.01.2020 року № 5 та зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без руху.

Встановити позивачу (представнику позивача) строк для усунення недоліків позовної заяви - до 31 липня 2020 року, протягом якого позивач (представник позивача) має надати суду:

- належний документ, зазначений у п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону № 5492-VI, на підставі якого суд буде мати змогу встановити особу ОСОБА_1 , встановити його адміністративну правосуб`єктність; документи, що підтверджують відомості, зазначені представником у позовній заяві щодо місця проживання/перебування позивача;

- належний документ на підтвердження повноважень представника на представництво інтересів ОСОБА_1 при зверненні до суду із даним позовом.

Якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява буде залишена без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В.А. Голуб