Справа № 420/3099/20
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2020-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3099/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вул. Канатна, 83, (13 поверх), м. Одеса, 65107) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом (а.с. 1-18, 96-97) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (далі ГУ ДГК), в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 07.02.2020 року №15-1890/13-20-СГ та зобов`язати надати йому ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Таїровської селищної ради Овідіпольського району Одеської області (згідно графічного додатку).

Позивач зазначив, що він з метою реалізації свого права на отримання до 2,00 га землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, знайшов вільну земельну ділянку, що на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області та подав заяву до ГУ ДГК про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність вказаної земельної ділянки загальною площею 2,00 га.

За результатами розгляду заяви він отримав Лист-відмову ГУ ДГК від 08.05.2019 року №Г-4435/0- 2811/0/37-19.

Оскільки він не погодився з вказаною відмовою, звернувся до суду з позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/3293/19 визнана протиправною відмову від 08.05.2019 №Г-4435/0-2811/0/37-19 та зобов`язано ГУ ДГК надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів) на підставі його клопотання від 08.04.2019.

Апеляційним судом ухвалено нове рішення та зобов`язано ГУ ДГК у передбачений Земельним кодексом України строк розглянути клопотання від 08.04.2019 року про видачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки.

Відповідач, на виконання зазначеного рішення суду прийняв наказ про відмову від 07.02.2020 року № 15-1890/13-20-СГ, який оскаржується цією позовною заявою.

Підставою для відмови стало відсутність погодження Таїровської селищної ради.

З огляду на норми законодавства, а саме - статті 118 ЗКУ, підставою відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, ч.7 ст.118 ЗКУ визначає вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, і, відсутність погодження Таїровської селищної ради не зазначені в ЗКУ, а також - відповідно до п. 6 ст. 118 ЗКУ: додаткові документи та матеріали вимагати забороняється.

Отже, відмова відповідача, викладена у наказі від 07.02.2020 року №15- 1890/13-20-СГ не передбачена ні однією з підстав, передбачених ч. 7 ст.118 ЗК України і є протиправною.

Позивач просить його вимоги задовольнити в редакції ним викладеної, та не зобов`язувати повторно розглянути заяву, оскільки вихід за межі позовних вимог, на його думку, можливий тільки для більш ефективного захисту.

Щодо тлумачення поняття дискреційних повноваження, то позивач просив звернути увагу на висновки Верховного Суду у справах №825/602/17 (постанова від 23.05.2018 року), №802/721/18-а (постанова від 26.02.2019 року), №2040/6320/18 (постанова від 05.03.2019 року).

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Позивач зазначив, що повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні регламентовано ч. 7 ст. 118 ЗКУ.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Позивач просить врахувати, що він зробив все необхідне для надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою, у тому числі звертався до суду за захистом своїх прав, тому вважає ефективним способом захисту його прав саме зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Позивач також просив встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

Ухвалою суду від 05.05.2020 року прийнята позовна заява до розгляду та відкрите провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 02.07.2020 року за клопотанням позивача його позов в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди залишений без розгляду.

Представник ГУ ДГК 12.05.2020 року надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019 по справі №420/3293/19 апеляційну скаргу Головного управління задоволено частково.

На виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019 по справі №420/3293/19 Головним управлінням прийнято наказ від 07.02.2020 №15-1890/13-20-СГ, яким відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з підстав відсутність погодження Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області щодо можливості надання позивачу у власність земельної ділянки.

Представник відповідача вказує, що відповідно до Доручення Віце-прем`єра міністра-Міністра розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Гройсмана В.Б. від 08.10.2014 №37732/0/1-14 передбачено, що під час розгляду клопотань про надання дозволів на розробку документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, необхідно враховувати позицію органів місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки, щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування.

Відповідно до приписів ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлена загальна компетенція сільських, селищних, міських рад, а саме: сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 34 ч.1ст. 26 Закону України «Про місцеві самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються зокрема питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

На думку представника відповідача з огляду на вищезазначене, Головне управління правомірно відмовило у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав відсутності погодження Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області щодо можливості надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки Таїровської селищна рада Овідіопольського району Одеської області вирішує відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Також представник відповідача звернув увагу на те, що за результатами розгляду клопотання позивача від 08.04.2019, Головним управлінням надана відповідь позивачу від 08.05.2019 №Г-4435/0-2811/0/37-19, в якій зазначено, що земельна ділянка яку бажає отримати Позивач розташована на землях промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Крім того, представник відповідача вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог про зобов`язання Головне управління надати Позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з огляду на те, що під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права. Як випливає зі змісту ст. 118 ЗКУ прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні є одним з безпосередніх прав відповідного органу виконавчої влади, у даному випадку ГУ Держгеокадастру в Одеській області, та належить до дискреційних повноважень цього органу

При цьому, вказаною нормою передбачено, що у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

Тобто, у разі бездіяльності відповідного органу виконавчої влади в частині не прийняття передбаченого законодавством рішення у місячний строк з дня реєстрації клопотання зацікавлена особа має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання відповідного дозволу

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Представник відповідача вважає, що прийняття рішення відповідачем у спірних правовідносинах ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, вказана вимога позивача є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача, а тому задоволенню не підлягає.

Також на думку представника відповідача не підлягає задоволенню заява позивача про встановлення судового контролю, оскільки це не є обов`язком суду. Крім того, ВП ВС вважає, що клопотання про встановлення судового контролю може бути подане й задоволене судом вже після ухвалення рішення у справі (ухвала від 20.06.2018 року у справі №800/592/17).

Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що він не погоджується з доводами відповідача викладеними у відзиві на позов, та зауважує, що судом у справі №420/3293/19 встановлена категорія земель. Запитувана позивачем земельна ділянка розташована на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району (за межами населених пунктів); форма власності - державна; категорія земель - землі сільськогосподарського призначення.

Отже, питання категорії земель вивчалося судом у справі №420/3293/19 і є такими, що не потребують доказування.

Також позивач вважає необґрунтованими доводи представника відповідача про порушення дискреційних повноважень зобов`язанням прийняти певне рішення, що обґрунтовано у позові з посиланням на судову практику.

На виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року по справі №420/3293/19 видано наказ від 07.02.2020 року №15-1890/13-20-СГ, яким відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів), орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства з підстав відсутності погодження Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області щодо можливості надання земельної ділянки у власність.

Позивач вважає, що саме зобов`язання відповідача надати дозвіл є найбільш ефективним способом захисту порушеного права.

Судом встановлено, що 08.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДГК із клопотанням, в якому просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтованою площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів).

До вказаного клопотання позивачем додано наступні документи: копію паспорту громадянина України; копію ідентифікаційного коду; графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Листом від 08.05.2019 №Г-4435/0-2811/0/37-19 «Про надання відповіді» ГУ Держгеокадастру в Одеській області відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача позивач звернувся до суду з позовом та судом розглянута справа №420/3293/19 .

Рішенням суду від 14.08.2019 року ОСОБА_1 задоволений частково. Визнано протиправною відмову ГУ ДГК від 08.05.2019 №Г-4435/0-2811/0/37-19 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів). Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів) на підставі його клопотання від 08.04.2019 року.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019 по справі № 420/3293/19 задоволено частково апеляційну скаргу ГУ ДГК. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2019 року скасовано, ухвалене нове рішення. скасувати. Визнано протиправною бездіяльність ГУ ДГК стосовно не розгляду у передбачений законодавством спосіб клопотання ОСОБА_1 від 08.04.2019 року про видачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів). Зобов`язано ГУ ДГК у передбачений Земельним кодексом України строк розглянути клопотання ОСОБА_1 від 08.04.2019 року про видачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів).

На виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019 по справі № 420/3293/19 ГУ ДГК прийнятий наказ від 07.02.2020 року №15-1890/13-20-СГ, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів) з таких підстав: відсутність погодження Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області щодо можливості надання йому у власність земельної ділянки.

Дослідивши, проаналізувавши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення зокрема особистого селянського господарства подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених норм ЗК України свідчить про те, що законодавством встановлено виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У такому випадку відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб`єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об`єкта вимогам зазначеним у ЗК України документів, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,00 га.

Судом встановлено, що позивачем подано до ГУ ДГК клопотання, в якому вказано орієнтовну площу земельної ділянки та її цільове призначення.

Суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що судовим рішенням по справі № 420/3293/19 встановлена належність земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення. Представник відповідача зазначив, що земельна ділянка, яку бажає отримати Позивач розташована на землях промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, проте належних та допустимих доказів цих обставин до суду не надав.

В оскаржуваному позивачем наказі від 07.02.2020 року №15-1890/13-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» зазначено, що підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, загальною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів) є відсутність погодження Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області щодо можливості надання йому у власність земельної ділянки.

Таким чином, наказ не містить визначених ч. 7 ст. 118 ЗК України підстав для задоволення клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою або вмотивованої відмови у його наданні.

Частина 7 ст. 118 ЗК України не містить такої підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту із землеустрою як надання дозволу або погодження розроблення документації із землеустрою з селищною радою.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховним Судом 03.07.2019 року прийнята постанова у справі №823/1103/16 щодо спірних правовідносин на стадії затвердження проекту землеустрою, який позивачем був виготовлений у відповідності до вимог ст. 118 ЗК України за принципом мовчазної згоди, але у погодженні якого також було відмовлено з посиланням на доручення віце-прем`єр-міністра - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Гройсмана В. Б. від 08.10.2014 року №37732/0/1-14, прийнятий на його підставі наказ Держземагентства України № 328 від 15.10.2014 року «Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України» введено в дію рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 року (протокол засідання № 2) «Про обов`язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності», а також прийняте рішення сесією Білозірської сільської ради від 26.11.2015 року №3-19/VІІ, яким було відмовлено позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з правовим висновком Верховного суду відповідач є спеціально уповноваженим органом на розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення та відповідно наділений повноваженнями на прийняття самостійного рішення з питань, віднесених до його компетенції. Наявність у відповідача цих повноважень виключає необхідність участі у спірних правовідносинах місцевої ради. Також Верховний Суд зазначив, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому ст. 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Враховуючи вказані правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03.07.2019 року справі № 823/1103/16, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного наказу, в якому підставою для відмови позивачу надання дозволу на розроблення проекту землеустрою зазначено відсутність погодження Таїровської селищної ради щодо можливості надання заявнику дозволу на розроблення документації із землеустрою. Проте необхідність погодження з органами місцевого самоврядування не передбачена ч. 7 ст. 118 ЗК України як підстава для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, яка містить вичерпний перелік підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою у його наданні.

В постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019 по справі № 420/3293/19 зазначено, що оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені у частині шостій статті 118 ЗК України, у визначений законом строк, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання ГУ Держгеокадастру прийняти відповідне рішення, тобто рішення про надання або рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

У разі неприйняття такого рішення у належній формі упродовж встановленого законом строку, тобто у разі протиправної бездіяльності відповідача, особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (абзац третій частини сьомої статті 118 ЗК України).

Відповідачем на виконання постанови суду прийнятий наказ про відмову у наданні дозволу на розробку землеустрою, який оскаржується позивачем.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наказ відповідача є рішенням суб`єкта владних повноважень, якій прийнятий у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, проте не на підставі закону.

Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Положеннями чинного законодавства чітко визначені, як підстави, порядок, строки, процедура надання відповідачем дозволу зацікавленим громадянам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, так і чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, та відповідно і форма прийнятих рішень.

У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача витрат зі сплати судового збору в розмірі 840,80грн.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 139, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вул. Канатна, 83, (13 поверх), м. Одеса, 65107) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 07.02.2020 року №15-1890/13-20-СГ про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Таїровської селищної ради Овідіпольського району Одеської області (згідно графічного додатку).

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Таїровської селищної ради Овідіпольського району Одеської області (згідно графічного додатку) на підставі його клопотання від 08.04.2019 року.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 840,40 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.