Справа № 240/382/20
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2020-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/382/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк М.Ф.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

02 липня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року (ухвалене у м. Житомирі 12.03.2020 о 15:36, повний текст якого виготовлено 18.03.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_2 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , у якій просив суд: визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 , оформлену листом від 18.12.2019 №8435, у зарахуванні ОСОБА_3 до загальної вислуги років періоду навчання в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою з 24.08.1997 по 17.06.2000; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 зарахувати до загальної вислуги років ОСОБА_1 період навчання в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою з 24.08.1997 по 17.06.2000.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачу правомірно відмовлено у зарахуванні до загальної вислуги років військової служби періоду його навчання у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою, так як такий навчальний заклад не включений до переліку військових навчальних закладів, передбачених постановою КМ України від 19.08.1992 №490 "Про реформу системи військової освіти".

02.07.2020 до суду надійшла заява позивача про розгляд даної справи за його відсутності. Також позивач вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги.

02.07.2020 до суду надійшла заява представника відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку із відсутністю транспортного сполучення Бердичів-Вінниця.

Розглянувши вказану заяву, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи, з огляду на відсутність підстав для обов`язкового відкладення розгляду справи, передбачених ч.2 ст.205 КАС України.

Згідно ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, з 24.08.1997 по 17.06.2000 позивач навчався у Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою. Вказані обставини підтверджуються довідкою від 12.11.2019, виданою Чернігівським ліцеєм з посиленою військово-фізичною підготовкою, копіями атестату та посвідчення ліцеїста, копіями наказів про зарахування позивача на всі види відповідного забезпечення та про закінчення навчання.

ОСОБА_2 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

27.11.2019 Позивач звернувся до відповідача про зарахування до загальної вислуги років період навчання в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою з 24.08.1997 по 17.06.2000.

Листом від 18.12.2019 №8435 відповідач відмовив позивачу у зарахуванні до загальної вислуги років період його навчання в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою з 24.08.1997 по 17.06.2000 у зв`язку із тим, що Чернігівський ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою не включений до переліку військових навчальних закладів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 №490 "Про реформу системи військової освіти".

Позивач не погодився із вказаною відмовою та звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на зарахування до загальної вислуги років періоду його навчання в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою з 24.08.1997 по 17.06.2000, а тому оскаржувана відмова відповідача в такому зарахуванні, викладена в листі від 18.12.2019 є протиправною.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Як обґрунтовано відзначив суд першої інстанції, суть спору між сторонами у даній справі зводиться питання до наявності чи відсутності права позивача на зарахування до загальної вислуги років період навчання в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою з 24.08.1997 по 17.06.2000.

Статтею 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 (в редакції станом на день зарахування позивача до Чернігівського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою, надалі - Закон №2232-XII) та статтею 8 Закону України "Про соціальний i правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що час проходження військової служби зараховується громадянам до загального трудового стажу, до стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону №2232-XII громадяни, які навчаються у військово-навчальних закладах, перебувають на військовій службі і не мають звань прапорщиків чи мічманів та офіцерського складу, є курсантами, а ті, що мають такі звання, - слухачами.

Навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №2232-XII початком перебування на військовій службі, окрім іншого, вважається день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, - для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.

Аналогічна правова норма була закріплена в п.4 розділу І "Загальні положення" Тимчасового положення про проходження військової служби солдатами, матросами, сержантами і старшинами, затвердженого Указом Президента України від 13.05.1993 №174/93, що був чинний на день спірних відносин.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання відповідача на те, що Законом України від 18.06.1999 №766-XIV "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" Закон №2232-XII викладено в новій редакції, що в свою чергу виключає зарахування періоди навчання у військовому ліцеї до загального періоду військової служби.

Так, у частині першій статті 58 Конституції України закріплено принцип дій законів у часі, за яким дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Аналогічний висновок викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 N 1-рп/99.

Отже, відлік часу проходження військової служби позивачем розпочався з дня його прибуття на навчання до військово-навчального закладу (Чернігівського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою), тобто з 24.08.1997.

Щодо посилань відповідача про те, що Чернігівський ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою не включений до переліку військових навчальних закладів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 №490 "Про реформу системи військової освіти", суд зазначає наступне.

В абзаці дев`ятому пункту другого Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 №490 зазначено, що з метою якісної підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів, надання державної допомоги у вихованні дітей-сиріт, дітей з багатодітних сімей, а також дітей учасників бойових дій та учасників ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи створюються ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою, в тому числі, на базі частини Чернігівського вищого військового авіаційного училища льотчиків імені Ленінського комсомолу та Чернігівського авіаційно-спортивного клубу Товариства сприяння обороні України (за погодженням з його Центральним комітетом). Навчання розпочати з 1 вересня 1993 року.

Отже, вказані посилання відповідача не є обґрунтованими, а позивач має право на зарахування до загальної вислуги років період його навчання в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою з 24.08.1997 по 17.06.2000, а тому оскаржувана відмова є протиправною.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що належним способом захисту та гарантією відновлення права позивача, порушеного вказаною відмовою, буде зобов`язання відповідача зарахувати до загальної вислуги років позивача період навчання в Чернігівському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою з 24.08.1997 по 17.06.2000.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.