Справа № 420/2848/20
Суддя: Цховребова М.Г.
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2848/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Цховребова М.Г., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області, в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача при розгляді звернення позивача від 02.01.2020 року про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,00 га кожному у власність кожному для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель запасу із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності на території Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області за межами населеного пункту у відповідності із пунктом «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України, за рахунок земельної ділянки кадастровий номер :01:004:0135 або іншої земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності відповідача;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути звернення від 02.01.2020 року про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,00 га кожному у власність кожному для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель запасу із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності на території Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області за межами населеного пункту у відповідності із пунктом «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України, за рахунок земельної ділянки кадастровий номер :01:004:0135 або іншої земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності відповідача та прийняти рішення по даній заяві з урахуванням правової оцінки, наданої судом;

- зобов`язати відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,00 га кожному для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області, за рахунок земельної ділянки кадастровий номер: :01:004:0135 або іншої земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності відповідача.

Ухвалою суду від 08.04.2020 року: відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено, що справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно зі змістом адміністративного позову та відповіді на відзив, позивач просить суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, з таких підстав:

- Головне управління Держгеокадастру в Одеської області, на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 року № 60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад» та наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 15.03.2018 року № 45 протягом 2018 року на території Куяльницької сільської об`єднаної територіальної громади, яка розташована на території Подільського району Одеської області, здійснювалися роботи по формуванню земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в межах, визначених перспективним планом формування територіальних громад. Загалом на території Куяльницької сільської об`єднаної територіальної громади про інвентаризовано 16007,8485 га. земель сільськогосподарського призначення зокрема і земельну ділянку кадастровий номер :01:004:0135 загальною площею 26,38 га.;

- 02.01.2020 року позивач подав Куяльницькому сільському голові у Подільському районі Одеської області Паламарчуку С.М. колективну заяву про надання членам родини дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею по 2 га у власність кожному для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель запасу із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності на території Куяльницької сільської ради, Подільського району, Одеської області за межами населеного пункту у відповідності із п. "б" ч. 1 ст. 121 ЗК України за рахунок земельної ділянки кадастровий номер :01:004:0135 або іншої земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області. До заяви було додано графічні матеріали, на яких зазначене бажане розташування та розмір земельної ділянки, а також копія паспорту та ідентифікаційного номеру кожного члена родини - заявника. Крім того в зверненні було зазначено, що якщо вказана ділянка з якихось причин не відповідає вимогам для відведення, прошу запропонувати свій варіант, який би влаштував адресата і заявників;

- листом від 10.02.2020 року № Ко - 001 Куяльницький сільський голова Паламарчук С.М. не виніс питання стосовно землі на сесію Куяльницької сільської ради та повідомив, що він розглянув звернення самостійно та відмовив у наданні дозволу, посилаючись на те, що «згідно ст. 121 Земельного Кодексу України кожен громадянин України має право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної чи комунальної власності. Для надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського фермерського господарства у власність кожному громадянину необхідно особисто звернутися до Куяльницької сільської ради із заявою, документами, що посвідчують особу громадянина України, графічними матеріалами, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки». Відповідач лукавить, оскільки у вказаній статті зазначено: «ч. 1. Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності», і зовсім немає того, про що вказує відповідач;

- Куяльницький сільський голова Паламарчук С .М. не виніс вказане звернення та не розглянув це питання на пленарному засіданні Куяльницької сільської ради, чим порушив вимоги ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»;

- відмова може бути на підставі ч. 3 ст. 136 Земельного Кодексу України, коли земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів. При цьому, Куяльницький сільський голова Паламарчук С.М. не розглянув і не запропонував заявникам будь-які інші варіанти виділення земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих на території Куяльницької об`єднаної територіальної громади в особі Куяльницької сільської ради, чим фактично порушив права позивача на землю;

- системний аналіз правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України. Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого "земельного" питання. У світлі вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим;

- вирішуючи спір, суд має врахувати висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі № 440/793/19 (провадження № К9901/27617/19) та від 24.12.2019 у справі № 823/59/17;

- відповідач не вказав в своєму листі норму закону, в яких було б вказано підстави для відмови. Він не вказав які норми закону були порушені позивачем при подачі колективного звернення до Куяльницької сільської ради. Не вказано чим колективне звернення позивача негативно вплинуло на права відповідача, на його рішення, або на права зацікавлених осіб, чи було порушено при цьому регламент відповідача, та не вказано які негативні наслідки могли наступити від розгляду відповідачем колективного звернення по суті і прийняття рішення. Більше того, вказане колективне звернення ніяким чином не впливає на порядок прийняття рішення відповідачем і, фактично, при зацікавленості в правомірному розгляді відповідач мав змогу вибрати форму прийнятого рішення по кожному заявнику окремо;

- звернення позивача до Куяльницької сільської ради теж мало форму заяви (клопотання) із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів. Ці права закріплені в ст. 221 Земельного Кодексу України, однак звернення мало форму, яка регламентована Законом України «Про звернення громадян». Таким чином, позивачем було правомірно вибрано форму звернення колективну, оскільки це було обумовлено тим, що група людей - родичів, які об`єднані загальною метою і ціллю. А саме: сумісно вести особисте селянське фермерське господарство, на загальної земельної ділянки, допомагаючи один одному, об`єднавши матеріальні і технічні ресурси. Заявники бажали отримати кожен дозволи на одному земельному масиві для зручності вказаної діяльності. При цьому, вони не порушували права чи свобод інших членів громади;

- якщо відповідач має на увазі змістовну колізію між законами, то необхідно колізію законів у публічно-правовому спорі, за загальним правилом, застосовувати на користь суб`єкта приватного права, наголошує Верховний Суд у постанові від 09.11.2018 року по справі № 263/15749/16-а;

- рішення Великої палати Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень частини другої статті 8, другого речення частини четвертої статті 16 Закону України «Про звернення громадян» (справа про звернення осіб, визнаних судом недієздатними) від 11 жовтня 2018 року № 8-р/2018 №№ 8/03, 26/09, 8/18 зазначив: «Системний розгляд положень статті 40 Конституції України у взаємозв`язку з положеннями її статей 21, 23, частини другої її статті 24 дає підстави стверджувати, що визначене у названій статті право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів належить усім - кожній людині (будь-якому громадянину України, іноземцю, особі без громадянства) незалежно від ознак раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками, у тому числі незалежно від стану здоров`я. Отже, закріплений статтею 40 Конституції України інститут права на звернення має комплексний характер. Його утворюють різні за природою і призначенням юридичні засоби (інструменти), метою яких є забезпечення реалізації кожною людиною своїх прав і свобод, а також їх відстоювання, захист та відновлення у разі порушення.»;

- голова Куяльницької сільської ради розглянув клопотання позивача, але не надав вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови. Куяльницькою сільською радою Подільського району він не наділений повноваженнями самостійно приймати та виносити такі рішення. Такими повноваженнями, в розумінні ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу, наділені лише сільські, селищні, міські ради, а не їх голови;

- характерним прикладом вирішення спору являються рішення того ж Одеського окружного адміністративного суду, які набрали законної сили. Ними аналогічний публічно-правовий спор, за загальним правилом, вирішується на користь суб`єкта приватного права, а не суб`єкта владних повноважень. Такі рішення знаходяться у вільному доступі в Єдиному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua/Page/2, справи: № 420/6323/19 від 27.02.2020 року, № 420/131/20 від 27.03.2020 року, № 420/658/20 від 13.04.2020 року, № 420/2773/20 від 12.05.2020 року.

Згідно зі змістом відзиву на позовну заяву, відповідач вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з таких підстав:

- Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому приписи статті 12 Земельного кодексу України свідчать про те, що сільські ради розпоряджаються земельними ділянками комунальної власності. Якщо земельна ділянка не належить сільській раді на праві комунальної власності це також є самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки;

- кожен громадянин України, зацікавлений в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку, також додати графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки. З наданих документів вбачається, що на графічних матеріалах відсутній розмір та місце розташування земельної ділянки, а тільки кадастрових номер, який не зазначає бажане місце розташування земельної ділянки та її площу. Дана позиція також зазначена у Постанові Пленуму Верховного суду України справа № 369/3184/14-а, провадження № К/9901/1876/18 від 23 січня 2018 року. А саме, в свою чергу, не зазначення місця розташування є порушенням порядку звернення та відповідно підставою для відмови в наданні земельної ділянки через її фактичну відсутність;

- врахувати при вирішені даної справи справи, які вирішувались Одеським окружним адміністративним судом з ідентичних питань, а саме № 420/7464/19.

Дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Судом встановлено, що 02.01.2020 року відповідачу на ім`я Куяльницького сільського голови Паламарчука С.М. була подана колективна заява, вхід. № Ко-001 (а.с.10), від імені, в тому числі ОСОБА_1 , в якій заявники просили надати кожному заявнику дозвіл на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею по 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель запасу із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності на території Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області за межами с. Гонората у відповідності із п. б ч. 1 ст. 121 ЗК України.

У даній колективній заяві також зазначено, зокрема:

- право безоплатної передачі у власність земельної ділянки за вказаним цільовим призначенням не використано;

- якщо вказана ділянка з якихось причин не відповідає вимогам для відведення, просили запропонувати інші варіанти будь якої земельної ділянки, яка придатна для відведення, щоб дійти згоди;

- у разі відмови, просили зробити це у відповідності до статті 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування», яка передбачає, що виключно на пленарних засіданнях місцевої ради вирішується питання регулювання земельних відносин;

- підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України);

- відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», звернення може бути подано окремою особою (індивідуально) або групою осіб (колективно);

- надано згоду на обробку їх персональних даних.

Додатками до даної заяви зазначено та надано суду, зокрема (а.с.12-15):

- копія паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_1 ;

- копії відомості документації із землеустрою, з позначенням конкретного місця розташування земельних ділянок, на території Куяльницької сільської ради, Подільського району, Одеської області на 5 аркушах.

Відповідач, розглянувши колективну заяву вх. № Ко-01 від 02.01.2020 року про надання дозволу кожному заявнику на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, листом від 29.01.2020 року № Ко-01 (а.с.11) повідомив позивача наступне:

- згідно ст. 121 Земельного кодексу України кожен громадянин України має право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності;

- для надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність кожному громадянину необхідно особисто звернутися до Куяльницької сільської ради із заявою, документами, що посвідчують особу громадянина України, графічними матеріалами, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Зазначений лист-відповідь підписаний Куяльницьким сільським головою С. Паламарчуком.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 1 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): Земельним кодексом України від 25.10.2001 року № 2768-III (далі - ЗК України), Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР).

Пунктом б частини 1 статті 121 ЗК України встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно зі ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить:

а) розпорядження землями територіальних громад;

б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу;

в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу;

г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу;

ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст;

д) організація землеустрою;

е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів;

є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства;

ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства;

з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу;

и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом;

і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок;

ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст;

й) вирішення земельних спорів;

к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать:

1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону;

2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з абз. 1 ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання - вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 42 Закону № 280/97-ВР сільський, селищний, міський голова підписує рішення ради та її виконавчого комітету.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Закону № 280/97-ВР сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Відповідно до ч. 16 ст. 46 Закону № 280/97-ВР протоколи сесій сільської, селищної, міської ради, прийняті нею рішення підписуються особисто сільським, селищним, міським головою, районної у місті, районної, обласної ради - головою відповідної ради, у разі їх відсутності - відповідно секретарем сільської, селищної, міської ради, відповідно заступником голови районної у місті, районної ради чи першим заступником, заступником голови обласної ради, а у випадку, передбаченому частинами сьомою та восьмою цієї статті, - депутатом ради, який за дорученням депутатів головував на її засіданні.

Згідно з ч.ч. 1, 2 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Отже, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Судом встановлено, що 02.01.2020 року відповідачу на ім`я Куяльницького сільського голови Паламарчука С.М. була подана колективна заява, вхід. № Ко-001, від імені, в тому числі ОСОБА_1 , в якій заявники просили надати кожному заявнику дозвіл на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею по 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель запасу із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності на території Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області за межами с. Гонората у відповідності із п. б ч. 1 ст. 121 ЗК України.

Проте, по-перше, відповідач розглянув колективну заяву, вх. № Ко-001 від 02.01.2020 року, про надання дозволу кожному заявнику на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства листом від 29.01.2020 року № Ко-01.

Зазначений лист-відповідь підписаний Куяльницьким сільським головою С. Паламарчуком.

Отже, з встановленого вбачається, що заяву позивача про надання йому дозволу на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею по 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель запасу із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності на території Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області за межами с. Гонората у відповідності із п. б ч. 1 ст. 121 ЗК України, яка викладена у поданій відповідачу колективній заяві, вхід. № Ко-001, - відповідач, на порушення вищенаведених положень ЗК України та Закону № 280/97-ВР розглянув листом, а не шляхом прийняття рішення у законодавчо визначеному порядку, та яким, фактично, одноособово відмовив у наданні відповідного дозволу.

При цьому суд також зазначає, що відсутність належним чином оформлених рішень відповідача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні у формі рішень, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

Отже, наданий відповідачем лист не може сприйматися судом як належна відмова у наданні такого дозволу, оскільки спірне питання вирішене не у встановленому законом порядку.

По-друге, Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Як вбачається зі змісту листа від 29.01.2020 року № Ко-01, відповідач, по суті, відмовив позивачу, у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, виключно з таких підстав:

- згідно ст. 121 Земельного кодексу України кожен громадянин України має право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності;

- для надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність кожному громадянину необхідно особисто звернутися до Куяльницької сільської ради із заявою, документами, що посвідчують особу громадянина України, графічними матеріалами, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

З встановленого вбачається, що єдиною підставою для фактичної відмови позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки - неособисте звернення до Куяльницької сільської ради із заявою, документами, що посвідчують особу громадянина України, графічними матеріалами, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, із посиланням на положення ст. 121 ЗК України.

Проте, положення ст. 121 ЗК України «Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам» не регулюють питання стосовно порядку звернення громадянина щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, та відповідачем на наведено законодавчих положень, які регулюють спірні правовідносини, які містять наведені відповідачем вимоги щодо обов`язкового, лише та виключно особистого звернення з відповідною заявою.

Крім того, наведена відповідачем фактична обставина-підстава для відмови позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки - не відповідає змісту вищенаведених положень ЗК України та Закону № 280/97-ВР щодо вимог до клопотання про надання дозволу та підстав для відмови у його наданні.

Також, колективна заява, вх. № Ко-001 від 02.01.2020 року, подана від імені та за особистим підписом позивача та до неї додано копії, зокрема: паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_1 ; відомості документації із землеустрою, з позначенням конкретного місця розташування земельних ділянок, на території Куяльницької сільської ради, Подільського району, Одеської області на 5 аркушах.

При цьому відповідачем у листі-відповіді на колективну заяву не наведено жодних зауважень щодо обсягу та змісту доданих до заяви документів та щодо наявності передбачених ч. 7 ст. 118 ЗК України підстав для відмови у наданні на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, наведені у листі відповідача від 29.01.2020 року № Ко-01 обставини-підстави фактичної відмови позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки - є необґрунтованими та законодавчо безпідставними.

Також, суд звертає увагу відповідача, що факт подання колективної заяви, вх. № Ко-001 від 02.01.2020 року, від імені позивача та інших осіб, жодним чином не спростовує той факт, що за результатами її розгляду відповідач з порушеного у заяві питання повинен прийняти саме рішення у законодавчо встановленому порядку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскільки відповідачем у належний спосіб не розглянуто заяву позивача про надання дозволу на розробку землеустрою, перевірка наявності чи відсутності підстав для надання такого дозволу судом не повинна здійснюватись, а відтак суд не надає оцінки відповідним доводам та доказам на їх підтвердження, викладеним у відзиві на позовну заяву.

При цьому суд не бере до уваги посилання представника відповідача на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року № 369/3184/14-а, з тих підстав, що вони викладені Верховним Судом при виборі і застосуванні норми права до інших спірних правовідносин та на підставі інших фактичних обставин, так предметом оскарження у даній справі було саме рішення Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 11 жовтня 2013 року 25-ї сесії 6-го скликання №29 «Про розгляд клопотання гр. ОСОБА_4 » про відмову у передачі безоплатно у власність земельної ділянки, відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах с. Гатне Києво-Святошинського району Київської області. У справі № 420/2848/20 спірні правовідносини пов`язані саме з бездіяльністю відповідача щодо не прийняття такого рішення у законодавчо встановленому порядку.

Також суд звертає увагу відповідача, що судова практика, нібито з ідентичних питань, зокрема, Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/7464/19, на яку посилається відповідач, не є обов`язковою для суду.

На виконання ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки щодо застосування норм права, викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду від 3 квітня 2020 року по справі № 120/4542/18-а, від 28 лютого 2020 року по справі № 461/1257/17, від 24 грудня 2019 року по справі № 823/59/17, від 21 листопада 2019 року по справі № 812/1268/17, від 24 квітня 2018 року по справі № 802/1534/17-а, від 27 лютого 2018 року по справі № 545/808/17 тощо.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування правомірності допущення оскаржуваної бездіяльності відповідачем суду не наведено та не надано.

При цьому слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.), відповідно

суд дійшов висновків, що:

- правова позиція відповідача зі спірних питань - є помилковою, такою що не відповідає змісту вищенаведених законодавчих норм, які регулюють спірні правовідносини, обмежує позивача у законодавчо встановленому праві;

- оскаржувана позивачем бездіяльність допущена відповідачем: не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; без використання повноваження з метою, з якою це повноваження надано; недобросовісно; нерозсудливо; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямована ця бездіяльність, тому - вона є протиправною, відповідно

- позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності та похідні вимоги зобов`язального характеру про зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення від 02.01.2020 року про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою - підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог, в частині зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,00 га кожному для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області, за рахунок земельної ділянки кадастровий номер: :01:004:0135 або іншої земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності відповідача, - слід зазначити таке.

Виходячи із встановлених судом обставин, висновків суду про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неприйняття рішення за заявою позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою у законодавчо визначених порядку та підстав, про зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення від 02.01.2020 року, та підстави для їх здійснення судом, суд, керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, вважає позовні вимоги позивача у зазначеній частині передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.

Обраний судом спосіб задоволення похідної вимоги позивача зобов`язального характеру та захисту прав позивача відповідає змісту, зокрема, постанови Верховного Суду від 24 грудня 2019 року по справі № 823/59/17.

В прохальній частині позовної заяви позивач також просить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати - сплату судового збору та за подання правничої допомоги.

Щодо стягнення з відповідача судового збору слід зазначити таке.

З вищенаведених висновків суду вбачається, що судом задоволено основну вимогу позивача (про визнання протиправною бездіяльності) та одну похідну від неї вимогу немайнового характеру (про зобов`язання вчинити певні дії) та відмовлено у задоволенні однієї похідної вимоги немайнового характеру (про зобов`язання вчинити певні дії).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позовної заяви додано квитанцію № 26103763 від 27 березня 2020 року про сплату судового збору за подання даного адміністративного позову у сумі 840,80 грн. (а.с.20)

Виходячи з того, що судом задоволена одна самостійна та одна похідна від неї вимога немайнового характеру, у встановлений судом спосіб, стягненню з Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити таке.

Позивачем 17.04.2020 року до суду подано заяву про стягнення судових витрат з відповідача, вхід. № 16013/20, в якій останній, керуючись ст.ст. 132, 134, 139 КАС України, просить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, зокрема, за подання правничої допомоги в сумі 2700,00 грн., з таких підстав:

- до позову було додано попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи;

- в процесі судового розгляду адміністративної справи позивачем понесені наступні судові витрати: 25.03.2020 року було укладено договір про надання професійної правничої допомоги з адвокатом Одеської обласної колегії адвокатів Опалько Олегом Миколайовичем, який надав позивачу правову допомогу, а позивач сплатив за це 2700,00 грн., що підтверджується відповідним договором, актом виконаних робіт та квитанцією на суму 2700,00 грн.

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивачем суду надано копії, зокрема (а.с.16-19, 31, 33):

- договору про надання професійної правничої допомоги від 25.03.2020 року, укладеного між адвокатом Опалько Олегом Миколайовичем, як Адвокатом, та позивачем, як Замовником, зокрема, про те, що Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Замовник зобов`язується оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені Сторонами;

- додатку-1 До договору про надання правової допомоги від 25.03.2020 року, попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести відповідно договору про надання юридичних послуг від 25.03.2020 року;

- квитанції № б/н від 15.04.2020 року про прийняття від позивача адвокатом Опалько О.М. 2700,00 грн.

- акту виконаних робіт від 15.04.2020 року, складеного адвокатом Опалько Олегом Миколайовичем та позивачем, про те, що Виконавець надав, а Замовник - позивач прийняв певні послуги на правову допомогу, на загальну суму 2700,00 грн., відповідно договору про надання юридичних послуг від 25.03.2020 року по адміністративній справі № 420/2848/20.

Порядок та підстави розподілу витрат на професійну правничу допомогу передбачені ст. 134 КАС України.

Так, відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до абз.абз. 1, 2 ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Куяльницькою сільською радою Подільського району Одеської області клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не подане.

На підставі наведеного, враховуючи предмет спору та обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значення справи для позивача тощо, стягненню з Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 підлягає сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2700,00 грн. (дві тисячі сімсот гривень).

Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), зокрема, процесуальні строки щодо розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 та Перехідними положеннями КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області (місцезнаходження: вул. Куяльницька, 26 А, м. Куяльник, Подільський район, Одеська область, 66350; ідентифікаційний код юридичної особи: 04379835) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області щодо неприйняття рішення за результатами розгляду колективної заяви, вхід. № Ко-001 від 02.01.2020 року, в частині звернення ОСОБА_1 .

Зобов`язати Куяльницьку сільську раду Подільського району Одеської області повторно розглянути колективну заяву, вхід. № Ко-001 від 02.01.2020 року, в частині звернення ОСОБА_1 , та прийняти рішення, передбачене частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України, з урахуванням правової оцінки питання, щодо якого звернулась ОСОБА_1 , наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) та суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2700,00 грн. (дві тисячі сімсот гривень).

Апеляційні скарги на рішення суду подаються учасниками справи до або через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Г. Цховребова

.