Справа № 802/451/17-а
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2020-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року

м. Київ

справа № 802/451/17-а

адміністративне провадження № К/9901/40401/18

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів - Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління ДФС у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 30.06.2017 (суддя - Воробйова І.А.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09.10.2017 (головуючий суддя - Залімський І.Г., судді: Смілянець Е.С., Сушко О.О.) у справі № 802/451/17-а.

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - ГУ ДФС у Вінницькій області) від 13.02.2017 №, рішення від 13.02.2017 №, №, № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф від 13.02.2017.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 30.06.2017, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09.10.2017, позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Вінницькій області № від 13.02.2017 в частині збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за податковим зобов`язанням в сумі 17794,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 8897,00 грн.

Визнано протиправними та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДФС у Вінницькій області №Ф- від 13.02.2017 в сумі 41164,49 грн. та рішення ГУ ДФС у Вінницькій області № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску від 13.02.2017 в сумі 8232,90 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позову, ГУ ДФС у Вінницькій області оскаржило їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 27.07.2017, ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017 та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

В обґрунтування своїх вимог ГУ ДФС у Вінницькій області посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України та зазначає, що позивачем документально не підтверджено реальність придбання товарно-матеріальних цінностей.

Позивач не скористався своїм правом та не надав відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає розгляду даної касаційної скарги.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області проведено планову виїзну документальну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

За результатами перевірки складено акт №6/1305/ від 10.01.2017, в якому зафіксовані наступні порушення:

пунктів 177.2 , 177.4 статті 177 Податкового кодексу, в результаті чого донараховано податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на суму 19 587,83 грн. за 2015 рік;

пункту 2 частини першої статті 7, пункту 3 частини восьмої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в результаті чого донараховано 43403,14 грн.;

пункту 1 частини другої статті 6, частини восьмої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

На підставі висновку даного акту ГУ ДФС у Вінницькій області прийнято:

податкове повідомлення-рішення № від 13.02.2017, згідно з яким збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на суму 29381,75 грн., в тому числі основне зобов`язання - 19587,83 грн., штрафні санкції - 9793,92 грн.;

рішення № від 13.02.2017, згідно з яким застосовано штрафні санкції та нараховано пеню в загальній сумі 1186,62 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

рішення № від 13.02.2017, згідно з яким застосовано штрафні санкції та нараховано пеню в загальній сумі 1706,56 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

№ від 13.02.2017, згідно з яким за порушення пункту 2 частини першої статті 7, пункту 3 частини восьмої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» нараховано штрафні санкції в сумі 8680,63 грн.

Крім того, за наслідками перевірки податковим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 13.02.2017 про сплату єдиного внеску, штрафів, пені в розмірі 43403,14 грн.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодилась колегія суддів апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем підтверджено віднесення витрат на придбання склобою на суму 103993,56 грн. та на придбання дизельного палива на суму 14633,12 грн., у зв`язку з чим частково визнано протиправними та скасовано в частині податкове повідомлення-рішення №, рішення № та вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-. При цьому, в ході судового розгляду встановлено факт несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) позивачем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а тому відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування рішень № та №.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Стаття 177 Податкового кодексу України визначає перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, зокрема: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), палива й енергії, запасних частин, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Судами встановлено, що в результаті здійснення фінансового-господарських операцій, ФОП ОСОБА_1 включено до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік витрати в сумі 125 078,12 грн., зокрема, з них:

104580, 15 грн. витрати по придбанню склобою;

19083,77 грн. витрати по придбанню дизельного палива;

1414 ,20 грн. витрати по придбанню питної води.

На підтвердження витрат на придбання дизельного палива, позивачем надано акти списання дизельного палива № СпТ-000006 від 31.01.2015, № СпТ-00007 від 27.02.2015, № СпТ-00009 від 31.03.2015, № СпТ-00010 від 30.04.2015, № СпТ-00013 від 29.05.2015,№ СпТ-00019 від 31.07.2015, № СпТ-00021 від 31.08.2015, № СпТ-00024 від 30.09.2015, № СпТ-00027 від 30.10.2015 копію інвентарної картки обліку основних засобів, що підтверджує наявність транспортного засобу, договір № 09849 на відпуск паливно-мастильних матеріалів (ПММ) від 05.12.2014.

На підтвердження задекларованих ФОП ОСОБА_1 витрат по придбанню склобою за 2015 рік надано квитанції до прибуткового касового ордеру №1 від 22.05.2015, №2 від 15.07.2015, №3 від 05.08.2015, №4 від 26.11.2015, №5 від 28.12.2015 по оплаті склобою, договір купівлі - продажу укладений між ним та ФОП ОСОБА_2 від 29.12.2014, акт звірки взаєморозрахунків від 31.12.2015, картку рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_2 , видаткові накладні № РН -00001 від 12.03.2015, №РН -00009 від 14.07.2015, №РН-00006 від 04.08.2015, №РН-00016 від 26.11.2015, №РН -00029 від 28.12.2015, товарно - транспортні накладні №0000021 від 01.10.2015, №0000017 від 28.08.2015, №2 від 30.07.2015, №Р8 від 18.07.2015, №1 від 06.06.2015, №2 від 29.05.2015, №05 від 25.04.2015, №1 від 17.03.2015, №150133 23.09.2015, виписки із особового рахунку НОМЕР_2.

Таким чином, позивачем підтверджено витрати в сумі 118626,68 грн. підлягають включенню до складу валових витрат в розумінні підпункту 174.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України.

Щодо відсутності товарно-транспортних накладних судами обґрунтовано враховано, що Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку платника податків. При цьому, документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей. Позивач не здійснює вантажні перевезення на договірних засадах.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

В силу положень пункту 3 частини одинадцятої статті 25 зазначеного Закону за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Враховуючи, що доводи відповідача про неправомірне включення до складу валових витрат витрат на придбання дизельного палива і склобою у розмірі 118626,68 грн. не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, відсутні підстави для висновку про заниження позивачем у зв`язку з цим єдиного внеску, що підлягає сплаті ФОП ОСОБА_1 в частині суми 41164,49 грн.

З огляду на викладене, вимога про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску від №Ф- від 13.02.2017 в сумі 41164,49 грн. та рішення ГУ ДФС у Вінницькій області № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску від 13.02.2017 в сумі 8232,90 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судами попередніх інстанцій в частині задоволення позову при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення судів попередніх інстанцій особами, які беруть участь у справі, не оскаржуються, а тому відсутні підстави для надання правового аналізу відповідним висновкам судів у рамках даного касаційного провадження.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Вінницькій області залишити без задоволення.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 30.06.2017 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09.10.2017 у справі № 802/451/17-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіВ.В. Хохуляк І.А. Гончарова Р.Ф. Ханова