Справа № 1.380.2019.003329
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

23 червня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.003329 пров. № 857/10488/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Довгополова О. М.
суддів -Святецького В. В.
Гудима Л. Я.
з участю секретаря судового засідання Гавгун С.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Атаманчука В.І.,

представника відповідача Красневича Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 року частково задоволено позов ОСОБА_1 : визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у перерахунку та виплаті основної державної пенсії, на підставі прямої дії ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-XII (далі Закон № 796-XII), з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року згідно з відсотком втрати працездатності 45%, тобто як добуток п`яти мінімальних заробітних плат та відповідного відсотку втрати працездатності; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок та виплату основної державної пенсії ОСОБА_1 з 25.04.2019 року до 30.06.2019 року включно відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року; у задоволенні решти позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 року було частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 року змінено: третій абзац резолютивної частини рішення викладено в такій редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести з 01.05.2019 року перерахунок та виплату основної державної пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, з врахуванням виплачених сум»; четвертий абзац резолютивної частини рішення виключено; в решті рішення залишено без змін.

ОСОБА_1 звернувся до Восьмого апеляційного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням даної постанови, в якій просив: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подати звіт про виконання постанови цього суду від 03.12.2019 року; постановити окрему ухвалу відповідно до ч. 9 ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заяву обґрунтовує тим, що Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області не виконує протягом тривалого часу зазначену постанову апеляційного суду, а саме не здійснило перерахунок його пенсії в розмірі, встановленому ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року та не виплачує зазначеної у вказаному судовому рішенні суми.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи клопотання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 4, 6 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду. За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Як описано вище, ОСОБА_1 просить суд зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення та постановити окрему ухвалу відповідно до ч. 9 ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України.

Тобто позивач у поданій заяві просить одночасно застосувати заходи контролю за виконанням судового рішення, передбачені ст. ст. 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Водночас, з системного аналізу наведених статей передбачено різні види судового контролю за виконанням судового рішення, а саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (стаття 382) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383). При цьому, на думку колегії суддів, закон, розмежовуючи ці види судового контролю, розділяє також і види заяв, з якими може звертатися позивач до суду, вимоги до оформлення кожної з них, порядок і процедуру їх розгляду.

Зокрема, колегія суддів враховує, що згідно із ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України судом, який може зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення, є суд, який ухвалив таке рішення. Як вбачається з матеріалів справи, підставою подання ОСОБА_1 даної заяви є невиконання Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 року. Отже, в розумінні наведеної статті судом, повноважним розглядати заяву про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, є саме Восьмий апеляційний адміністративний суд.

В свою чергу, відповідно до норм ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України заява про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, подається до суду першої інстанції, незалежно від того, рішення суду якої інстанції виконується.

Також ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено строк для подання відповідної заяви (протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів), а ст. 382 цього Кодексу строку подання заяви про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення не передбачено.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів зазначає, що розгляд заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України не належить до повноважень суду апеляційної інстанції, а тому у задоволенні заяви у цій частині слід відмовити.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області подати звіт про виконання постанови від 03.12.2019 року, колегія суддів зазначає таке.

Як зазначено вище, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 року, яка набрала законної сили в день її проголошення, було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести з 01.05.2019 року перерахунок та виплату основної державної пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, з врахуванням виплачених сум.

31.01.2020 року суд видав виконавчий лист на примусове виконання цієї постанови, який виконується Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Пронь Б.В. неодноразово звертався до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з заявами щодо виконання зазначеного вище судового рішення.

Листами від 24.01.2020 року та від 07.05.2020 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивача про те, що на виконання судового рішення здійснено перерахунок його пенсії, в результаті якого нараховано доплату за період з 01.05.2019 року до 30.06.2019 року в сумі 5419,78 грн., а з 01.07.2019 року розмір пенсії перераховано та виплачується в розмірі 6098,24 грн. Також у зв`язку з індексацією заробітку згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 року № 251 проведено перерахунок його пенсії, розмір якої з 01.05.52020 року становить 6702,82 грн. При цьому, виплата заборгованості здійснюється відповідно до «Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 649.

Однак колегія суддів вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не виконало зазначене вище судове рішення, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з ч. 1 ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

Отже, даними нормами встановлено в імперативній формі обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, та обов`язковість виконання цього рішення особою, визначеною судом.

Також ст. 129-1 Конституції України передбачає здійснення судом контролю за виконанням судового рішення.

Кодексом адміністративного судочинства України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, зобов`язання відповідача суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (стаття 382, зміст відповідних положень якої написано вище).

Системний аналіз вищезазначених норм права свідчить, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого врегульований ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Як вбачається із змісту зазначеної вище постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 року, суд апеляційної інстанції надавав оцінку доводам Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно з ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII з урахуванням норм «Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 (далі Порядок № 1210), п. 9-1 якого передбачено порядок обрахунку пенсії згідно з ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII, а саме визначено формулу обрахунку з врахуванням певних показників (середньої заробітної плати (доходу), з якої сплачено страхові внески (середній показник за 2014-2016 роки), середньомісячний коефіцієнт заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії, розмір відшкодування фактичних збитків у відсотках). Суд вважає такі твердження відповідача безпідставними, оскільки ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII не передбачає коригування розміру пенсії, визначеної з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, на показники, передбачені п. 9-1 Порядку № 1210, а також Законом № 796-XII не віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України вирішення питань з приводу затвердження умов та порядку призначення і виплати розміру пенсій, запровадженого ч. 3 ст. 59 цього Закону у сумі п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Суд вказав, що внаслідок застосування перелічених показників, передбачених п. 9-1 Порядку № 1210, розмір пенсії відрізнятиметься (буде меншим) від розміру, визначеного з врахуванням безпосередньо положення ч. 3 ст. 59 Закону України № 796-XII, в зв`язку з чим положення п. 9-1 Порядку № 1210 в частині визначення формули обчислення розміру пенсії фактично суперечить ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII. А тому суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин слід застосувати положення нормативного акту, який має вищу юридичну силу, а саме ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII, яка передбачає право особи на отримання пенсії саме з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року без застосування жодних формул та коригувань. Отже, суд фактично погодився з доводами позивача про протиправність таких дій пенсійного органу та зобов`язав останнього здійснити відповідний (конкретний) перерахунок. Також суд досліджував та надав оцінку здійсненню Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2019 року згідно з рішенням від 17.07.2019 року № 40, за результатами чого дійшов висновку, що такий перерахунок не можна вважати реалізацією (поновленням) права позивача на перерахунок пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII, яка передбачає право особи на отримання пенсії саме з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

При цьому, як вбачається із вказаного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, розмір пенсії ОСОБА_1 визначено за період з 01.07.2019 року до 30.11.2019 року в розмірі 6098,24 грн., а з 01.12.2019 року 6120,44 грн., тобто ці розміри пенсії є аналогічними тим, які визначені відповідачем внаслідок перерахунку пенсії позивача на виконання, як він стверджує, постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 року.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області фактично не врахувало висновків та мотивів суду апеляційної інстанції, наведених у вказаній постанові, а при здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 врахувало ті ж показники, розміри заробітної плати та механізм, з приводу яких між сторонами виник спір, який вже вирішений судом.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає підставними та обґрунтованими доводи позивача про те, що вказане судове рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області фактично не виконане.

Твердження відповідача про те, що перерахунок пенсії позивача на виконання судового рішення суду був здійснений в порядку, встановленому законодавством, цим рішенням та в межах повноважень управління, а також посилання відповідача на неможливість проведення іншого перерахунку пенсії позивача, колегія суддів вважає безпідставним, зважаючи на висновок щодо застосування норм права, висловлений в постанові Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі № 808/4165/17, згідно з яким положення ст. 124 Конституції України та ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України свідчать, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним застосувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, в рішенні від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», у п. 40 якого зазначено, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції.

Підсумовуючи описані вище обставини та норми законодавства, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскільки встановлено факт невиконання Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 року в даній справі, заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а саме в частині щодо відповідача подати у місячний строк з дня набрання законної сили цією ухвалою звіт про виконання вказаної постанови.

Керуючись ст. ст. 382, 383 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подати у місячний строк з дня набрання законної сили цією ухвалою звіт про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.003329.

У задоволенні решти вимог заяви ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями) та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач О. М. Довгополов
судді В. В. Святецький
Л. Я. Гудим