Справа № 240/5786/20
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2020-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
02 липня 2020 року м. Житомир справа № 240/5786/20
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,
7 квітня 2020 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України щодо відмови у призначенні, нарахуванні та виплаті пенсії за зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до частини 2 статті 55, частини 2 статті 56 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 31 січня 2020 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та здійснити нарахування та виплатити пенсію зі зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до частини 2 статті 55, частини 2 статті 56 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 31 січня 2020 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що після виповнення йому 54 років, звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, як особі, яка має статус потерпілого 3 категорії від аварії на Чорнобильській АЕС. На свою заяву позивач отримав відповідь про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку з посиланням на те, що стаж позивача становить 20 років 09 місяців 05 днів і є недостатнім для призначення пенсії зі зниженням віку. Вказана відмова і стала підставою для звернення з позовом.
Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою суду від 13 травня 2020 року повернуто позивачу переплачену суму судового збору.
Згідно з частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Відповідно до пункту 3 Розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.
Частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС 3 категорії, зареєстрований та проживає у місті Коростені Житомирської області з моменту народження по теперішній час, яке відповідно до Постанови КМУ №106 від 23 липня 1991 року "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.
У січні 2020 року ОСОБА_1 , після виповнення 54 років, звернувся із заявою до Коростенського сервісного центру Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про прийняття рішення щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, як потерпілому від наслідків аварії Чорнобильської катастрофи 3 категорії та надати письмову відповідь про прийняте рішення комісії.
Відповіді позивач не одержав вчасно, тому 11 лютого 2020 року змушений був звернутися з письмовою заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирської області, надавши необхідні документи для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку (а.с.6).
На вказану заяву ГУ ПФУ в Житомирській області надіслано відповідь від 26 лютого 2020 року №0600-0329-8/3719, якою ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням віку з посиланням на відсутність необхідного стажу для призначення вказаної пенсії (а.с.4-5).
Вважаючи такі дії ГУ ПФУ В Житомирській області протиправними та такими, що порушують право позивача на належне пенсійне забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовим відносинам, суд виходить з наступного.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 статті 9 Закону України від 9 березня 2003 року №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 1 січня 2004 року, передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Умови призначення пенсії за віком встановлено статті 26 цього Закону, зокрема, право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - за наявності страхового стажу не менше 27 років.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28 лютого 1991 року №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).
Статтею 49 цього Закону визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Згідно з частиною 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу
Пунктом 2 частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, зокрема, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Частиною 3 цієї статті прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Системний аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 9 березня 2003 року і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28 лютого 1991 року. Іншими словами, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.
Суд враховує, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі абзацу п`ятого частини 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років до 01 січня 1993 року, у зоні посиленого радіологічного контролю - не менше 4 років.
При цьому, особам, які додатково до вказаних вище умов, з моменту аварії по 31 липня 1986 року проживали у зоні гарантованого добровільного відселення встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки або у зоні посиленого радіологічного контролю - 2 роки.
Особам, які не працювали/не проживали в зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини зменшення пенсійного віку, а з розрахунку 1 рік за 2 роки проживання/роботи до 1 січня 1993 року - для осіб, які проживали/працювали у зоні гарантованого добровільного відселення, та 1 рік за 3 роки до 1 січня 1993 року проживання/роботи - для осіб, які проживали/працювали у зоні посиленого радіологічного контролю.
Позивачу як особі, яка має право на пільги призначається пенсія за умови:
1. досягнення віку 60-6 = 54 роки (позивачу 54 роки)
2. наявності страхового стажу 27-6 = 21 рік (у позивача 20 років 9 місяців 5 днів).
Частина 2 статті 56 Закону №796-XII, на яку посилається позивач, не визначає умови призначення пенсії, а встановлює пільги щодо обчислення стажу роботи (служби) для визначення розміру пенсії, який належить до виплати.
Так, відповідно до частини 2 статті 56 Закону №796-XII, право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Виходячи з вищенаведеного, відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV, наявність страхового стажу для призначення пенсії із застосуванням норм частини 2 статті 55 Закону №796-ХІІ має становити не менше 21 року (27-6) на момент досягнення пенсійного віку.
З матеріалів справи встановлено, що 30 січня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою, зареєстрованою за №596 про призначення йому пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, та додано відповідний перелік документів до цієї заяви, які відображені в розписці-повідомленні, зокрема:
- військовий квиток (НК №5077052);
- довідку зі СПОВ про заробітну плату з 1 липня 2000 по день звернення (ОК-5, довідка ПП№231 від 30 січня 2020 року (а.с.10);
- трудову книжку БЕ-1 №9333517, АХ №463668;
- документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (період роботи з 2000 року до 2005 року).
Довідка від 13 лютого 2020 року №1859/14/06-30-66-15, видана ГУ ДПС у Житомирській області, про сплату єдиного (фіксованого) податку не подавалась.
За наявними документами до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності зараховані повністю.
Згідно наданих документів та реєстру застрахованих осіб страховий стаж позивача на момент звернення становить 20 років 09 місяців 05 днів.
Оскільки згідно поданих документів страховий стаж позивача становить 20 років 9 місяців 5 днів (що є недостатнім для призначення пенсії за віком із застосуванням норм частини 2 статті 55 Закону №796-ХІІ), Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області було відмовлено у призначенні пенсії позивачу через відсутність необхідного стажу роботи.
Таким чином, вказані вище обставини та надані на їх підтвердження документи свідчать про відсутність у позивача сукупності всіх обов`язкових умов, достатніх для призначення йому пенсії за віком зі зменшенням віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону №796-XII.
Частиною 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного суду України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ в Житомирській області, відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", діяло у межах повноважень, у спосіб та у порядку, визначені нормами чинного законодавства, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись статтями 72, 77, 143, 243-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби строк оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя Д.М. Гурін