Справа № 821/1285/17
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 р.м. ХерсонСправа № 821/1285/17
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в загальному позовному провадженні у письмовому порядку адміністративну справу за позовом Скадовської міської ради Скадовського району Херсонської області до Херсонської обласної державної адміністрації треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю "Морські ворота", Скадовська районна державна адміністрація, Головне управління Держгеокадастру у Херсонський області про визнання протиправними та скасування окремих положень розпорядження № 445 від 23.06.2017 р.,

встановив:

В провадженні Херсонського окружного адміністративного суду перебувала справа №821/1285/17 за адміністративним позовом Скадовської міської ради Скадовського району Херсонської області до Херсонської обласної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Скадовська районна державна адміністрація, товариство з обмеженою відповідальністю "Морські ворота" та Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання протиправними та скасування окремих положень розпорядження № 445 від 23.06.2017 р., а саме: пункти 1-12 Переліку земельних ділянок області, у тому числі в комплексі з водними об`єктами, право оренди на які може бути реалізовано на земельних торгах у формі аукціону.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що головою ХОДА видано розпорядження від 23 червня 2017 року №445 «Про затвердження Переліку земельних ділянок області, у тому числі в комплексі з водними об`єктами, право оренди на які може бути реалізовано на земельних торгах у формі аукціону». В перелік потрапили земельні ділянки з цільовим призначенням для організації пляжу та обслуговуючої пляжної території в місті Скадовськ (п. 1-12). Позивач вважає, що частина земельних ділянок перелічених в Переліку є земельними ділянками територіальної громади міста Скадовськ, оскільки вони знаходяться уздовж Джарилгацької затоки Чорного моря (берегової лінії). Зазначена територія співпадає з земельними ділянками право користування якими передбачено Актом на право користування землею від 24 квітня 1958 року. Оскільки акт на право користування землею від 24 квітня 1958 року є дійсним документом, яким встановлено існуючі межі міста Скадовськ та відповідно до якого усі землі в межах міста є комунальною власністю територіальної громади, то і спірні пункти Переліку є протиправними.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 07.11.2017 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2018 року, адміністративний позов залишено без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 18.12.2019 року, скасовано Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 07.11.2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2018 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, адміністративна справа №821/1285/17 передана на розгляд головуючому судді Василяці Д.К.

Ухвалою від 13.01.2020 року прийнято до свого провадження адміністративну справу № 821/1285/17 та призначено підготовче провадження на 11.02.2020 року.

04.02.2020 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив відповідно до якого проти позовних вимог заперечує, посилаючись, що наявність акту від 24.04.1958 р. не може слугувати доказом існуючих меж, оскільки відсутній відповідний пакет технічної документації. Крім того, посилання позивача на лист ДП «Херсонський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» № 01-5/177 від 19.02.2007 є неналежним доказом у справі, оскільки це є інформаційний лист, у якому лише повідомляється, що суцільними лініями позначені межі міста та що в описі меж від Б до А зазначено, що межа м.Скадовськ співпадає з береговою лінією Джарилгацької затоки Чорного моря, без будь-якого детального опису та графічних матеріалів. Отже, відповідь не є повноцінною технічною документацію і не може слугувати доказом існуючих меж, так як досліджувалась тільки по ксерокопіям сумнівної якості лише двох документів та відповідного пакету технічної документації не надано. На підставі вищевикладеного, вважає, що розпорядження № 445 від 23.06.2017 р. видано на підставі та межах і у спосіб, що були передбачені чинним законодавством України та жодним чином не порушує прав Скадовської міської ради Скадовського району Херсонської області.

11.02.2020 року слухання справи не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Василяки Д.К. на лікарняному.

Ухвалою від 21.02.2020 року в підготовчому засіданні оголошено перерву до 12.03.2020 року.

Ухвалою від 12.03.2020 в підготовчому засіданні оголошено перерву до 07.04.2020 року та продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою від 07.04.2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 07.04.2020 провадження у справі було зупинено до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.

Ухвалою від 19.06.2020 року провадження у справі поновлено та призначено справу до розгляду.

Сторони в судове засідання з`явились, надали суду заяви про розгляд справи за правилами письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

В матеріалах справи містяться пояснення ГУ Держгеокадастру у Херсонській області відповідно до яких на теперішній час відсутні відомості про межі міста Скадовськ та інші матеріали на підтвердження належності спірних ділянок. З метою внесення меж міста Скадовськ до Державного земельного кадастру необхідно надати до Центру надання адміністративних послуг м. Скадовська заяву про внесення відомостей до Державного земельного кадастру та оригінал проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних утворень, який розроблений та затверджений відповідно до чинного законодавства. Також третя особа вказує, що відповідно до ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» вказаний проект підлягає обов`язковій державній експертизі.

ГУ Держгеокадастру у Херсонській області явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечило, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлене належним чином.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив, що Розпорядженням голови ХОДА «Про затвердження Переліку земельних ділянок області, у тому числі в комплексі з водними об`єктами, право оренди на які може бути реалізовано на земельних торгах у формі аукціону» №445 від 23 червня 2017 року.

Перелік земельних ділянок в п.п.1-12 містить такі земельні ділянки з місцем розташування в м. Скадовськ: вул. Набережна (Куйбишева), орієнтовною площею 0,9 га; вул. Набережна (Куйбишева), орієнтовною площею 1,0 га; вул. Набережна (Куйбишева), орієнтовною площею 2,50 га; на території Східного пляжу, орієнтовною площею 0,605 га; на території Східного пляжу, орієнтовною площею 0,805 га; на території Східного пляжу, орієнтовною площею 1,2 га; на території Східного пляжу, орієнтовною площею 1,4 га; на території Східного пляжу, орієнтовною площею 1,5 га; на території Східного пляжу, орієнтовною площею 0,520 га; на території Західного пляжу, орієнтовною площею 1,0 га; навпроти бази відпочинку «Червоні вітрила», орієнтовною площею 0,74 га; на території Центрального пляжу (навпроти базу відпочинку «Лазурна»), орієнтовною площею 0,71 га. Цільове призначення земельних ділянок організація пляжу та обслуговування інфраструктури пляжної території.

04 липня 2017 року позивач направив на адресу відповідача лист №03-10-745 з проханням надати копії документів, які стали підставою для прийняття розпорядження голови ХОДА №445 від 23.06.2017 року. Також позивач зазначив, що згідно акту постійного користування земельною ділянкою, виданого 24 квітня 1958 року, значна частина вказаних у розпорядженні земельних ділянок знаходиться в межах міста Скадовськ, а тому право розпоряджатись ними має Скадовська міська рада.

11 серпня 2017 року ХОДА направила на адресу Міської ради лист «Про розгляд листа» №5544/0-17/39-313, додатком до якого є запитувані матеріали та документи.

Серед наданих документів та матеріалів, є лист Відділу Держгеокадастру у Скадовському районі Херсонської області до голови Скадовської міської ради «Про надання інформації» № 99-2118-99.3-259/2-16 від 18.02.2016 року, відповідно до якого земельні ділянки східного та західного пляжу до меж оновленої нормативно грошової оцінки м. Скадовськ не потрапили.

В матеріалах справи наявний лист Скадовської РДА на адресу ХОДА «Пропозиції щодо проведення земельних торгів» №01-19-148 від 15 лютого 2017 року, в якому зазначено, що значна частина пляжів міста Скадовськ, розташованих за межами міста використовується для здійснення підприємницької діяльності без правовстановлюючих документів на підставі закріплень виконавчого комітету Скадовської міської ради. Додатком до листа є перелік земельних ділянок для передачі їх на земельні торги з продажу прав оренди, серед них 13 земельних ділянок орієнтовною площею 7 га на території Східного пляжу, 1 земельна ділянка на території Західного пляжу орієнтовною площею 1 га, 2 земельні ділянки орієнтовною площею 0,74 га навпроти бази відпочинку «Червоні вітрила» та 0,71 га навпроти бази відпочинку «Лазурна» на території Центрального пляжу.

Позивач вважає протиправними окремі положення розпорядження голови обласної державної адміністрації від 23 червня 2017 року №445, а саме: пункти 1-12 Переліку земельних ділянок області, у тому числі в комплексі з водними об`єктами, право оренди на які може бути реалізовано на земельних торгах у формі аукціону, оскільки перелічені в них земельні ділянки є землями міста Скадовськ та перебувають в розпорядженні територіальної громади міста, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи по суті спірні правовідносини які виникли між сторонами, з урахуванням висновків викладених в постанові Верховного Суду від 18.12.2019 року по даній справі, суд зазначає, що згідно ст.13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Земельне законодавство включає цей Кодекс, інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин (ч.1 ст.4 Земельного кодексу України).

Передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї (ч.1 ст.117 Земельного кодексу України).

Наведені норми дають підстави для висновку, що належність конкретної земельної ділянки до земель комунальної або державної власності повинна підтверджуватись відповідним рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, а також містити такі обов`язкові реквізити, як кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч.1 ст.122 Земельного кодексу України).

Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб (ч.5 ст.122 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно ч.3 ст.83 Земельного кодексу України земельні ділянки державної власності, які передбачається використати для розміщення об`єктів, призначених для обслуговування потреб територіальної громади (комунальних підприємств, установ, організацій, громадських пасовищ, кладовищ, місць знешкодження та утилізації відходів, рекреаційних об`єктів тощо), а також земельні ділянки, які відповідно до затвердженої містобудівної документації передбачається включити у межі населених пунктів, за рішеннями органів виконавчої влади передаються у комунальну власність.

Статтею 84 Земельного кодексу України передбачено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст.173 Земельного кодексу України межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць. Проекти землеустрою щодо зміни меж населених пунктів розробляються з урахуванням генеральних планів населених пунктів.

Землі та земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватися у комунальну власність), переходять у власність територіальної громади. Рішення про встановлення меж населеного пункту та витяги з Державного земельного кадастру про межу відповідної адміністративно-територіальної одиниці та про відповідні земельні ділянки, право власності на які переходить до територіальної громади, є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Органи, які приймають рішення про встановлення та зміну меж адміністративно-територіальних одиниць, а також порядок встановлення і зміни меж адміністративно-територіальних одиниць, визначені ст.ст.174, 175 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст.46 Закону України "Про землеустрій" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для встановлення або зміни меж адміністративно-територіальних одиниць розробляються проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж відповідних адміністративно-територіальних одиниць.

Проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць розробляються для створення повноцінного життєвого середовища та створення сприятливих умов їх територіального розвитку, забезпечення ефективного використання потенціалу територій із збереженням їх природних ландшафтів та історико-культурної цінності, з урахуванням інтересів власників земельних ділянок, землекористувачів, у тому числі орендарів, і затвердженої містобудівної документації.

Проект землеустрою щодо зміни меж населеного пункту може також передбачати пов`язані із цим зміни меж інших суміжних адміністративних одиниць, якщо прийняття рішення про їх зміну згідно із законом належить до компетенції одного органу.

Проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж сіл, селищ, міст розробляються за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради.

Проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці підлягає погодженню сільськими, селищними, міськими, районними радами, районними державними адміністраціями, за рахунок території яких планується здійснити розширення її меж. У разі встановлення меж міст проект також погоджується з обласною радою, Верховною Радою Автономної Республіки Крим.

Рішення про встановлення (зміну) меж адміністративно-територіальних одиниць є одночасно рішенням про затвердження проектів землеустрою щодо їх встановлення (зміни).

Відомості про встановлення (зміну) меж адміністративно-територіальних одиниць вносяться до Державного земельного кадастру. Відомості про встановлені (змінені) межі адміністративно-територіальних одиниць зазначаються у витязі з Державного земельного кадастру, який безоплатно видається відповідній сільській, селищній, міській, районній, обласній раді. Складовою частиною проекту землеустрою щодо встановлення і зміни меж населеного пункту є перелік земельних ділянок державної власності (із зазначенням їх кадастрових номерів, місцезнаходження, площі та цільового призначення), які переходять у комунальну власність відповідної територіальної громади.

Статтею 13 Закону України "Про Державний земельний кадастр", який набув чинності 01.01.2013 р., визначений склад відомостей Державного земельного кадастру про землі в межах територій адміністративно-територіальних одиниць, до яких віднесено, зокрема, такі відомості: найменування адміністративно-територіальної одиниці; опис меж адміністративно-територіальної одиниці; площа земель в межах території адміністративно-територіальної одиниці; повне найменування суміжних адміністративно-територіальних одиниць; інформація про акти, на підставі яких встановлені та змінені межі адміністративно-територіальних одиниць; відомості про категорії земель у межах адміністративно-територіальної одиниці.

Згідно ч.8 ст.21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості про межі адміністративно-територіальних одиниць вносяться до Державного земельного кадастру на підставі проектів землеустрою щодо встановлення та зміни меж адміністративно-територіальних одиниць.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.32 Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості про межі адміністративно-територіальних одиниць, вносяться до Державного земельного кадастру на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування про встановлення і зміну меж адміністративно-територіальної одиниці, про затвердження документації із землеустрою, документації з оцінки земель, яка є підставою для внесення таких відомостей.

На підтвердження внесення до Державного земельного кадастру відомостей про межі адміністративно-територіальних одиниць, Державним кадастровим реєстратором безоплатно видається органу, який прийняв відповідне рішення, витяг з Державного земельного кадастру.

Аналогічні положення містяться і затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. № 1051 Порядку ведення Державного земельного кадастру.

Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості про межі адміністративно-територіальних одиниць, які були встановлені до набрання чинності Законом України "Про землеустрій", вносяться до Державного земельного кадастру на підставі проектів формування території і встановлення меж сільських, селищних рад.

Крім того, відповідно до положень ст.1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) генеральний план населеного пункту - це містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту, а детальний план території - це містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території; інженерно-транспортна інфраструктура - це комплекс інженерних, транспортних споруд і комунікацій.

Згідно із ст.17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід`ємною частиною генерального плану. У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

У той же час ст.19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачає, що детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території. Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

Детальний план території за межами населених пунктів розробляється відповідно до схеми планування території (частини території) району та/або області з урахуванням державних і регіональних інтересів. Розроблення детального плану території за межами населених пунктів та внесення змін до нього здійснюються на підставі розпорядження відповідної районної державної адміністрації.

Згідно ч.7 ст.17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації в установлений строк узгоджують проект генерального плану населеного пункту з органами місцевого самоврядування, що представляють інтереси суміжних територіальних громад, з метою врегулювання питань планування територій у приміських зонах.

Частинами 2, 7 статті 186 Земельного кодексу України встановлено, що проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць погоджуються сільськими, селищними, міськими, районними радами, районними державними адміністраціями, за рахунок території яких планується здійснити розширення таких меж. У разі розширення меж адміністративно-територіальної одиниці за рахунок території, що не входить до складу відповідного району, або якщо районна рада не утворена, проект погоджується Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною державною адміністрацією.

Проекти землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб погоджуються у порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, та затверджуються:

у разі якщо проект передбачає впорядкування для містобудівних потреб території, розташованої в межах населених пунктів, - відповідними сільськими, селищними, міськими радами;

у разі якщо проект передбачає впорядкування для містобудівних потреб території, розташованої за межами населених пунктів, - районною державною адміністрацією, а у разі якщо районна державна адміністрація не утворена - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною державною адміністрацією.

З урахуванням вищевикладеного, суд зазначає, що законодавством відповідачу надано повноваження щодо розпорядження земельними ділянками державної власності. Такими є всі земельні ділянки, які не знаходяться у приватній та комунальній власності. Зокрема, в комунальній власності знаходяться усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, а також незалежно від місця розташування земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності.

Матеріалами справи встановлено, що за час розгляду справи у суді, в установленому законодавством порядку не розроблено, не погоджено та не затверджено проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж м.Скадовськ, відповідно до якого спірні земельні ділянки знаходяться в межах цього населеного пункту.

Отже, зазначені земельні ділянки згідно ч.1 ст.84 Земельного кодексу України відносяться до земель державної власності, оскільки у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності, докази передачі спірних земельних ділянок за рішеннями органів виконавчої влади у комунальну власність, як то передбачено ст.83 Земельного кодексу України, в матеріалах справи відсутні.

Окремо суд зазначає, що дослідивши Акт на право користування землею від 24.04.1958 року, на який позивач посилається як на доказ, яким встановлено існуючі межі м.Скадовськ та яким передбачено право користування спірними земельними ділянками саме Складовською міською радою, судом встановлено, що відповідно до Акту від 24.04.1958 року зазначені межі відведених земель у користуванні виконкому Скадовської міської Ради депутатів трудящих, а саме: від А до Б з землями с.г.арт. «Радянська Україна», Скадовської міської Ради, від Б до А з землями Джарилгацької затоки Чорного моря. Однак суд зазначає, що з урахуванням проведених законодавчих змін з моменту видачі Акту на право користування землею від 24.04.1958 року не можливо встановити межі міста Скадовська, так як ст. 46 Закону України « Про землеустрій» передбачено, що для встановлення або зміни меж адміністративно-теритоіральних утворень розробляються проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж відповідних адміністративно-територіальних утворень.

Органи, які приймають рішення про встановлення та зміну меж адміністративно-територіальних одиниць, визначені статтею 174 Земельного кодексу України.

Порядком ведення Державного земельного кадастру визначено, що повноваження стосовно внесення меж адміністративно-територіальних утворень належать до державного кадастрового реєстратора обласного рівня.

Враховуючи зазначене, з метою внесення меж міста Скадовська до Державного земельного кадастру, необхідно надати до Центру надання адміністративних послуг міста Скадовська заяву про внесення відомостей до Державного змеленого кадастру та оригінал проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних утворень, який розроблений та затверджений відповідно до чинного законодавства. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», вказаний проект підлягає обов`язковій державній експертизі.

З урахуванням того, що позивачем на час розгляду справи не вчинено вище перелічених дій передбачених чинним законодавством, суд приходить до висновку, що відповідач мав повноваження щодо розпорядження земельними ділянками у відповідно до ч.5 ст. 122 Земельного кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі Федорченко та Лозенко проти України, відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України)

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Таким чином, суд вважає, що відповідачем надано достатньо належних та допустимих доказів щодо правомірності своїх дій, в зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову Скадовської міської ради Скадовського району Херсонської області до Херсонської обласної державної адміністрації треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю "Морські ворота", Скадовська районна державна адміністрація, Головне управління Держгеокадастру у Херсонський області про визнання протиправними та скасування окремих положень розпорядження № 445 від 23.06.2017 р. - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", від 02.04.2020 року Розділ VІ Прикінцевих положень КАС України доповнено п. 3 відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя Д.К. Василяка

кат. 109020100