Справа № 511/1098/20
Суддя: Бобровська І. В.
Дата ухвалення: 2020-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1098/20

Номер провадження: 2-а/511/12/20

"02" липня 2020 р. суддя Роздільнянського районного суду Одеської області Бобровська І. В. , розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до інспектора ДПП УПП в Одеській області старшого лейтенанта поліції Росляк Павла Едуардовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

в с т а н о в и в:

30.06.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з адміністративним позовом до інспектора ДПП УПП в Одеській області старшого лейтенанта поліції Росляк Павла Едуардовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Розглянувши подані матеріали адміністративного позову, вважаю за необхідне залишити позовну заяву без руху, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160,161,172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Слід зазначити, що до матеріалів справи не долучено копію паспорту позивача ОСОБА_1 та копію ІПН номеру.

Також, відповідно до п.5 ч.1 ст.213 КУАП органи Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, в тому числі, відповідно до ст.222 цього Кодексу, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.121 цього ж Кодексу. У ч.2 ст.222 КУАП передбачено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

З наведеної вище норми вбачається, що суб`єктом владних повноважень, який розглядає справу про адміністративне правопорушення і виносить постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, є відповідний орган Національної поліції в особі конкретної посадової особи.

Вказані положення також дублюються Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованими не в автоматичному режимі, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року.

Положенням про Департамент патрульної поліції, що затверджено наказом Національної поліції України від 06.11.2015 року №73, визначено, що Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції який, серед іншого, організовує контроль за додержанням законів, інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Отже, чинним законодавством України уповноваженим працівникам підрозділів Департаменту патрульної поліції Національної поліції, які мають спеціальні звання, надано право від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення зокрема за адміністративні правопорушення, передбачені ст.122 КУпАП.

Частиною третьою статті 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені статтею 121 КУпАП, інспектори відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме - від імені органів Національної поліції і її територіальних органів.

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 121 цього Кодексу.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені центрального органу виконавчої влади із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 244-20 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових (службових) відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року № 724/716/16-а.

Разом з цим, відповідачем у справі вказаний інспектор ДПП УПП в Одеській області старший лейтенант поліції Росляк Павла Едуардовича

З огляду на викладене вище, суд вважає, що належним відповідачем у справі, предметом якої є оспорювання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності повинен бути відповідний орган Національної поліції, тому позивачу необхідно визначитися із суб`єктним складом у даному спорі.

Також, частиною 3 статті 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Проте, позивачем до позовної заяви не додано документа, що підтверджує сплату судового збору. У позовній заяві позивач посилається на статтю 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення та Постанову ВСУ від 31.01.2017 року по справі №298/1232/15, як на підставу звільнення від сплати судового збору.

Разом із тим, відповідно до правового висновку, який викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 543/775/17, провадження № 11-1287апп18, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 25 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 року установлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2 102 гривні.

Розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина п`ята статті 4 Закону № 3674-VI).

Таким чином, з урахування вказаної правової позиції ВП ВС позивач має сплатити судовий збір за даним позовом у розмірі 420,40 грн.

Платіжними реквізитами для зарахування судового збору за подання позову до Роздільнянського районного суду Одеської області є: реквізити: Отримувач коштів УК у Розд. р-ні /Розділ.р-н/22030101 Код отримувача (код за ЄДРПОУ)37958382 Банк отримувача Казначейство України (ЕАП) Код банку отримувача (МФО)899998 Рахунок отримувача UA0015381 Код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу: судовий збір за подання адміністративного позову.

Також, слід зазначити, що подана позовна заява про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення частково викладена не українською мовою та до неї не долучено перекладу вказаного процесуального документа на державну мову.

Відповідно до ч.1 ст. 15 КАС України судочинство і діловодство в адміністративних судах проводиться державної мовою.

Гарантування у судочинстві використання російської та інших мов національних меншин України цілком узгоджується з Європейською хартією регіональних мов або мов меншин, ратифікованою Законом України від 15.05.2003 N 802-IV.

Разом з тим Суд зазначає, що забезпечення рівності прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою, гарантування права громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, не означають абсолютного права сторони (учасника справи) подавати відповідні процесуальні документи мовою, якою вона володіє, якому кореспондує безумовний обов`язок суду приймати такі документи до розгляду. Законом України "Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або мов меншин" передбачено, що при застосуванні положень Хартії заходи, спрямовані на утвердження української мови як державної, її розвиток і функціонування в усіх сферах суспільного життя на всій території України, не вважаються такими, що перешкоджають чи створюють загрозу збереженню або розвитку мов, на які відповідно до ст. 2 цього Закону поширюються положення Хартії.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 14.12.1999 у справі №10-рп/99, українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації, тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.04.2008 № 8-рп/2008 у справі № 1-18/2008 встановлено, що відповідно до ст. 124 Конституції України Конституційний Суд України та суди загальної юрисдикції здійснюють правосуддя, яке стосується конституційного, адміністративного, господарського, кримінального та цивільного судочинства. Ці види судочинства є процесуальними формами правосуддя та охоплюють порядок звернення до суду, процедуру розгляду судом справи та ухвалення судового рішення. Суди реалізують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян щодо використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, відповідно до Конституції і законів України. Таким чином, Основним Законом України закладено конституційні основи для використання української мови як мови судочинства та одночасно гарантовано рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судочинство і діловодство в адміністративних судах провадиться державною мовою.

Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасників судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють (ч. 3 ст. 15 КАС України).

За приписами ч. 4 ст. 15 КАС України учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з частиною 6 статті 13 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом.

Отже, учасники судового процесу які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, проте процесуальні документи мають бути подані лише державною мовою.

Така позиція касаційного суду з питання мови адміністративного судочинства відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 6 липня 2016 року (справа № 21-1092а16).

Разом з тим, вказана правова позиція також була викладена в ухвалах Верховного Суду від 01.08.2019 по справі 826/10114/17, від 01.07.2019 по справі 243/10706/18, від 22.07.2019 по справі 826/19159/16.

Підстав для відступлення від цих правових висновків немає.

Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що вказана позовна заява повністю повинна бути викладена державною (українською) мовою.

Відповідно до частин першої та другої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.

Таким чином, вважаю за необхідне залишити дану позовну заяву без руху із наданням позивачеві строку для усунення недоліків шляхом надання оригіналу документа про сплату судового збору та виконання ухвали в мотивувальній її частині.

Аналізуючи викладене, у відповідності до вимог ч.1 ст. 169 КАС України, вважаю за необхідне залишити адміністративний позов без руху, а позивачу надати строк для усунення його недоліків, викладених вище.

На підставі викладеного, керуючись 80,160, 169 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора ДПП УПП в Одеській області старшого лейтенанта поліції Росляк Павла Едуардовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - залишити без руху.

Надати позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, для усунення недоліків позовної заяви.

Роз`яснити позивачу, що у разі не виконання цієї ухвали, у зазначенні вище строки, позовна заява буде вважатися не поданою та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:І. В. Бобровська