Справа № 380/3058/20
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2020-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/3058/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Гулкевич І.З., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом , в якому просить : визнати протиправним та скасувати рішення Галицької митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів UA209000/2019/000481/2 від 15.10.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивачем 02.10.2019 придбано автомобіль Volkswagen Sharan, 2007 року, за 12800 польських злотих. З метою митного оформлення транспортного засобу, позивачем подана митна декларація з документами для підтвердження обґрунтованості заявленої у декларації митної вартості товару. Однак відповідачем за результатами перевірки митної декларації та доданих документів винесено рішення про коригування митної вартості. Зазначає, що позивачем надано достатньо документів для підтвердження митної вартості товару за основним методом, відтак у митного органу були відсутні підстави для відмови позивачу в митному оформленні товару за основним методом і застосування резервного методу.

Ухвалою суду від 24.04.2020 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву від 15.05.2020 (вх. № 24493), у якому зазначив, що при перевірці митної декларації та документів, долучених до декларації, митним органом встановлено, що останнім не надано документу, що підтверджує факт оплати за транспортний засіб. Власник автомобіля вказаний у реєстраційному документі та продавець є різними особами, документів про перехід права власності між цими особами не надано.

За наявності таких умов митним органом проводилася перевірка достовірності заявленої фактурної вартості такого транспортного засобу, для чого в порядку ч.3 ст.53 Митного кодексу /МК/ України було витребувано від позивача додаткові документи, які підтверджують митну вартість автомобіля, однак такі декларантом подані не були.

Відповідно Галицькою митницею була визначена вартість транспортного засобу за резервним методом у зв`язку з наявністю у митного органу цінової інформації з каталогу Schwacke наданої позивачем, що становила за найнижчим рівнем 3900 євро.

Представник відповідача звертає увагу суду також на те, що позивачем самостійно визначено митну вартість транспортного засобу з урахуванням оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, відтак останній погодився із визначеною митним органом митною вартістю товару, то спір між сторонами фактично вичерпано і підстав для скасування оскаржуваного рішення про коригування митної вартості немає. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

25.05.2020 представник позивача подала до суду відповідь на відзив (вх. № 26074). Відповідно до якої вказує, що надане рішення про коригування митної вартості товарів позивачу та долучене до матеріалів справи представником відповідача різниться, оскільки в отриманому позивачем рішенні графа 33 порожня, натомість в рішенні наданому до суду в графі 33 зазначено, що митну вартість визначено за резервним методом у зв`язку з наявністю у митного органу цінової інформації з каталогу Schwacke. Представник позивача вважає, що митним органом неправомірно взято для обрахунку митної вартості товару інформацію з катологу Schwacke, оскільки така є висновком про якісні та вартісні характеристики товару.

Щодо тверджень відповідач, що спір між сторонами вичерпано, оскільки декларант погодився з митною вартістю, визначеною митним органом, то такі судом не можуть братись до уваги, оскільки у спірних правовідносинах оскаржуване рішення про коригування митної вартості як станом на 16.10.2019 так і на час звернення до суду залишається чинним. У зв`язку з прийняттям відповідачем 15.10.2019 рішення про коригування митної вартості товару, 16.10.2019 митним брокером-представником декларанта ОСОБА_1 до митного органу подано декларацію № UA209190/2019/066206. На підставі даної декларації митним органом завершено оформлення автомобіля та надано декларанту на руки один екземпляр однієї і тієї ж декларації, відповідно інші екземпляри мали би бути тотожними. Натомість, як додаток до відзиву відповідачем надано суду копію оскаржуваної декларації з тим же № UA209190/2019/066206 від 16.10.2019, де у графах 43,44,47 міститься інформація, що суперечить відомостям інших граф декларації, та відмінна від тої, що була видана ОСОБА_1 паперовому екземплярі декларації.

Щодо тверджень представника відповідача, що декларант сам запропонував застосувати для визначення вартості скоригований метод і тим самим погодився із визначеною митницею вартістю автомобіля, то такі не відповідають дійсності. Дана інформація суперечить також відомостям у графі 44 Додаткова інформація/подані документи декларації, де зазначено первинну митну декларацію № UA209190/2019/064754 від 08.10.2019, оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2019/000481/2 від 15.10.2019 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №209190/2019/01164 від 15.10.2019. Чинне митне законодавство не надає митному органу права на власний розсуд вносити зміни у декларації подані декларантом.

З приводу покликання відповідача на те, що власником автомобіля вказаним у реєстраційному документі та продавцем є різні особи, то представник позивача зазначає, що продавець F.H.U. R&K auto Konrad Mezglawski є комісійним магазином з продажу транспортних засобів. За законодавством Республіки Польща, Німеччини, інших держав Європейського Союзу, при зміні власника транспортного засобу, його перереєстрація не є обов`язковою, а власником транспортного засобу вважається особа, яка є володільцем малого та великого технічних паспортів. Відтак, у F.H.U. R&K auto Konrad Mezglawski були правові підстави відчужити автомобіль ОСОБА_1 .

Відтак, висновки митного органу про неможливість визначення митної вартості за першим основним методом за ціною, яка вказана в рахунку-фактурі від 02.10.2019 є помилковим з огляду на надання декларантом документів, які є достатніми для визначення митної вартості товару за ціною договору та в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару. Просить позов задовольнити повністю.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.

02.10.2019 позивачем придбано в торгово-сервісній компанії F.H.U. R&K auto Konrad Mezglawski автомобіль Volkswagen, модель Sharan, 2007 року, номер кузова НОМЕР_1 , що підтверджується рахунком-фактурою №131/2019 від 02.10.2019 за ціною 12800 польських злотих.

З метою митного оформлення декларантом подано до Галицької митниці Держмитслужби митну декларацію від 08.10.2019 №UA209190/2019/064754 з документами для підтвердження заявленої митної вартості товару 12800 польських злотих: рахунок-фактура №131/2019 від 02.10.2019; декларація про походження товару №131/2019 від 02.10.2019; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів ручної поклажі та багажу №UA209070/2019/09369 від 03.10.2019; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 21.06.2013; договір про надання послуг митного брокера №б/н від 08.10.2019, інші некласифіковані документи schwacke від 08.10.2019; заява на посвідчення від 08.10.2019; фото від 08.10.2019; копія митної декларації країни відправлення №19PL402010E1127180 від 03.10.2019; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу № UA.003.08075-19 від 07.10.2019; паспорт №FG485517 від 15.02.2016; паспорт НОМЕР_3 771456 від 13.04.2010.

Галицька митниця Держмитслужби скерувала декларанту вимогу, відповідно до якої вказано, що необхідне подання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності інші платіжні документи та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити необхідні для ідентифікації ввезеного товару; якщо здійснювалось страхування страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експортними організаціями. ОСОБА_1 додаткових документів митному органу не подав.

За результатами розгляду поданої декларації 15.10.2019 Галицькою митницею Держмитслужби прийнято рішення про коригування митної вартості товару № UA209000/2019/000481/2.

Позивач, не погодившись із рішенням відповідача, звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між учасниками справи, суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митний Кодекс України (далі - МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

У відповідності до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч. 2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до 1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено ч. 2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За правилами ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається ч. 2 ст. 53 МК України, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісній характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з ч. 6 ст. 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Як встановлено ч. 1 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 6 ст. 54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

- невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

- надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 Митного кодексу України).

Відповідно до ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, відповідно до ч. 2 цієї статті є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Згідно із частинами 3-7 ст. 57 МК України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 8 ст.57 МК України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Згідно з частинами 4-5 ст. 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу. У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

За приписами частин 1, 2, 4 ст. 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. У разі якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово проінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Судом встановлено, що декларантом із митною декларацією надано відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару, а саме: рахунок-фактура №131/2019 від 02.10.2019; декларація про походження товару №131/2019 від 02.10.2019; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів ручної поклажі та багажу №UA209070/2019/09369 від 03.10.2019; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 21.06.2013; договір про надання послуг митного брокера №б/н від 08.10.2019, інші некласифіковані документи schwacke від 08.10.2019; заява на посвідчення від 08.10.2019; фото від 08.10.2019; копія митної декларації країни відправлення №19PL402010E1127180 від 03.10.2019; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу № UA.003.08075-19 від 07.10.2019; паспорт №FG485517 від 15.02.2016; паспорт НОМЕР_3 771456 від 13.04.2010.

Однак Галицькою митницею Держмитслужби скеровано вимогу декларанту щодо необхідності подання позивачем додаткових документів для підтвердження вартості товару.

Суд звертає увагу на те, що в силу ч. 1 ст. 55 МК України митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою обставиною, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.04.2019 у справі № 809/784/16 (№ К/9901/17149/18).

За результатами розгляду поданої декларації 15.10.2019 Галицькою митницею Держмитслужби прийнято рішення про коригування митної вартості товару № UA209000/2019/000481/2, відповідно до якого визначено вартість імпортованого автомобіля 3900 євро.

Судом з матеріалів справи встановлено, що надане рішення № UA209000/2019/000481/2 про коригування митної вартості товару позивачем до матеріалів справи та відповідачем до відзиву різниться.

Митним органом надано позивачу рішення № UA209000/2019/000481/2, в якому сторінка 2 графа 33 порожня, а в наданому представником відповідача до відзиву рішенні № UA209000/2019/000481/2 сторінка 2 графа 33 заповнена та вказано, що митна вартість заявлена декларантом не може бути визнана у зв`язку з відсутністю документального підтвердження числових значень митної вартості та неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - третій статті 53 цього Кодексу (відсутні касові або товарні чеки, банківські платіжні документи). У органу доходів і зборів виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість товару не підтверджена документально. Касові або товарні чеки до митного органу не подавались (ч. 1 ст. 368 МК України), документи щодо оплати товару до митного оформлення не подавались. Відповідно до ч.3 ст. 53 МК України декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість була визначена: якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, що стосуються оцінювання товару, за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, якщо здійснювалось страхування страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, транспортні (перевізні документи), а також документи, що містять відомості про перевезення товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експортними організаціями. Проведено консультації з декларантом згідно з ст. 57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МК України) та методу 2б ст.60 МК України) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МК України) та методу 2г (ст.63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Митну вартість в розмірі 3900 євро визначено за резервним методом у зв`язку з наявністю у митного органу цінової інформації з каталогу Schwacke наданої декларантом.

Відповідачем не надано спростування щодо видачі різних рішень про коригування митної вартості від 15.10.2019 № UA209000/2019/000481/2.

При цьому, суд не бере до уваги покликання представника відповідача на інформацію Schwacke, яка, як свідчать матеріали справи, по суті й визначила митну вартість товару, виходячи із наступних мотивів.

Відповідач, визначаючи вартість даного транспортного засобу, виходив зі звіту про оцінку по Schwacke 016253/31394077 від 08.10.2019 року, якою визначено 3900 Євро. Проте, офіційного перекладу на українську мову з німецької мови відповідач до суду не надав, відтак, вказана роздруківка не є належним та допустимим доказом в розумінні ст. 74 КАС України та не може бути взята судом до уваги при прийняття рішення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність коригування вартості транспортного засобу позивача на рівні 3900 Євро на підставі відомостей про ціну товару з програмного комплексу Schwacke.

Дослідивши надані позивачем документи, суд дійшов висновку, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору, а саме ціною в рахунку-фактурі №131/2019 від 02.10.2019 щодо транспортного засобу, який імпортується, та не встановлено жодних інших обставин, визначених положеннями ч. 1 статті 58 Митного кодексу України, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованих товарів за ціною вказаною в рахунку-фактурі та оплаченою готівкою покупцем в розмірі 12800 польських злотих.

На підставі наведеного, суд зазначає, що відповідачем не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу за ціною договору, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації. Відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Таким чином, рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим, при цьому сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на припущеннях та жодним чином не обґрунтовані та не підтверджені. Суд вважає, що позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи для застосування основного методу визначення митної вартості товару - за ціною договору. Подані документи позивачем не мали розбіжностей, ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні та достовірні дані, що піддавалися обчисленню і підтверджували усі складові митної вартості імпортованого товару.

Відтак, рішення про коригування митної вартості від 15.10.2019 № UA209000/2019/000481/2 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відтак, позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 840,80 грн підлягає стягненню з Галицької митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань.

Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 7200 грн.

При вирішенні заяви про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн суд враховує таке.

Згідно з ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до положень пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1- 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Приписами частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частинами 5, 6 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Суд встановив, що 10.04.2020 між ОСОБА_1 (клієнт) та адвокатом Русенко Романом Івановичем (виконавець) укладений договір про надання правової допомоги № 12/20.

Відповідно до пункту 3.6 договору правова допомога, передбачена предметом цього договору оплачується відповідно до акту виконаних робіт.

Відповідно до акту виконаних робіт від 15.06.2020 виконавцем в інтересах клієнта згідно з Договором у повному обсязі виконано зобов`язання:

- підготовка та подання позовної заяви з додатками 3 год.;

- підготовка адвокатського запиту 1 год.;

- підготовка та подання відповіді на відзив 3 год.;

- підготовка клопотання про розгляд справи у спрощеному порядку з викликом сторін 1 год.;

- підготовка клопотання про долучення письмових доказів 1 год.;

Розрахунок здійснено відповідно до розміру погодинної ставки за надані послуги, що становить: вартість 1 години за підготовку та подання позовної заяви з додатками, підготовка та подання відповіді на відзив 1000 грн (6 год. х 1000 грн = 6000 грн) та розміру погодинної ставки за підготовку адвокатського запиту, підготовку клопотання про розгляд справи у спрощеному порядку з викликом сторін, підготовки клопотання про долучення письмових доказів становить 400 грн (3 год. х 400 грн =1200 грн).

Відповідно до наявної у матеріалах справи квитанції №2-10/04/20 від 15.06.2020 ОСОБА_1 сплатив 7200 грн адвокату ОСОБА_2 за отриману правову допомогу в адміністративній справі №380/3058/20.

Суд критично оцінює розрахунки, наведені в акті виконаних робіт від 15.06.2020 з огляду на таке.

Щодо розміру гонорару за складання позовної заяви та відповіді на відзив, то суд звертає увагу на те, що вказана справа була розглянута в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання як справа незначної складності. Окрім того суд зазначає, що Єдиний державний реєстр судових рішень містить значну кількість судових рішень щодо справ у аналогічних правовідносинах, що не потребує значного часу на опрацювання.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд дійшов висновку, що зазначений гонорар не є співмірним з обсягом проведеної роботи і вважає за можливе стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань в користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 3200 грн.

Керуючись статтями 243 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправним та скасувати рішення Галицької митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товару від 15.10.2019 № UA209000/2019/000481/2.

3. Судовий збір в розмірі 840,80 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 3200,00 грн, стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби ().

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Гулкевич І.З.