Справа № 160/4380/20
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2020-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2020 року Справа № 160/4380/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду 21.04.2020 надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить :
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови йому у призначенні пенсії за віком;
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком від 09.10.2019 року;
- зобов`язати відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком з 26.12.2013 року у розмірі, визначеному пенсійним законодавством України з проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів.
Позовна заява обґрунтована тим, що у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю, відповідачем протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком. Позивач вважає цю відмову такою, що порушує його конституційне право на пенсійне забезпечення, оскільки пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України.
Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.05.2020 відкрито спрощене позовне провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня отримання ухвали надати суду відзив на позовну заяву та всі докази на підтвердження, які наявні у відповідача. Тією ж ухвалою суду позивачу роз`яснено право на подання відповіді на відзив.
Відповідач у визначений судом строк надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на їх необґрунтованість.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що позивач виїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль, та перебуває на консульському обліку посольства України в Державі Ізраїль.
До виїзду за кордон ОСОБА_1 був зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_1 .
Судом також встановлено, що 26.12.2013 року та 03.07.2018 року позивач через представника звертався до Пенсійного органу із заявами про призначення пенсії, проте відповідними рішеннями відповідача у призначенні пенсії відмовлено з підстав відсутності реєстрації місця проживання на території України та відсутності у позивача необхідного трудового стажу, враховуючи, що подані ним документи містили помилки та/або неточності.
Вказані обставини підтверджені судовими рішеннями Печерського районного суду м.Києва та постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2017 року у справі №200/9445/16-а.
Так, постановою Печерського районного суду м. Києва від 25.04.2014 року у справі № 757/4686/14-а позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком з підстави відсутності в нього зареєстрованого місця проживання в Україні. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська розглянути подану ОСОБА_1 через представника заяву про призначення пенсії за віком від 26.12.2013 р. з прийняттям відповідного рішення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При розгляді даної справи, суд дійшов висновку, що відмова в призначенні позивачеві пенсії з підстав відсутності реєстрації за місцем проживання в Україні є неправмірною, та такою що не відповідає вимогам Законів та Конституції України.
Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2017 року у справі № 200/9445/16-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено: зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі призначити та виплачувати позивачу пенсію з моменту подачі його представника заяви про призначення пенсії, тобто з 26 грудня 2013 року, враховуючи положення ч. 2 ст. 38 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При розгляді даної справи, суд дійшов висновку, що відмова в призначенні позивачеві пенсії з підстав невідповідності написання імені та дат народження в документах, поданих до пенсійного органу є безпідставною зважаючи, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2016 року дійсно встановлено факт належності позивачу трудової книжки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , в якій зазначено дату народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Втім, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2018 року у справі № 200/9445/16-а постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2017 року у справі №200/9445/16-а (2а/200/420/16) - скасовано та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.
Переглядаючи судове рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2017 року у справі № 200/9445/16-а, колегія суддів курувалася обставинами того, що усунення позивачем недоліків, які містились у трудовій книжці мали місце після того, як відбулося відповідне звернення до пенсійного органу, у зв`язку з чим не встановила протиправних дій з боку останнього.
03.07.2018 року позивачем через представника подано заяву до відповідача з урахуванням висновків, викладених у рішеннях Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2016 року та Печерського районного суду м. Києва від 25.04.2014 року у справі № 757/4686/14-а
Рішення відповідача про призначення позивачу пенсії або про відмову у призначенні пенсії за результатами розгляду заяви позивача від 03.07.2018 року, матеріали справи не мітить. Натомість листом Пенсійного фонду «Щодо виконання рішення суду» від 09.10.2019 року, позивача повідомлено про відсутність документів реєстрації місця проживання на території України, а також зазначено, що наданий паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу за кордоном.

Вважаючи, що відповідачем протиправно відмовлено у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Так, як вже зазначено вище, постановою Печерського районного суду м. Києва від 25.04.2014 року у справі № 757/4686/14-а зобов`язано управління ПФУ в Бабушкінвському районі м. Дніпропетровська розглянути подану позивачем заяву про призначення пенсії. При розгляді даної справи, суд дійшов висновку, що відмова в призначенні позивачу пенсії з підстав відсутності реєстрації за місцем проживання в Україні є неправмірною, та такою що не відповідає вимогам Законів та Конституції України.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, з огляду на те, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 25.04.2014 року у справі № 757/4686/14-а, яка набрала законної сили, встановлено протиправність відмови пенсійного органу в призначенні пенсії позивачу з підстав відсутності факту його реєстрації за місцем проживання на території України, суд доходить висновку про протиправність посилань відповідача у листі від 09.10.2019 року на відсутність у позивача реєстрації за місцем проживання на території України.

Більш того, відповідачем у відзиві на позовну заяву також зазначається, що подані позивачем документи містили помилки та/або неточності, проте вказані обставини також встановлені рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2016 року, відповідно до якого, встановлено факт належності позивачу трудової книжки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , в якій зазначено дату народження ІНФОРМАЦІЯ_1

Надаючи правову оцінку доводам відповідача, що наданий паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу за кордоном та відповідно, за позицією Пенсійного органу не є документом, що посвідчує особу на території України суд зазначає про таке.

Стаття 25 Конституції України гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (стаття 33 Конституції України).

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Право на пенсію в Україні є конституційним правом громадянина України.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до п.2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 № 22-1, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Тобто, наведеною нормою зобов`язано особу, яка звертається за пенсією, пред`явити паспорт або інший документ, що засвідчує цю особу.

Відповідно до приписів статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, є у тому числі, паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Судом встановлено та учасниками справи не заперечується, що звертаючись до відповідача із заявою про призначення пенсії, позивачем для ідентифікації особи додано паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проте відповідачем повідомлено позивача, що такий документ посвідчує особу лише за кордоном.

За таких обставин, суд доходить висновку, що звертаючись до відповідача із завою про призначення пенсії позивачем надано паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тобто, документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, у зв`язку з чим, вказуючи на наведені вище обставини, відповідач допустив протиправну бездіяльність.

Визначаючись із способом відновлення порушених прав позивача суд виходить із того, що Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що саме до компетенції органів Пенсійного фонду належить питання призначення пенсії.

У розглядуваному випадку спірним є питання права позивача на призначення ї пенсії за віком та визначення розміру страхового стажу позивача.

Суд відмічає, що відповідачем за заявою позивача від 03.07.2018 року не приймалось жодного рішення, в тому числі рішення про відмову у призначенні пенсії.

Оскільки обчислення страхового стажу та прийняття рішення про призначення пенсії або відмови у призначенні пенсії відноситься до компетенції органу Пенсійного фонду України, з урахуванням відсутності рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за заявою позивача від 03.07.2018 р., в якому повинні бути зазначені підстави для такої відмови, суд не має повноважень для зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату пенсії. При цьому за відсутності такого рішення та розрахунку відповідного страхового стажу суд позбавлений можливості здійснити правовий аналіз підставам не зарахування певних періодів до страхового стажу.

Тому позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком з 26.12.2013 року у розмірі, визначеному пенсійним законодавством України з проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів є наразі передчасними та необґрунтованими.

У той же час, визначаючи належний спосіб захисту порушеного права, суд враховує, що спосіб захисту порушено права має бути реальним та ефективним. За певних обставин, незважаючи на те, що вирішення питання про призначення пенсії є дискреційними повноваженнями органів Пенсійного Фонду України, суд може ухвалити рішення, яким зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення на користь позивача.

Разом з цим, зобов`язання відповідача прийняти певне рішення на користь позивача може мати місце у випадку, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на свій розсуд.

У спірному випадку, відповідач не аналізував наявність чи відсутність у позивача необхідного стажу для призначення пенсії; наявність чи відсутність документів, які такий стаж підтверджують; не аналізував інші документи, які можуть мати значення для прийняття рішення щодо призначення пенсії .

Тобто, відповідачем не вирішувались питання, які віднесенні до його компетенції та які підлягають з`ясуванню при розгляді заяви позивача про призначення пенсії. При цьому, відповідачем не було прийнято відповідного рішення за наслідками розгляду заяви: про призначення пенсії або про відмову у її призначенні. У спірному випадку відповідачем лише повідомлено позивача про певні недоліки, які на його думку, позивачу слід усунути.

Таким чином, встановлені обставини справи свідчать про те, що для прийняття рішення відповідачем не було встановлено усіх обставин, які мають значення для його прийняття, що свідчить про відсутність підстав для зобов`язання останнього прийняти рішення саме про призначення позивачеві пенсії.

За наведених обставин, суд доходить висновку про те, що належним способом захисту прав позивача, у спірних правовідносинах, є зобов`язання органу Пенсійного фонду України повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 03.07.2018 року з урахуванням висновків суду, які зроблені під час розгляду цієї справи. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України понесені позивачем судові витрати зі сплату судового збору у розмірі 420,40 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача відповідно до пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 03.07.2018 року з урахуванням висновків суду, які зроблені під час розгляду цієї справи

У задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна