Справа № 420/5576/20
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5576/20
УХВАЛА
01 липня 2020 року м.Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, за участі третьої особи ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування індивідуального акту, зобов`язання зареєструвати право власності,-
26.06.2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 до управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, за участі третьої особи ОСОБА_2 , у якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт (рішення) Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради від 12 червня 2019р., згідно якого відповідачем зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на самочинно збудоване нерухоме майно житловий будинок (розмір частки 1/1) загальною площею 66,1 м , житловою площею 30,3 м , за адресою АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 позбавлений зареєстрованого права власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними господарськими спорудами по АДРЕСА_1 .
- зобов`язати Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними господарськими спорудами по АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 160, 161,171 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Так, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що у 2015 році без його згоди та згоди ОСОБА_3 співвласник будинку по АДРЕСА_1 здійснив реконструкцію своєї частини житлового будинку з господарськими спорудами, яка в результаті стала двоповерховою. Позивач вказує, що згідно виписки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дізнався що більше не є співвласником будинку. На думку позивача, ОСОБА_2 зареєстрував за собою речові права, що належали позивачу.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Частиною другою статті 4 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.
Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
За правилами п.1 ч.1 ст.15 та ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Також, згідно положень ч.7 ст.19 ЦПК України за правилами цивільного судочинства розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів.
З установлених фактичних обставин цієї справи вбачається, що позивачем оскаржується рішення управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про реєстрацію права власності на житловий будинок за третьою особою.
Згідно наведених вище норм ЦПК України, такий спір має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.
Саме на таке застосування норм процесуального закону орієнтує Верховний Суд України у постановах від 04.10.2018 року по справі № 823/25/16 та від 21.02.2019 року по справі № 823/162/16.
За практикою Європейського суду з прав людини (наприклад рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до положень п.1 ч.1ст.170 КАС України суд відмовляє у відкритті провадження по справі, якщо спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Суд роз`яснює, що для вирішення цього спору позивачу необхідно звернутись до місцевого суду, в порядку визначеному положеннями ЦПК України.
Керуючись ст.19, п.1 ч.1 ст.170 КАС України, суд, -
Відмовити у відкритті провадження по справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, за участі третьої особи ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування індивідуального акту, зобов`язання зареєструвати право власності.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня отримання ухвали суду в порядку, визначеному п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Л.М. Токмілова