Справа № 360/2481/20
Суддя: Т.І. Чернявська
Дата ухвалення: 2020-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

06 липня 2020 року СєвєродонецькСправа № 360/2481/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Чернявська Т.І., розглянувши матеріали за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації Луганської області, Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

30 червня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації Луганської області (далі - І відповідач), Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - ІІ відповідач), в якій позивач просить (орфографія та семантика оригіналу збережена):

- визнати протиправними дії відповідача управлінням соціального захисту населення Новоайдарськго районну державної адміністрації Луганської області про невірний підрахунок трудової діяльності моєму Батькові у шахтах при призначенні йому пенсії;

- скасувати Рішення управлінням соціального захисту населення Новоайдарського районну державної адміністрації Луганської області у вигляді Протоколу № 3/ 33 від 27 лютого 1980 року комісії по призначенню пенсій при виконкомі Новоайдарської рай (міськ) Ради народних депутатів Ворошиловградської області, яке прийняте відносно мого Батька - ОСОБА_3 ;

- зобов`язати відповідачів: управлінням соціального захисту населення Новоайдарського районну державної адміністрації Луганської області та Старобільське об`єднання управління Пенсійного фонду України Луганської області зарахувати періоди праці мого Батька - ОСОБА_3 в особливо шкідливих і особливо важких і небезпечних умовах праці по видобутку вугілля з повним робочим днем під землею у шахті 1-5 тресту «Кіроввугілля»: з 25.04.1952 року по 01.08.1953 рік; з 01.08.1953 року по 01.03.1954 рік; з 24.11.1954 року по 07.05.1966 рік за пільговим стажем у розмірі 13 років 03 місяці 18 днів по Списку № 1, Розділ - І, підрозділ -1 на основі Постанови Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 року Про затвердження списків виробництв, цехів, професій і посад, зайнятість у яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах.»;

- зобов`язати відповідачів: управлінням соціального захисту населення Новоайдарського районну державної адміністрації Луганської області та Старобільське об`єднання управління Пенсійного фонду України Луганської області відшкодувати мені заборгованість про недораховану пенсію моєму Батькові ОСОБА_3 з дня звернення з заявою про призначення пенсії починаючи з 1980 року і по 2010 рік до дня смерті мого Батька;

- зобов`язати відповідачів: управлінням соціального захисту населення Новоайдарського районну державної адміністрації Луганської області та Старобільське об`єднання управління Пенсійного фонду України Луганської області відшкодувати мені заборгованість про недораховану пенсію «по втраті годувальника» мого Батька ОСОБА_3 починаючи з 2010 року, з дня смерті Батька й до сьогоднішнього часу.

В позовній заяві позивач зазначила, що вона перебуває на обліку в Старобільському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області як отримувач пенсії «по втраті годувальників» - померлих батьків: матері - ОСОБА_4 та батька - ОСОБА_3 .

Підставою звернення до суду стала незгода позивача з розміром пенсії, яку остання отримує за матеріалами документів пенсійної справи померлого батька ОСОБА_3 , внаслідок неправильного, на думку позивача, призначення пенсії, обчислення пільгового стажу та визначення щомісячного розміру пенсії померлому годувальнику ОСОБА_3 при його зверненні з заявою у 1980 році.

Розглянувши матеріали адміністративного позову, суддя дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Справедливість судового рішення вимагає, аби таке рішення достатньою мірою висвітлювало мотиви, на яких воно ґрунтується. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у контексті обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав і свобод, гарантованих Конвенцією.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні та конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією та законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який (яке) стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

У вітчизняній теорії права загальновизнано, що нормативно-правовий акт - це письмовий документ компетентного органу держави, уповноваженого нею органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, в якому закріплено забезпечуване нею формально обов`язкове правило поведінки загального характеру. Такий акт приймається як шляхом безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це суб`єктом за встановленою процедурою, розрахований на невизначене коло осіб і на багаторазове застосування.

Натомість індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Отже, нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (норми права), тоді як акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються в нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує свою дію фактами його застосування, тоді як дія індивідуального акта закінчується у зв`язку з припиненням існування конкретних правовідносин.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується.

Отже, право оскаржити у судовому порядку індивідуальний акт - протокол комісії по призначенню пенсій при виконкомі Новоайдарської рай (міськ) Ради народних депутатів Ворошиловградської області від 27 лютого 1980 року № 3/33, яким ОСОБА_3 призначено пенсію, здійснено її розрахунок із обчисленням трудового та пільгового стажу та визначенням основного розміру, належить виключно такому пенсіонеру.

З Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що постановою Новоайдарського районного суду Луганської області від 14 травня 2007 року, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2007 року, у справі № 2-А-16-2007 за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області про зобов`язання відповідача зробити призначення та перерахунок пенсії з 1980 року за віком і стажем роботи по списку № 1 розділ 1 підрозділ 1 на пільгових умовах у пільговому розмірі та зобов`язанні УПФУ у Новоайдарському районі відшкодувати заборгованість по пенсії у сумі різниці перерахованої пенсії і отриманої пенсії з урахуванням компенсації за несвоєчасну виплату пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати у задоволенні позову відмовлено, оскільки порушень при призначенні та перерахунках пенсії позивача судом не встановлено.

З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд зазначає, що правовідносини з приводу призначення та перерахунку пенсії не допускають правонаступництва у випадку смерті пенсіонера, оскільки є правом, яке нерозривно пов`язане з певною фізичною особою.

Отже, протокол комісії по призначенню пенсій при виконкомі Новоайдарської рай (міськ) Ради народних депутатів Ворошиловградської області від 27 лютого 1980 року № 3/33, як і дії щодо обчислення ОСОБА_3 трудового та пільгового стажу не породжують для позивача права на захист, тобто права на звернення до суду із цим позовом.

Заявлені в позовній заяві вимоги зобов`язального характеру є похідними від вимог про визнання протиправними дій щодо обчислення трудового та пільгового стажу ОСОБА_3 та скасування протоколу комісії по призначенню пенсій при виконкомі Новоайдарської рай (міськ) Ради народних депутатів Ворошиловградської області від 27 лютого 1980 року № 3/ 33 про призначення пенсії ОСОБА_3 , а отже також не породжують для позивача права на звернення до суду із цим позовом.

Аналогічну правову позицію Велика Палата Верховного Суду висловила, зокрема, в постановах від 16 жовтня 2018 року у справі № 9901/415/18, від 09 квітня 2019 року у справі № 9901/611/18, від 21 серпня 2019 року у справі № 9901/283/19 та інших.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд зауважує, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Крім того, суд зазначає, що з Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що постановою Новоайдарського районного суду Луганської області від 07 вересня 2012 року у справі № 1218/1056/2012, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2012 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 січня 2014 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до УПФУ в Новоайдарському районі про визнання незаконними дій комісії Новоайдарської Ради районних депутатів № 3/33 від 27 лютого 1980 року в частині не включення ОСОБА_3 пільгового стажу праці 14 років 07 місяців 03 дні у пільговому розмірі на роботах у особливо важких і особливо шкідливих умовах праці по видобутку вугілля під землею з повним робочим днем за Списком № 1, розділу 1, підрозділу - 1, визнання незаконним протоколу комісії Новоайдарської Ради районних депутатів № 3/33 від 27 лютого 1980 року, визнання незаконними дії управління ПФУ в Новоайдарському районі щодо недоврахування сум пенсії за документами пенсійної справи № 100796 на ім`я ОСОБА_3 , зобов`язати УПФУ в Новоайдарському районі Луганської області провести призначення державної пенсії за віком на пільгових умовах у пільговому розмірі за Списком № 1, розділу 1, підрозділу - 1 починаючи з 18 лютого 1980 року, тобто з дня звернення ОСОБА_3 за призначенням пенсії, зобов`язання УПФУ в Новоайдарському районі Луганської області провести нарахування, перерахування та виплату їй належних сум пенсії на пільгових умовах у пільговому розмірі за Списком № 1, розділу 1, підрозділу - 1 у відповідності до документів пенсійної справи на ім`я ОСОБА_3 з урахуванням раніше проведених виплат, зобов`язати УПФУ в Новоайдарському районі Луганської області перерахувати їй розмір пенсії по втраті годувальника згідно документів пенсійної справи № 100796 на ім`я ОСОБА_3 .

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 360/3573/19, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2019 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Старобільського управління Пенсійного фонду України Луганської області про скасування рішення від 27 лютого 1980 року № 3/33 комісії по призначенню пенсій при виконкомі Новоайдарської рай (міськ) Ради народних депутатів Ворошиловградської області у вигляду протоколу, яке прийняте відносно батька - ОСОБА_3 , зобов`язання Старобільського ОУПФУ зарахувати до пільгового стажу працю батьком - ОСОБА_3 період роботи з 25 квітня 1952 року по 07 травня 1966 року «підземного робочого очисного забою», «підземного бутчика очисного забою» за Списком № 1, розділ - 1, підрозділ - 1 на основі Постанови Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173 «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій і посад, зайнятість, у яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах», зобов`язання Старобільського ОУПФУ повторно розглянути заяву батька ОСОБА_3 про призначення пенсії про зобов`язання зарахувати до пільгового стажу батькові ОСОБА_3 за списком № 1, розділ - 1, підрозділ - 1 період роботи «підземного робочого очисного забою», «підземного бутчика очисного забою» з 25 квітня 1952 року по 07 травня 1966 року та за результатами розгляду справи вирішити питання про призначення батькові - ОСОБА_3 з 18 лютого 1980 року пенсії за віком на пільгових умовах і у пільговому розмірі за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці і в гарячих цехах, робота у яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, Розділ - І гірничі роботи - «добича вугілля......», Підрозділ - 1 підземні роботи - «всі робітники.......зайняті повний робочий день на підземних роботах по добичі вугілля....» згідно пунктом «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Постанови Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173 «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій і посад, зайнятість, у яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах».

Керуючись статтями 2, 4, 19, 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації Луганської області, Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяТ.І. Чернявська