Справа № 263/15079/16-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року справа №263/15079/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року з розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами судового рішення у справі № 263/15079/16-а за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 04 жовтня 2016 року про відмову у перерахунку пенсії; зобов`язання перерахувати пенсію з 01 січня 2016 року, виходячи з місячного окладу, зазначеного у довідці прокуратури Донецької області від 13 вересня 2016 року № 18-57-1708 без обмеження максимального розміру пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2016 ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області із позовом до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Маріуполя про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 04 жовтня 2016 року про відмову у перерахунку пенсії; зобов`язання перерахувати пенсію з 01 січня 2016 року, виходячи з місячного окладу, зазначеного у довідці прокуратури Донецької області від 13 вересня 2016 року № 18-57-1708 без обмеження максимального розміру пенсії (а.с. 2-5 т. 1).

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову позивача (а.с. 27-28 т.1).

Ухвалою Донецький апеляційний адміністративний суд від 21 лютого 2017 року залишив апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 грудня 2016 року без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін (а.с. 63-64 т.1).

Постановою Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 травня 2018 року залишив касаційну скаргу позивача без задоволення, постанову Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 грудня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року без змін (а.с. 150-157 т.1).

16 грудня 2019 року позивач звернулась до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області із заявою про перегляд постанови суду від 08 грудня 2016 року в адміністративній справі № 263/15079/16-а за виключними обставинами.

Вказана заява мотивована тим, що 13 грудня 2019 року Конституційний Суд України своїм рішенням визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення ч. 20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, зі змінами, якими передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з ухваленням рішення Конституційним Судом України заявник вважає, що у неї виникло право на перерахунок пенсії та, відповідно, перегляд постанови суду першої інстанції за виключними обставинами (а.с. 161а-164 т.1).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 14 січня 2020 року вищезазначену заяву передано на розгляд до Донецького окружного адміністративного суду (а.с. 188 т.1).

Вищевказана ухвала була переглянута в апеляційному порядку та залишена без змін (а.с. 32-33 т.2).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року (з урахуванням виправлених описок ухвалою від 22 квітня 2020 року) замінено відповідача по справі Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Маріуполя на правонаступника - Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду Донецької області.

Крім того, вказаною ухвалою відмовлено у задоволені заяви позивача про перегляд постанови Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 грудня 2016 року за виключними обставинами (а.с. 165-168, 191-192 т.2).

Не погодившись із вищевказаною ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу (а.с. 200-204 т.2), в якій просила суд скасувати ухвалу суду першої інстанції, та задовольнити її заяву про перегляд постанови суду першої інстанції за виключними обставинами.

В обґрунтуванні апеляційної скарги, зазначила, що на необхідність перегляду рішення суду за виключними обставинами , оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 в справі № 3-209/2018(2413/18, 2807/19), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 20 статті 86 Закону № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Зазначеним рішенням Конституційного Суду України установлено, що частина 20 статті 86 Закону № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції.

Вважає, що зміст рішення КСУ виключає законність висновку суду про зміну правового регулювання правовідносин щодо пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури та суд першої інстанції неправильно кваліфікував правовідносини,здійснив штучну підміну правового регулювання правовідносин щодо пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури. Таким чином, на думку апелянта, не оспорюючи, що рішення КСУ набирає чинності з моменту ухвалення, суд першої інстанції не спростував обставин,що рішенням КСУ встановлено юридичний факт неконституційності закону, однак КСУ не встановив настання такого факту лише в момент ухвалення судового рішення, отже її право на перерахунок пенсії наступає з моменту прийняття неконституційного закону, підтверджене Конституційним Судом України, що дає їй підстави для перегляду судового рішення за виключними обставинами.

При цьому, позивач вважає, що твердження суду першої інстанції щодо необхідності звернення до пенсійного органу із новою заявою є хибним, незважаючи на те, що вона обізнана, що Рішення Конституційного Суду України набирає законної сили з моменту проголошення, як і висновки викладені в такому рішенні.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час а місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

22 червня 2020 року від відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на апеляційну скаргу , в якій пенсійний орган просив суд залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін, з наступних підстав.

Частиною першою статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Частиною шостою статті 361 КАС України передбачено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Жовтневий районний суд м. Маріуполя, приймаючи свою постанову та відмовляючи в задоволені позовних вимог, дійшов висновку, що в Законі № 1697-VII відсутня норма, яка б визначала умови та порядок перерахунку пенсій у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України (ч.20 ст. 86 Закону № 1697-VII). Отже, на дату звернення позивача до пенсійного органу (відповідача у справі) з заявою про перерахунок пенсії та до теперішнього часу Кабінетом Міністрів України не визначений порядок перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 в справі № 3-209/2018(2413/18, 2807/19):

1. Визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

2. Положення частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

3. Установлено такий порядок виконання цього Рішення:

- частина двадцята статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

- частина двадцята статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції:

"20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки".

4. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Закон України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» (далі - Закон № 2136-VIII) визначає порядок організації та діяльності Конституційного Суду України, статус суддів Конституційного Суду України, підстави і порядок звернення до нього, процедуру розгляду ним справ і виконання його рішень.

Відповідно до статті 91 Закону № 2136-VIII, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України визначено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій) зазначив, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

У Рішенні від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність".

Таким чином, за змістом статті 152 Конституції України, рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

Зі змісту наведеної норми слідує, що за загальним правилом рішення Конституційного Суду України змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, якщо інше не встановлено самим рішенням.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що частина двадцята статті 86 Закону № 1697-VII зі змінами визнана неконституційним і втрачає чинність саме з дня ухвалення Конституційним Судом України відповідного Рішення, а саме 13 грудня 2019 року.

Крім того, за положенням статті 97 Закону № 2136-VIII, суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 встановлено порядок виконання, а саме, що частина двадцята статті 86 Закону № 1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню саме з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Зазначені норми спростовують доводи апелянта щодо необхідності поновлення її прав з часу прийняття неконституційного закону, оскільки поновлення попередньої редакції прокурорського закону має відбуватись лише з 13 грудня 2019 року.

Спірні правовідносини між сторонами виникли щодо недоплати позивачу недоотриманої суми пенсії з січня 2016 року.

Отже, наявність Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 в справі № 3-209/2018(2413/18, 2807/19) на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття вказаного Рішення Конституційного Суду України, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Продовження існування стану порушення прав, свобод чи інтересів позивача й після ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 в справі № 3-209/2018(2413/18, 2807/19), -може бути підставою для звернення до суду з відповідним позовом задля їх захисту, однак такі обставини в жодному разі не можуть слугувати підставою для перегляду судового рішення за виключними обставинами, оскільки спірні правовідносини в такий період часу не були предметом судового розгляду.

Таким чином, станом на дату ухвалення постанови Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 08 грудня 2016 року, положення частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-VII зі змінами не була визнана неконституційними та була чинною в редакції, застосованій судом апеляційної інстанції.

Позивач може реалізувати передбачене частиною двадцятою статті 86 Закону № 1697-VII право саме після 13 грудня 2019 року.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 23 січня 2019 року у справі № 820/2462/17 та від 25 липня 2019 року у справі № 804/3790/17.

Вищевказаний аналіз та висновки нівелюють твердження апелянта щодо необхідності застосування висновків рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року з моменту виникнення спірних правовідносин, а саме з 01 січня 2016 року, а посилання на цю обставину в апеляційній скарзі є незмістовною.

Аналізуючи приписи пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України, суд дійшов висновку, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане.

До того ж частиною шостою статті 361 КАС України передбачено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Згідно з частиною 4 статті 368 КАС України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 369 КАС України, у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

За змістом статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, і тому рішення Донецького окружного адміністративного суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 283, 310, 315, 316, 325, 328, 329, 331, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року у справі № 263/15079/16-а - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року у справі № 263/15079/16-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення та продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України щодо запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повне судове рішення складено 01 липня 2020 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова