Справа № 640/15114/19
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 року м. Київ № 640/15114/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю

секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового

провадження адміністративну справу

за позовомАрбітражного керуючого ОСОБА_1
доГоловного управління Державної податкової служби у Київській області
провизнання дій протиправними та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

12.08.2019 арбітражний керуючий ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (надалі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправними дії ГУ ДФС у Київській області щодо нарахування єдиного соціального внеску у сумі 8 445,11 грн. та скасувати вимогу ГУ ДФС у Київській області № Ф-128546-51 від 04.06.2019 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску у сумі 8 445,11 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачем прийнято протиправне рішення з порушенням чинного законодавства щодо нарахування боргу з єдиного соціального внеску для самозайнятої особи. Зокрема позивач зазначає, що недоїмка з ЄСВ у сумі 8 445,11 грн. виникла у зв`язку з тим, що ГУ ДФС у Київській області провело повторне нарахування ЄСВ у сумі 4 095,30 грн. (ЄСВ був нарахований ОСОБА_1 як самозайнятій особі за 2018 рік на підставі поданої податкової звітності за 2018 рік); проте 08.01.2019 ОСОБА_1 було сплачено ЄСВ за 2018 рік у повному обсязі, а саме 21 295,56 грн.; до суми 4 095,30 грн. нарахованого ЄСВ у 2018 році була додана заборгованість з ЄСВ у сумі 4 349,81 грн., яка виникла на підставі вимоги ГУ ДФС у Київській області № Ф-128546-51 від 10.05.2019 про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ у сумі 4 349,81 грн. (вказана вимога оскаржується в Окружному адміністративному суді м. Києва - справа № 640/13737/19); з огляду на таке, вимога ГУ ДФС у Київській області № Ф-128546-51 від 10.05.2019 не набула чинності, а сума заборгованості з ЄСВ 4 349,81 грн. є неузгодженою; до того ж не набрали чинності у зв`язку з їх оскарженням у судовому порядку вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-128546-51 від 05.11.2018 на суму 23 189,0 грн. та вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-128546-51 від 07.02.2019, а тому дії відповідача щодо самовільного погашення неузгоджених сум ЄСВ, які виникли на підставі вказаних вимог, є протиправними; ОСОБА_1 з 30.05.2013 по 03.01.2019 перебував на обліку платників податків і зборів як ФОП та арбітражний керуючий; 03.01.2019 за заявою позивача було проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1; згідно реєстру страхувальників платником єдиного соціального внеску є саме фізична особа ОСОБА_1 , а не ФОП ОСОБА_1 чи ОСОБА_1 як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність; щодо сплати ЄСВ за 1-2 квартали 2019 року, то у цей період ОСОБА_1 не отримував доходу ні як ФОП, ні як арбітражний керуючий, тому у відповідності до абз. 2 п. 2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивач самостійно сплатив ЄСВ у розмірі 2 755,00 грн. за 1 квартал 2019 року та 2 755,00 грн. за 2 квартал 2019 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу було передано судді Пащенку К.С.

19.08.2019 ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва було відкрито провадження в адміністративній справі № 640/15114/19 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

19.09.2019 до Окружного адміністративного суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, у якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на таке. Відповідно до пп. пп. 4, 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності; відповідно до п. 291.3 ст. 291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою; застосування спрощеної системи оподаткування фізичними особами, які здійснюють незалежну професійну діяльність, кодексом не передбачено; отже фізична особа - підприємець не може здійснювати незалежну професійну діяльність арбітражного керуючого, а до доходів, отриманих від провадження незалежної професійної діяльності не може бути застосовано спрощену систему оподаткування; натомість оподаткування доходів фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, встановлено ст. 178 Податкового кодексу України; тобто, фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність арбітражного керуючого, не може бути підприємцем у межах такої ж діяльності, у зв`язку з чим подача звітності та нарахування єдиного соціального внеску повинна здійснюватись і від підприємницької діяльності і від незалежної професійної діяльності арбітражного керуючого.

01.10.2019 до Окружного адміністративного суду м. Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначає, що обов`язок нарахувати єдиний соціальний внесок ставиться у залежність від отримання доходу і у такому разі базою нарахування є сума доходу (прибутку), отриманого від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, яка обчислюється на підставі бухгалтерських документів, а не даних звіту по ЄСВ.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.06.2020 замінено відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області (адреса: 03151, м. Київ, Солом`янський район, вулиця Народного Ополчення, будинок 5-А, ідентифікаційний код 39393260) на правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у Київській області (адреса: 03151, м. Київ, Солом`янський район, вулиця Народного Ополчення, будинок 5-А, ідентифікаційний код 43141377).

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

06.05.2004 ОСОБА_1 зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань як фізична особа - підприємець, про що до реєстру внесено запис № 2 000508.

Основним видом економічної діяльності ФОП ОСОБА_1 є 70.22 консультування з питань комерційної діяльності й керування.

За ініціативою суб`єкта господарювання до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань було внесено запис про припинення фізичної особи - підприємця від 03.01.2019 № 2 000508.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 здійснює незалежну професійну діяльність - є арбітражним керуючим.

Головним управління ДФС у Київській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.06.2019 № Ф-128546-51, якою на підставі ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та даних інформаційної системи органу доходів і зборів позивача зобов`язано сплатити недоїмку у розмірі 8 445,11 гривень.

Позивач, не погоджуючись з прийнятою вимогою та вважаючи її неправомірною, реалізував своє право на адміністративне оскарження.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 29.07.2019 № 36096/6/99-99-11-05-02-25 вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04.06.2019 № Ф-128546-51 залишена без змін, а скарга ОСОБА_1 від 27.06.2019 № 02 - без задоволення.

Не погоджуючись із правомірністю винесення спірної вимоги, позивач звернувся з позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано Податковим кодексом України.

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449.

Відповідно до п. 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Відповідно до п. 5 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.

У разі незгоди з розрахунком органу доходів і зборів суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) не підлягає адміністративному оскарженню в частині сум недоїмки, які виникли на підставі поданих звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом 10 календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Про оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) до органу доходів і зборів вищого рівня або суду платник зобов`язаний одночасно письмово повідомити орган доходів і зборів, який направив вимогу.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгодженої в результаті оскарження суми боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).

Орган доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності) надсилає її в порядку, встановленому законом, до органу державної виконавчої служби.

Отже, підзаконним нормативно-правовим актом встановлений механізм стягнення з платників єдиного внеску боргу за відповідним платежем, який реалізується органом доходів і зборів в разі наявності у платника недоїмки шляхом прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки), яка надсилається платнику та є виконавчим документом.

Відповідно до п. 7 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, після проходження відповідних процедур узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки).

При цьому, суд вважає за необхідне наголосити, що за правилами п. 7 розділу VI Інструкції № 449 якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, то після проходження відповідної процедури узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки).

Таким чином, чинне законодавство наділяє орган доходів і зборів правом на формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) у випадку збільшення суми боргу (недоїмки) платника із включенням до неї усього періоду виникнення такої недоїмки та всіх попередньо нарахованих сум. Разом з тим, уповноваживши суб`єкт владних повноважень на вчинення таких дій, законодавець у п. 7 розділу VI Інструкції № 449 виклав застереження, за яким у випадку формування нової вимоги про сплату боргу (недоїмки) у випадку зростання суми боргу (недоїмки) платника та після проходження процедури узгодження і оскарження така вимога подається до органу державної виконавчої служби тільки на суму зростання боргу (недоїмки).

Так, з матеріалів справи вбачається, що сума, яка заявлена як недоїмка у спірній вимозі від 04.06.2019 № Ф-128546-51, у розмірі 8 445,11 грн. складається із наступних сум: 4 095,30 грн. - єдиний соціальний внесок, нарахований позивачу як самозайнятій особі за 2018 рік; 4 349,81 грн. - заборгованість з ЄСВ, яка виникла на підставі вимоги ГУ ДФС у Київській області № Ф-128546-51 від 10.05.2019.

Щодо суми 4 349,81 грн., яка була включена до суми 8 445,11 грн. (вимога № Ф-128546-51 від 04.06.2019), суд зазначає наступне.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області було адресовано позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ № Ф-128546-51 від 10.05.2019 на суму 4 349,81 грн.

ОСОБА_1 з метою реалізації права на адміністративне оскарження вимоги № Ф-128546-51 від 10.05.2019 було подано 06.06.2019 до ДФС України скаргу (вх. № 21230/6).

Про подання скарги ГУ ДФС у Київській області було повідомлено листом від 06.06.2019 за вих. № 04, який був зареєстрований у канцелярії ГУ ДФС у Київській області 06.06.2019.

В подальшому ОСОБА_1 було подано позов до Окружного адміністративного суду м. Києва про оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-128546-51 від 10.05.019 (позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 640/13737/19).

Враховуючи той факт, що рішення у справі № 640/13737/19, на момент вирішення даної справи, не винесено та не набрало законної сили, то недоїмка у розмірі 4 349,81 грн. є неузгодженою, а отже нечинною. Саме тому у контролюючого органу відсутні підстави включати повторно у вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-128546-51 від 04.06.2019 неузгоджену суму єдиного соціального внеску.

За таких обставин суд приходить до висновку, що включення до оскаржуваної вимоги від 04.06.2019 № Ф-128546-51 суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, яка була сформована у вимозі від 10.05.2019 № Ф-128546-51 з таким самим порядковим номером, відповідало би приписам Інструкції № 449 та не містило би ознак протиправності у тому разі, якби сума включеної попередньої недоїмки (4 349,81 грн.) була узгодженою. Натомість, у спірному випадку до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.06.2019 № Ф-128546-51 було включено неузгоджену суму недоїмки.

Щодо суми 4 095,30 грн., яка була донарахована позивачу як самозайнятій особі за 2018 рік, то суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із інтегрованих карток платника податків для ФОП та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, станом на 31.01.2018 у ФОП ОСОБА_1 обліковувалась переплата з ЄСВ у розмірі 18 441,69 грн.

09.02.2018 позивачу нараховано розрахункову суму єдиного внеску за 2017 рік як ФОП у розмірі 8 448,00 грн. Внаслідок чого суму переплати було автоматично зменшено на 8 448,00 грн., залишок переплати склав 9 993,69 грн.

19.04.2018 позивачу було нараховано ЄСВ за 1 квартал 2018 року як ФОП у розмірі 2 457,18 грн., та як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність - 2 457,18 грн. Внаслідок чого суму переплати було автоматично зменшено на 4 914,36 грн., залишок переплати склав 5 079,33 грн.

02.05.2018 позивачу було нараховано ЄСВ згідно таблиці 3 додатку № 5 Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік у розмірі 18 439,62 грн. В результаті зазначеного у інтегрованій картці позивача утворилась недоїмка у розмірі 13 360,29 грн.

19.07.2018 позивачу було нараховано ЄСВ за 2 квартал 2018 року як ФОП у розмірі 2 457,18 грн., та як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність - 2 457,18 грн. Внаслідок чого сума недоїмки склала 18 274,65 грн.

19.10.2018 позивачу було нараховано ЄСВ за 3 квартал 2018 року як ФОП у розмірі 2 457,18 грн., та як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність - 2 457,18 грн. Внаслідок чого сума недоїмки склала 23 189,01 грн.

08.01.2019 позивач сплатив 21 295,56 грн., внаслідок автоматичного зарахування оплаченої суми в рахунок минулих платежів недоїмка стала складати 1 893,45 грн.

21.01.2019 позивачу нараховано ЄСВ за 4 квартал 2018 року як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, 2 457,18 грн., внаслідок чого недоїмка стала 4 350,63 грн.

15.04.2019 позивачем оплачено 2 755,00 грн., внаслідок чого недоїмка становила 1 595,63 грн.

19.04.2019 позивачу нараховано ЄСВ за 1 квартал 2019 року як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, 2 754,18 грн., внаслідок чого недоїмка стала 4 349,81 грн.

02.05.2019 проведено нарахування ЄСВ по поданій позивачем декларації у розмірі 4 095,30 грн., внаслідок чого утворилась недоїмка 8 445,11 грн. По вказаній недоїмці було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.06.2019 № Ф-128546-51 (спірна вимога).

Аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що єдиний соціальний внесок позивачу нараховувався як фізичні особі - підприємцю, як самозайнятій особі - арбітражному керуючому і як фізичній особі, яка самостійно декларувала свої доходи.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач сплачував єдиний соціальний внесок, проте деякі суми недоїмки залишились неузгодженими. Проте, відповідач автоматично здійснював погашення неузгоджених сум недоїмки.

Відповідно до ч. 6 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Так, відповідно до п. 8 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Суд принагідно звертає увагу, що оскільки деякі суми недоїмки не було погоджено позивачем і відповідачем, а на момент винесення рішення у цій справі тривають судові провадження стосовно узгодження сум таких недоїмок, то відповідач неправомірно здійснював погашення недоїмок, які фактично не набрали чинності. Отже, таке автоматичне погашення відповідачем неузгоджених сум недоїмки є передчасним.

Саме з огляду на те, що відповідач здійснював зарахування коштів, які надходили від позивача у рахунок оплати неузгоджених недоїмок в порядку їх календарної черговості, виникла ситуація, коли оплачена позивачем сума ЄСВ по поданій позивачем декларації у розмірі 4 095,30 грн. виявилась неоплаченою.

З огляду на таку передчасність дій відповідача, та беручи до уваги все викладене вище, суд приходить до висновку що спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04.06.2019 № Ф-128546-51 винесена з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами 1 та 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Суд також враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», відповідно до яких адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, має саме податкове управління.

З огляду на все викладене вище та виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги арбітражного керуючого ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається із ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.08.2019 арбітражному керуючому ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення в адміністративній справі № 640/15114/19.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2019 року становить 1 921,00 гривень.

Отже, судовий збір за подання даного адміністративного позову становить 1 536,80 грн. (768,40*2) грн.

Оскільки ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.08.2019 позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, та беручи до уваги те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, отже існує необхідність стягнення з відповідача судового збору у розмірі 1 536,80 грн.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов арбітражного керуючого ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії ГУ ДФС у Київській області (адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-А, ідентифікаційний код 39393260) щодо нарахування єдиного соціального внеску у сумі 8 445,11 грн.

3. Скасувати вимогу ГУ ДФС у Київській області (адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-А, ідентифікаційний код 39393260) № Ф-128546-51 від 04.06.2019 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску у сумі 8 445,11 грн. (вісім тисяч чотириста сорок п`ять гривень 11 копійок).

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Київській області (адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-А, ідентифікаційний код 39393260) на користь арбітражного керуючого ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 1 536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко