Справа № 640/11506/19
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 року м. Київ № 640/11506/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «РАЗНОБИТПРОДУКТ»
доКиївської міської митниці Державної фіскальної служби України,
треті особи: проДержавна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «РАЗНОБИТПРОДУКТ» (далі - позивач або ПрАТ «РАЗНОБИТПРОДУКТ») подало на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України (надалі - відповідач або Київська міська митниця ДФС України), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, в якому позивач просить суд:

1) визнати протиправними дії Київської митниці щодо відмови ПрАТ «РАЗНОБИТПРОДУКТ» у проведенні процедури повернення надміру сплачених коштів;

2) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання до органів Державної казначейської служби подання щодо повернення ПрАТ «РАЗНОБИТПРОДУКТ» надміру сплачених коштів;

3) зобов`язати Київську митницю скласти та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві подання про повернення ПрАТ «РАЗНОБИТПРОДУКТ» надміру сплаченої суми з наступних платежів:

- мито на товари, що ввозяться на територію України, у розмірі 540 890,03 (п`ятсот сорок тисяч вісімсот дев`яноста гривень 03 копійки) грн.;

- податок на додану вартість з товарів, увезених на територію України, у розмірі 108 559,50 грн. на р/р НОМЕР_1 в ПАТ «КредіАгріколь Банк», МФО 300614.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.07.2019 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження в даній справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання та залучено до участі в розгляді цієї справи третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Державну казначейську службу України та Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві.

Відповідачем подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та неприйняття доказів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.06.2020 зазначене клопотання залишено без задоволення.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що у зв`язку з наявністю в нього надміру сплаченої суми митних та інших платежів в розмірі 649 449,53 грн. він звернувся до відповідача в порядку статті 301 Митного кодексу України із заявою про повернення відповідних коштів, але листом від 30.05.2019 № 5341/10/26-70-19-02 в задоволенні таких вимог йому було відмовлено та вказано підставою для відмови наявність у товариства податкового боргу.

При цьому, позивач зазначає, що відсутність у нього податкового боргу, на наявності якого наполягає відповідач, установлена судовими рішеннями у справах №№ 826/9310/16, 826/14798/16 що набрали законної сили та якими, зокрема, податкові органи зобов`язано видалити відповідні записи з облікових даних позивача в його інтегрованих картках обліку.

З огляду на це, позивач вважає, що відповідач порушив його право на повернення надміру сплачених сум митних платежів за відсутності жодних правових підстав.

У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що в автоматизованій інформаційній системі «Податковий блок» за позивачем обліковується податковий борг, а тому повернення йому надміру сплачених сум митних платежів є можливим лише після погашення такого боргу.

Крім того, відповідач наполягає на тому, що для повернення позивачу сплачених ним митних платежів за попередніми (тимчасовими) деклараціями від 03.06.2016 № 100270001/2016/258993 та від 14.06.2016 № 100270001/2016/260037 сплив строк 1095 днів, у межах якого він мав право на повернення відповідних коштів.

З цих підстав відповідач просить відмовити ПрАТ «РАЗНОБИТПРОДУКТ» у задоволенні його позову.

Позивачем подано відповідь на відзив позивача, в якій він зазначає, що митні декларації від 03.06.2016 № 100270001/2016/258993 та від 14.06.2016 № 100270001/2016/260037 були тимчасовими, поданими в порядку ст.ст. 260, 261 Митного кодексу України у ході процедури імпорту товару на митну територію України, і після їх подання товариством відповідно до законодавчо визначеної процедури подані додаткові декларації, у зв`язку з чим і виникла сума відповідної переплати, яка підлягає поверненню.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

У період з 2016 по 2019 роки ПрАТ «РАЗНОБИТПРОДУКТ» здійснювалося імпортування товарів на митну територію України в порядку ст.ст. 260, 261 Митного кодексу України на підставі тимчасових митних декларацій № UА100110/2019/125776 від 16.03.2019, № UА100270001/2016/266584 від 19.08.2016, № 100270001/2016/260037 від 14.06.2016, № UА100270001/2016/265187 від 05.08.2016, № UА100270001/2016/263715 від 23.07.2016, №А100270001/2016/258993 від 03.06.2016.

Відповідно до процедури митного оформлення, визначеної вказаними нормами, позивачем було подано додаткові митні декларації № UА100110/2019/130054 від 15.04.2019, № UА100270001/2016/270601 від 26.09.2016, № UА100270001/2016/264229 від 27.07.2016, №А100270001/2016/269909 від 19.09.2016, № UА100270001/2016/267507 від 29.08.2016, №А100270001/2016/262225 від 07.07.2016.

У зв`язку з різницею сум митних платежів, сплачених за вказаними тимчасовими митними деклараціями та за додатковими, у позивача виникла позитивна різниця (надміру сплачені митні платежі) у розмірі 649 449,53 грн.

17.05.2019 ПрАТ « РАЗНОБИТПРОДУКТ » в порядку статті 301 Митного Кодексу України звернулося до Київської міської митниці ДФС України із заявою від 16.05.2019 № 12/05 щодо повернення надміру сплаченої суми митних та інших платежів.

30.05.2019 за результатами розгляду вказаної заяви відповідач повідомив позивача про відмову в задоволенні його вимог через наявність у базі даних інформаційної системи «Податковий блок» станом на 29.05.2019 податкового боргу ПрАТ «РАЗНОБИТПРОДУКТ» у розмірі 1 875 081,84 грн.

Разом з тим, суд установив, що судовим рішенням у справі № 826/9310/16, яке набрало законної сили, під час перевірки правомірності податкової вимоги від 27.05.2016 № 6512-17 та рішення про опис майна в податкову заставу від 27.05.2016 № 6512-17 установлено відсутність у позивача податкового боргу, про який стверджує митний орган.

Судовим рішенням у справі № 826/14798/16, яке набрало законної сили, ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві було зобов`язано здійснити облікові операції з коригування облікових даних ПрАТ «РАЗНОБИТПРОДУКТ» в інтегрованих картках обліку а податків з податку на прибуток та податку на додану вартість шляхом відображення ро сплату грошових коштів згідно платіжних доручень від 17.05.2016 № 328 з ПДВ в сумі 429 000 гри., згідно декларації з податку на додану за травень 2016 року, від 17.05.2016 № 326 про сплату податку на прибуток 5300 грн., згідно декларації з податку на прибуток за 1-й квартал 2016 року, від 17.05.2016 № 327 про сплату податку на прибуток в сумі 1 318 000 гри., згідно декларації з податку па за 1-й та 2-й квартали 2016 року та згідно платіжного доручення від 19.05.2016 № 329 про сплату податку на прибуток в сумі 194 300 грн., згідно декларацій з податку на прибуток за 1-й та 2-й квартали 2016 року.

Отже, станом на дату звернення позивача до відповідача із заявою про повернення надміру сплачених митних платежів податковий борг у ПрАТ «РАЗНОБИТПРОДУКТ» був відсутній.

Незгода з відмовою відповідача у проведенні процедури повернення надміру сплачених коштів та бездіяльністю щодо ненадання до органів Державної казначейської служби подання про повернення ПрАТ «РАЗНОБИТПРОДУКТ» надміру сплачених коштів обумовила звернення позивача до суду з цим адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд наголошує на такому.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України (далі - МК України).

У частині першій статті 301 МК України визначено, що повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

Підпунктом 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Згідно з пп. 17.1.10 п. 17.1 ст. 17 ПК України платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 43.1-43.5 ст. 43 ПК України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу. У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних oci6, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові Державного казначейства України.

Пунктом 102.5 ст. 102 ПК України визначено, що заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

У свою чергу, частиною третьою статті 301 МК України передбачено, що помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Разом з тим, наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 № 643 затверджено Порядок повернення авансових платежів (передоплати) і помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів (далі - Порядок № 643).

Зазначеним Порядком № 643 визначено послідовність та порядок виконання дій посадовими особами митниць Державної фіскальної служби (далі - ДФС) та структурного підрозділу ДФС, до функціональних повноважень якого належить організація ведення єдиного рахунку для зарахування авансових платежів (передоплати), що вноситься підприємствами до/або під час митного оформлення (далі - підрозділ ДФС), при поверненні суб`єктам господарювання та/або фізичним особам (далі - платники податків) коштів авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів, контроль за справлянням яких здійснюється митницями ДФС, та пені, у тому числі у випадках, зазначених у частинах дев`ятій, десятій статті 55, частині п`ятій статті 299, частинах третій, п`ятій статті 301 Митного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України, частині першій статті 9 глави V Додатка А до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 р.), частині третій статті 11 глави ІІ Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП 1975 року.

У пунктах 1, 3, 5 розділу ІІ Порядку № 643 закріплено, що платник податків має право на повернення залишків коштів авансових платежів (передоплати) з депозитного рахунку 3734 (далі - депозитний рахунок 3734), відкритого на ім`я митниці ДФС у Головному управлінні Державної казначейської служби України у м. Києві (далі - Головне управління Казначейства у м. Києві), та з відповідного банківського балансового рахунку 2603 «Розподільчі рахунки суб`єктів господарської діяльності» (далі - банківський рахунок 2603), відкритого на ім`я митниці ДФС в уповноваженому банку.

Для повернення коштів авансових платежів (передоплати) платником податків до митниці ДФС подається заява в письмовому вигляді довільної форми, підписана платником податків та головним бухгалтером (у разі наявності), або засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного цифрового підпису відповідальних осіб.

Така заява може бути подана протягом 1095 днів з дня внесення авансових платежів (передоплати) на рахунок митниці ДФС.

Після реєстрації в митниці ДФС заява платника податку про повернення залишків коштів авансових платежів (передоплати) передається на опрацювання до структурного підрозділу, що виконує функції з адміністрування митних платежів митниці та підготовки висновку (далі - Підрозділ).

Підрозділ у термін не більше п`яти робочих днів: перевіряє наявність коштів на депозитному рахунку 3734 за даними автоматизованої системи митного оформлення; резервує заявлені до повернення платником податків суми коштів на період розгляду заяви шляхом проставлення відповідної відмітки в автоматизованій системі митного оформлення; готує висновок про повернення коштів авансових платежів (передоплати) (далі - висновок) за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку; у разі якщо вказана у заяві платника податків сума за даними автоматизованої системи митного оформлення у повному обсязі відсутня, готує та направляє платнику податків письмову відмову у поверненні коштів з депозитного рахунку 3734 з пропозицією щодо проведення звірки залишків сум коштів авансових платежів (передоплати) на депозитному рахунку 3734; у разі якщо заявником не виконано вимоги пункту 2 цього розділу, готує та направляє платнику податків письмову відмову у поверненні коштів з депозитного рахунку.

Для підписання висновку керівнику (заступнику керівника) митниці ДФС подаються заява платника податку, висновок, підписаний керівником (заступником керівника) Підрозділу, акт звірки (у разі складання). Висновок підписується не пізніше 8 робочих днів від дати реєстрації документа.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що законодавством регламентовано процедуру повернення платнику податків надміру сплачених коштів під час проходження процедури митних формальностей.

При цьому, правовою підставою для вчинення відповідним митним органом алгоритму дій для повернення платнику вказаних коштів є одночасна наявність наступних умов: 1) існування відповідної переплати, щодо якої платник звертається із заявою; 2) відсутність у нього податкового боргу.

Перевіряючи правомірність відмови Київської міської митниці ДФС від 30.05.2019 у задоволенні заяви ПрАТ «РАЗНОБИТПРОДУКТ» від 16.05.2019 № 12/05 про повернення надміру сплачених митних платежів, суд звертає увагу на те, що за результатами проходження процедури митних формальностей, визначеної статтями 260, 261 МК України, а саме за наслідками сплати митних платежів при імпортування товарів за тимчасовими митними деклараціями № UА100110/2019/125776 від 16.03.2019, № UА100270001/2016/266584 від 19.08.2016, № 100270001/2016/260037 від 14.06.2016, № UА100270001/2016/265187 від 05.08.2016, № UА100270001/2016/263715 від 23.07.2016, № UА100270001/2016/258993 від 03.06.2016 та їх коригування в додаткових митних деклараціях № UА100110/2019/130054 від 15.04.2019, № UА100270001/2016/270601 від 26.09.2016, № UА100270001/2016/264229 від 27.07.2016, № UА100270001/2016/269909 від 19.09.2016, № UА100270001/2016/267507 від 29.08.2016, № UА100270001/2016/262225 від 07.07.2016, відповідно до приписів митного законодавства, у позивача утворилася переплата в загальному розмірі 649 449,53 грн.

При цьому, зазначені обставини відповідачем не заперечуються та не спростовуються.

Разом з тим, станом на час звернення позивача до відповідача із зазначеною заявою від 16.05.2019 № 12/05 про повернення надміру сплачених митних платежів податковий борг, про який стверджує митний орган, у нього був відсутній, що підтверджується судовими рішеннями у справах №№ 826/9310/16, 826/14798/16, які набрали законної сили та відповідно до частини п`ятої статті 78 КАС України мають преюдиціальне значення для розгляду цієї справи.

Тож, доводи відповідача про те, що в інформаційній системі «Податковий блок» за позивачем обліковується податкова заборгованість, суд вважає необґрунтованими.

Твердження відповідача про те, що для повернення позивачу сплачених ним митних платежів за попередніми (тимчасовими) деклараціями від 03.06.2016 № 100270001/2016/258993 та від 14.06.2016 № 100270001/2016/260037 сплив строк 1095 днів, у межах якого він мав право на повернення відповідних коштів, є безпідставними, оскільки 07.07.2016 та 27.07.2016 в порядку ст.ст. 260, 261 МК України до вказаних тимчасових митних декларацій позивачем подано додаткові митні декларації, на підставі яких в нього виникла відповідна переплата митних платежів (56 570,80 грн. та 177720,84 грн.). Тож, заява від 16.05.2019 про повернення надміру сплачених коштів подана позивачем у межах 1095-денного строку.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірності відмови митного органу у задоволенні зазначеної заяви позивача.

Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (ч. 2 ст.77 КАС України).

У свою чергу, податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).

Разом з тим, суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в п.п. 70, 71 рішення у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE («Рисовський проти України») заява № 29979/04 Європейським судом з прав людини підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування», відповідно до якого, в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Крім того, в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року Європейський суд з прав людини наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що дії Київської митниці щодо відмови ПрАТ «РАЗНОБИТПРОДУКТ» у проведенні процедури повернення надміру сплачених коштів та бездіяльність щодо ненадання до органів Державної казначейської служби подання про повернення ПрАТ «РАЗНОБИТПРОДУКТ» надміру сплачених коштів є протиправними і для відновлення порушеного права позивача необхідно зобов`язати Київську митницю скласти та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві подання про повернення ПрАТ «РАЗНОБИТПРОДУКТ» надміру сплаченої суми з наступних платежів: мито на товари, що ввозяться на територію України, у розмірі 540 890,03 (п`ятсот сорок тисяч вісімсот дев`яноста гривень 03 копійки) грн. та податок на додану вартість з товарів, увезених на територію України, у розмірі 108 559,50 грн. на р/р НОМЕР_1 в ПАТ «КредіАгріколь Банк», МФО 300614.

Відповідно до змісту статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Наразі слід виокремити, що частинами 1 та 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у п. 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у ст. 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.

Таким чином ст. 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Таким чином, з огляду на викладені приписи КАС України, керуючись наведеними концептуальними позиціями Європейського суду з прав людини, слід акцентувати, що задоволення позовних вимог саме у спосіб, обраний позивачем, є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Отже, враховуючи вищевикладене, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 72-77, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «РАЗНОБИТПРОДУКТ» - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Київської міської митниці Державної фіскальної служби України щодо відмови Приватному акціонерному товариству «РАЗНОБИТПРОДУКТ» у проведенні процедури повернення надміру сплачених коштів.

3. Визнати протиправною бездіяльність Київської міської митниці Державної фіскальної служби України щодо ненадання до органів Державної казначейської служби подання про повернення Приватному акціонерному товариству «РАЗНОБИТПРОДУКТ» надміру сплачених коштів.

4 Зобов`язати Київську міську митницю Державної фіскальної служби України (адреса місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульв. Гавела Ваплава, 8 А, ідентифікаційний код - 39422888) скласти та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві подання про повернення Приватному акціонерному товариству «РАЗНОБИТПРОДУКТ» (адреса: 01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 12, ідентифікаційний код - 23494973) надміру сплаченої суми з наступних платежів: мито на товари, що ввозяться на територію України, у розмірі 540 890,03 (п`ятсот сорок тисяч вісімсот дев`яноста гривень 03 копійки) грн. та податок на додану вартість з товарів, увезених на територію України, у розмірі 108 559,50 грн. на р/р НОМЕР_1 в ПАТ «КредіАгріколь Банк», МФО 300614.

5. Cтягнути на користь Приватного акціонерного товариства «РАЗНОБИТПРОДУКТ» (адреса: 01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 12, ідентифікаційний код - 23494973) за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської митниці Державної фіскальної служби України (адреса: 03124, м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, 8А, ідентифікаційний код 39422888) понесені ПрАТ «РАЗНОБИТПРОДУКТ» витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 763,00 грн. (п`ять тисяч сімсот шістдесят три гривні).

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко