Справа № 160/6616/20
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

23 червня 2020 року Справа № 160/6616/20

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Єфанова Ольга Володимирівна, перевіривши матеріали адміністративного позову заступника військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах Адміністрації Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог - Національна академія Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах Адміністрації Державної прикордонної служби України звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог - Національна академія Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького, в якій просить:

- стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Адміністрації Державної прикордонної служби України грошові кошти в розмірі 49 241,56 грн. витрати, пов`язані з його утриманням як курсанта у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького.

Дослідивши матеріали адміністративного позову, суддя зазначає таке.

Відповідно до положень частини 3статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу (частина 4 статті 53 КАС України).

Суддя наголошує, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини 2статті 129 Конституції України).

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» від 31.03.2005).

Пункт 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Тому необхідно з`ясувати, що мається на увазі під «виключним випадком» і чи є таким випадком ситуація у конкретній справі.

Насамперед, випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

«Інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Аналіз частини 3 статті 23 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох «виключних» випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу.

У позовній заяві прокурор зазначив, що військовою прокуратурою Хмельницького гарнізон проводиться вивчення стану застосування представницьких повноважень з метою захисту інтересів держави у бюджетній сфері. В ході проведення даного вивчення до Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького скеровано запит з метою встановлення підстав для здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді у разі порушення інтересів держави або загрози їх порушення.

В ході вивчення встановлено, що Адміністрацією Держприкордонслужби не здійснюється захист порушених інтересів держави, а саме не пред`явлено до суду позовну заяву про відшкодування витрат, пов`язаних із звільненням з лав Державної прикордонної служби України через службову невідповідність ОСОБА_1 протягом більше 1 місяця, тобто з моменту виключення останнього зі списків особового складу Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького, що може призвести до пропущення строку звернення до адміністративного суду відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 122 КАС України.

Водночас, відповідно до листа Національної академії державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького за вих. №14/1000 від 06.03.2020, заходи позовного характеру відносно ОСОБА_1 не вживаються у зв`язку із відсутністю в Академії коштів передбачених для сплати судового збору, що також підтверджується листом Академії за вих. №11/1036 від 13.03.2020, відповідно до змісту якого, на рахунках Національної академії державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького відсутні бюджетні асигнування по КЕКВ 2800 для сплати судових зборів.

Також відповідно до листів із Національної академії державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького вих. №11/984 від 04.03.2020р. та № 11/1519 від 05.05.2020р. з приводу наявності в Академії дебіторської та кредиторської заборгованості встановлено, що в період з 04.03.2020 по 05.05.2020 претензійно-позовна робота по вказаному напрямку Академією не здійснювалась та кошти за навчання не відшкодовані, незважаючи на продовжені строки звернення до суду у зв`язку із карантинними заходами пов`язаними із «СОVID-19».

З подібних підстав бездіяльності посадових осіб Академії військовою прокуратурою Чернівецького гарнізону було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Суддя вважає за необхідне зазначити, що «не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Більше того, саме лише посилання у позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державного службовця, який займає посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Сама по собі обставина не звернення, в даному випадку, з позовом протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлена і Верховним Судом, зокрема, у постановах: від 19.07.2018 у справі №822/1169/17, від 23.09.2018 у справі №924/1237/17, від 07.12.2018 у справі №924/1256/17, від 06.02.2019 у справі №927/246/18, а також в ухвалі від 19.07.2018 у справі №822/1169/17, висновки якого, в силу вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Так, згідно до п. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» курсанти, в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пункту 2 підпунктів «д», «е», «є», «ж», «з», «и», «і» ч. 5 ст. 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Так, згідно контракту від 30.07.2017 року між Національною академією Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького та ОСОБА_1 витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі необхідно відшкодувати Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Суд звертає увагу, що заступник військового прокурора звернувся в інтересах Адміністрації Державної прикордонної служби України, проте, жодних дій щодо встановлення неналежного виконання своїх повноважень відносно Адміністрації Державної прикордонної служби України не прокуратурою не здійснювалось.

Такі дії вчинені лише відносно посадових осіб Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького, а саме внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до пункту 7 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

Керуючись частиною пунктом 7 частини 4 статті 169, статтями 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву заступника військового прокурора Хмельницького гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах Адміністрації Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог - Національна академія Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького про стягнення коштів повернути позивачу.

Повернути Військовій прокуратурі Хмельницького гарнізону Західного регіону України судовий збір в розмірі 2102,00 грн. сплачений згідно платіжного доручення №241 від 01.04.2020 року.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.8 ст.169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Згідно ч.2 ст.256 КАС України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.293, ст.295 КАС України.

Суддя О.В. Єфанова