Справа № 415/220/20
Суддя: Луньова Д. Ю.
Дата ухвалення: 2020-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/220/20
Провадження № 2-а/415/120/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області

у складі головуючого судді Луньової Д.Ю.,

за участю: секретаря судового засідання Гавриленко В.В.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом представника позивача Старовойтова Олександра Вікторовича (адреса для листування: ВПЗ Сєвєродонецьк 4, а/с № 4, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404) в інтересах ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до інспектора роти № 1 взводу № 1 БПП в м. Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Мироненка Андрія Васильовича (місце реєстрації: вул. Магістральна, буд. № 20, м. Краматорськ, Донецька область, 84391), треті особи Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Макара Мазая, буд. № 16, м. Маріуполь, Донецька область, 87531), Департамент патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Ф. Ернста, буд. № 3, м. Київ, 03048) про скасування постанови про адміністративне правопорушення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області з даним адміністративним позовом, в якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову серії ДПО 18 № 719873 від 13 грудня 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі; справу про адміністративне правопорушення закрити; стягнути з Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції судові витрати пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13 грудня 2019 року інспектор роти № 1 взводу № 1 БПП в м. Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Мироненко А.В. відносно ОСОБА_1 виніс постанову серії ДПО 18 № 719873 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн. за порушення п. 8.5.1 Правил дорожнього руху України.

Позивач вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки належних та допустимих доказів вчинення ним адміністративного правопорушення у відповідача немає.

Крім того, під час розгляду справи поліцейський порушив права позивача, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема на правову допомогу та відкладення розгляду справи.

Ухвалою судді Лисичанського міського суду Луганської області Луньової Д.Ю. від 14 травня 2020 року справу прийнято до провадження, призначено судове засідання, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше та залучено до участі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Департамент патрульної поліції.

Копії ухвали від 14 травня 2020 року було направлено позивачу та відповідачу в порядку, передбаченому ст. 268 КАС України.

07 лютого 2020 року на адресу Лисичанського міського суду Луганської області від відповідача надійшов відзив якому останній заперечив проти позовних вимог, просив постанову від 13 грудня 2019 року залишити без змін, та розглянути справу без його участі, долучив до матеріалів диск та копію рапорту. Копія відзиву з додатками була надіслана позивачу, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень № 65 та квитанцією АТ «Укрпошта».

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи останні повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оцінивши обставини, повідомлені позивачем у позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Предметом судового дослідження в даному випадку є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Згідно оскаржуваної постанови ДПО 18 № 719873 від 13 грудня 2019 року на водія ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого, ч. 1 ст. 122 КУпАП; в постанові щодо складу правопорушення зазначено наступне:

13 грудня 2019 року о 23 годині 02 хвилини на автошляху М 03 Харків Довжанський 676 км., ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, пересік горизонтальну лінію дорожньої розмітки 1.1 «Вузька суцільна лінія», чим порушив п. 8.5.1 «б» Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В графі "до постанови додаються" доказів не зазначено, однак, з постанови вбачається, що відеофіксація велась на body cam АН00099.

Розглядаючи справу по суті, суд робить наступні висновки.

Щодо процедури: у даному випадку розгляд справи відбувся на місці зупинки транспортного засобу, протокол не складався. Такі дії відповідача не суперечать вимогам КУпАП. В цій частині позивач дії відповідача не оспорює.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При накладенні адміністративного стягнення посадова особа відповідно до вимог ч. 3 ст. 33, ст. 34, ст. 35 КУпАП повинна врахувати характер і тяжкість порушення, особу порушника, конкретні обставини вчинення порушення, зазначити докази на підтвердження складу правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна відповідати вимогам ст. 283 КУпАП, зокрема, повинна бути обґрунтованою, в ній має бути викладено обставини порушення, а також докази. У разі заперечень водія - мають містити відомості про його позицію (пояснення, заперечення, тощо).

Згідно вимог КУпАП до порядку притягнення до адміністративної відповідальності, доказування наявності підстав для притягнення до відповідальності, а також наявність події та складу адміністративного правопорушення покладається на посадову особу.

Згідно приписів КАС України саме суб`єкт владних повноважень (відповідач) зобов`язаний довести наявність події і складу адміністративного правопорушення в діях водія (позивача).

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідач надав диск з відеозаписом з камери DSJX300099_AH0099.

Дослідивши відеозапис DSJX300099_AH0099, суд зазначає, що доказів вчинення адміністративного правопорушення позивачем файл - «DSJX300099_AH0099» - не містить, на ньому зафіксований лише процес розгляду справи та складання постанови про адміністративне правопорушення.

Інших доказів, які б вказували на порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху України, матеріали справи не містять.

Також, суд погоджується з доводами позивача про порушення його прав передбачених ст. 268 КУпАП, наданим відеозаписом встановлено, що інспектор патрульної поліції зупинивши автомобіль позивача повідомив йому причину зупинки, роз`яснив зміст ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, ОСОБА_1 скористався своїм правом на правову допомогу та просив відкласти розгляд справи, однак відповідач не вжив жодних дії направлених на реалізацію прав позивача.

Суд зазначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує його фіксування, що є доказом вчинення правопорушення.

При цьому, сама постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки викладення обставин правопорушення, без його фіксації, не може бути належним доказом.

Оскільки відповідач не подав суду доказів, то суд при розгляді даного позову суд виходить з того, що докази події та докази порушення водієм Правил дорожнього руху України відсутні. Таким чином, при розгляді даного позову встановлено, що посадова особа, яка притягла позивача до адміністративної відповідальності, не виконала вимоги закону щодо збирання доказів, фіксування доказами адміністративної порушення, доведення складу та події адміністративного правопорушення.

Суд також враховує, що закон встановлює принцип презумпції невинуватості особи, що притягається до відповідальності і відповідно принцип правомірності дії такої особи, поки у встановленому законом порядку не доведено його вину. Оскільки суду не надані відповідні докази, і не спростовані твердження водія, які б мали бути перевірені посадовою особою і спростовані, а також виходячи з принципу презумпції невинуватості, - суд робить висновок, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, а склад зазначеного в ній адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, не встановлений.

Таким чином, оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, є протиправною. Оскільки при розгляді справи встановлено недотримання відповідачем вимог закону щодо збирання доказів і доказування події та складу адміністративного правопорушення, то оскаржувана постанова судом скасовується.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, суд може прийняти рішення про скасування постанови та закриття провадження у справі, або (п. 2) - скасувати постанову та надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу.

Враховуючи конкретні обставини, проаналізувавши у сукупності всі подані докази, суд дійшов висновку, що в межах наданих доказів не доведено наявність в діях позивача події та складу адміністративного правопорушення, і що на даний час вже втрачено можливість збирання доказів, що протокол у даному випадку не складався і відповідно відсутні інші матеріали справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, яка б могла бути повернута відповідачу для нового розгляду, тому оскаржувана постанова підлягає скасування з закриттям провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за даним фактом.

Щодо вимоги представника позивача про стягнення витрат пов`язаних із наданням правової допомоги, то суд зазначає наступне.

Статтею 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються ст. 134 КАС України. Відповідно до ч. 2 вказаної статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому ч. 5 ст. 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 з приводу того, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (постанова Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17).

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору доручення від 13 грудня 2019 року, копію розрахунку гонорару за надану правничу допомогу від 02 січня 2020 року на суму 9100 грн. з описом наданих послуг та вартості кожної з них окремо, а також кількість годин, витрачених на кожну з цих послуг, копію ордеру на надання правничої допомоги від 13 грудня 2020 року, квитанція АТ «Приватбанк», що свідчить про сплату ОСОБА_1 4900 грн. судових витрат на правову допомогу ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідач у відзиві вказав, що витрати на правничу допомогу є неспівмірними із складністю справи, та зазначив, що відповідно до змісту договору про надання правової допомоги від 13 грудня 2019 року розмір гонорару визначається окремою угодою, яку не було долучено до матеріалів справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд дослідив докази, надані представником позивача, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу та дійшов висновку, що заявлені витрати у розмірі 9100 грн. є неспівмірними із складністю справи та не підтверджуються наданими доказами.

Суд вважає за можливе стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 2900 грн., щодо решти вимог зазначає, що вони не підтверджені фактично. Оскільки розгляд справи проводився в спрощеному провадженні без виклику сторін, представник позивача не приймав участі в судових засіданнях в Лисичанському міському суді, тому не підлягають стягненню 3200 грн. за участь представника позивача в судовому засіданні (1600 грн./судодень), також розгляд справи за відсутності учасників справи спростовує необхідність складання стратегії представництва інтересів клієнта в судовому засіданні, а аналіз судової практики відноситься до підготовки позовної заяви тому не підлягають стягненню 3000 грн. (по 1000 грн. за 1 годину. Витрачено 3 години на пошук та аналіз судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах, складання стратегії представництва інтересів клієнта в судовому засіданні), суд також врахував розмір можливого штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, що складає 255 грн. та складність адміністративної справи.

Отже, суд на підставі ч. 1 ст. 139 КАС України частково стягує на користь позивача витрати на правничу допомогу.

Враховуючи, що інспектор Мироненко А.В. є службовою особою УПП в Донецькій області ДПП, яке згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не зареєстровано як юридична особа, суд стягує витрати на правничу допомогу з Департаменту патрульної поліції.

Керуючись ст. ст. 2, 5-10, 72-77, 132, 134, 139, 242-246, 257, 268-272, 286 КАС України,

В И Р І Ш И В :

Позов представника позивача Старовойтова Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 взводу № 1 БПП в м. Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Мироненка Андрія Васильовича, треті особи Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, Департамент патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: м. Київ, вул. Ф. Ернста, буд. № 3, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2900 (дві тисячі дев`ятсот) грн..

Судовий збір віднести на рахунок держави.

На підставі ч. 2 ст. 271 КАС України копії рішення невідкладно надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до ст. 286 КАС України апеляційну скаргу на судове рішення може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення до Першого апеляційного адміністративного суду з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.Ю. Луньова