Справа № 127/6622/20
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/6622/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ан О.В.

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

01 липня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Сушка О.О. Іваненко Т.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,

представника позивача: Порхун Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2020 Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області звернулось до суду з позовом про затримання громадянина Грузії ОСОБА_1 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.06.2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що на даний час у відповідача відсутні будь-які документи на право проживання в Україні, обов`язкова наявність яких визначена ст. 9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" відповідно до якої іноземці в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом або іншим міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи. Зазначені обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, не має документів для перетинання державного кордону України на законних підставах, не має грошових коштів та родичів на території України. Враховуючи викладене, відповідач підлягає примусовому видворенню за межі території України на підставі постанови адміністративного суду.

В судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час, та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Окрім того, представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, в зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання через участь в інших судових засіданнях.

Проте, суд зазначає, що наведені представником відповідача обставини не є підставою для відкладення розгляду справи, при цьому суд враховує, що в матеріалах справи достатньо доказів для повного дослідження обставин справи без участі заявника.

Враховуючи вказане та з огляду на скорочені строки розгляду даної категорії справ, а також те, що явка сторін в судове засідання суду апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а наданих сторонами матеріалів достатньо для прийняття рішення у справі, колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи слід відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2020 задоволена апеляційна скарга ОСОБА_1 , рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.02.2020 у справі № 490/977/20 за позовом Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до с ОСОБА_1 про затримання іноземця та про видворення за межі України скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою ВСУ від 11.02.2020 рішення Вознесенського районного суду Миколаївської області у адміністративній справі № 473/4762/19 за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 (шість) місяців скасовано, справу направлено на новий розгляд.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2020 скасовано ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2020 про залишення заяви без розгляду.

17.04.2019 відповідач звертався до начальника Центрального РВ у м. Дніпрі з заявою про видачу довідки про набуття громадянства України.

10.08.2019 ОСОБА_1 звертався до начальника Центрального РВ у м. Дніпрі з заявою вирішення питання про продовження терміну його перебування на території України в зв`язку з наявністю підстав для прийняття громадянства України.

Згідно довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 10.08.2019 ОСОБА_1 має унікальний номер запису в реєстрі 931 та проживає за адресою АДРЕСА_1 .

10.08.2019 у ОСОБА_1 вилучено паспорт громадянина України для виїзду за кордон 10.08.2019 у відповідача вилучено паспорт громадянина України.

Згідно довідки Консульства Грузії в Україні, громадянство ОСОБА_1 за наказом президента Грузії від 23.12.2011 припинено громадянство Грузії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2019 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Центрального РВ в м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмови щодо розгляду заяви про набуття громадянства України та зобов`язання вчинити дії - відмовлено.

ОСОБА_1 має посвідчення інваліда 2-ї групи, видане соціальною службою України. Термін дії посвідчення не встановлений, отже посвідчення є безстроковим.

Надаючи правову оцінку даним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України №3773-VI від 22.09.2011 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI).

Відповідно до вимог ч.6 ст.6 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом № 3773-VI.

За змістом ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Пунктом 2 ст. 25 цього Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа, можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

За приписами частини першої статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону № 3773-VI).

Статтею 30 Закону №3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Із змісту наведеної норми вбачається, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Тобто обов`язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Вищезазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 07.02.2018 року по справі № 743/432/16-а.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ДМС прийнято рішення про примусове повернення ОСОБА_1 в країну походження, а також ДМС не надано будь-яких відповідних доказів того, що відповідач буде ухилятися від виконання такого рішення.

В матеріалах справи також відсутні докази про необхідність ідентифікації ОСОБА_1 . Так останній мав паспорт громадянина України, паспорт громадянина України з право виїзду за межі України, зареєстрований в Єдиному держаному демографічному реєстрі, зареєстрований за місцем проживання, має посвідку департаменту соціального захисту. Відносно ОСОБА_1 розглядались справи у судах України різних інстанцій, де не виникало питань що до його ідентифікації.

Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само уразі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Частиною 11 статті 289 КАС України, встановлено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Разом з цим, як правильно встановив суд першої інстанції, та не заперечується апелянтом, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що позивач приймав рішення відносно відповідача про примусове повернення з території України та докази того, що відповідач ухилявся або ухилятиметься від виконання цього рішення.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність передбачених ч.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підстав для винесення судом рішення про примусове видворення з України громадянина ОСОБА_1 .

Щодо посилання в апеляційній скарзі позивача щодо відсутності у відповідача на даний час будь-яких документів та наявності підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, колегія суддів зазначає наступне.

Так, 10.08.2019 року відповідач звернувся із заявою до Центрального РВ УДМС в Дніпропетровській області про легалізацію його перебування на території України на час проведення процедури, щодо набуття громадянства, та надано весь необхідний перелік документів.

Того ж дня, 10.08.2019 року відповідачем добровільно здано паспорт громадянина України, а також паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що підтверджується довідкою Центрального РВ УДМС України в Дніпропетровській області, за № 2 та за № 3 про вилучення паспортів

Досліджені обставини справи свідчать про той факт, що гр. ОСОБА_1 вжив всіх необхідних та залежних від нього заходів, щодо ідентифікації своєї особи та легалізації знаходження на території Україні.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач не має наміру ухилятись від виконання рішення про примусове повернення з підстав відсутності документу, що дає йому право на виїзд з території України.

Інших доводів, які б давали б підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, позивачем не наведено.

При цьому, позивачем не надано будь-яких відповідних та належних доказів про те, що відповідача дійсно позбавлено громадянства України з вилученням паспорта громадянами України у відповідності до чинних норм законодавства України.

При цьому колегія суддів бере до уваги покликання апелянта на норми законодавства, якими передбачено право звертатися до місцевого загального суду як адміністративного суду з позовними заявами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час або після незаконного перетинання державного кордону України, проте звертає увагу, що таке звернення можливе за умови дотримання відповідної процедури, що передбачає попереднє прийняття уповноваженими органами рішення про примусове повернення.

Недотримання зазначених вимог законодавства не дає встановлених положеннями ч. 1 ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" правових підстав для задоволення заявлених позивачем вимог щодо примусового видворення відповідача за межі України.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Сушко О.О. Іваненко Т.В.