Справа № 490/9496/19
Суддя: Черенкова Н. П.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/163/2020 Справа № 490/9496/19
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі

Головуючого судді - Черенкової Н.П.

при секретарі - Янкевич В.С.

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про визнання дій протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення по справам про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до інспекторів поліції Хрептієвського Євгена Вікторовича та ОСОБА_2 , в якому просив скасувати постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП № 18 № 570040 від 21.10.2019 року та ДП 18 №571156 від 21.10.2019 року.

Ухвалою від 10.12.2019 року даний адміністративний позов залишений без руху.

На виконання ухвали суду 08.01.2020 року надійшла уточнена позовна заява, у якій, ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області, в якому просив про скасування вказаних постанов, та закриття провадження по справі з зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач здійснював обгін іншого транспортного засобу, що рухався попереду. Після цього, був зупинений інспектором ОСОБА_3 , який поводився дивно та зухвало, що підтверджується відеозаписом, та без розгляду справи визнав його винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 126 ч.1 КУпАП.

При цьому, позивач вважав, що відповідачем порушені вимоги ст.ст. 251,279-282 КУпАП.

Окрім того, без розгляду справи інспектор ОСОБА_4 . ОСОБА_5 , надала ще одну постанову про порушення ним ч.1 ст.122 КУпАП.

ОСОБА_1 вважав, що зупинили його з незрозумілих причин, спілкувалися зухвало, прав не роз`яснили, не надали скористуватися допомогою адвоката, розглянули справу без нього, порушена законність, в тому числі і вимоги ст. 36 КУпАП, яка передбачає порядок накладення адміністративного стягнення при скоєнні одночасно декілька правопорушень.

Ухвалою від 10.01.2020 року відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін ( у письмовому провадженні ) за наявними матеріалами, та витребувано з Управління патрульної поліції матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та ч.1ст.1236 КУпАП.

01.04.2020 року від відповідача надійшов відзив, у якому просив про відмову у задоволенні позову, вказавши таке.

Поліцейський діяв в межах своїх повноважень, вся дії підтверджуються відеозаписом, порушень процесуального закону не було.

Окрім того, позов підлягає залишенню без розгляду, оскільки пропущений строк звернення до суду.

Судом розглянута справа в порядку письмового провадження.

Обставини справи, встановлені судом.

За постановою ДП 18 № 571156 від 21.10.2019 року, близько 00 год.11 хвилин, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Шкода Фабия, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по а/д М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» 121 км., під час здійснення обгону транспортного засобу, який рухався в попутному напрямку, перетнув вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1 Додатку 2 Правил дорожнього руху , та скоїв правопорушення, передбачене ст.122 ч.1 КУпАП, за що застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 225 грн.(складено сержантом поліції Новосьоловою Л.В.).

За п.7 Постанови, додаються пояснення, та фіксація на службовий відеореєстратор поліцейського ОМ 3936, ОМ 3941.

За п.8 постанови, права за ст.268 КУпАП роз`яснені, та постанова містить роз`яснення ст.63 Конституції України.

На постанові мається відмітка ОСОБА_1 про незгоду.

Згідно постанови серії ДП18 № 570040 від 21.10.2019 року,близько 00.00 год.11 хв., водій автомобіля Шкода Фабия з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись по а/д М НОМЕР_2 « Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» на 121 км , не мав при собі поліса обов`язкового страхування посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п. 2.4 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.( інспектор Хрептієвський Є.В.).

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, а також виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Також, відповідно до приписів п. 1.3. ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII, а саме: водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Також, відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується з обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Аналогічна правова позиція була неодноразово викладена у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зокрема у справі № 127/19283/17 від 25 вересня 2019 року, у справі № 522/2280/16-а від 21 листопада 2019 року, у справі № 711/4707/17 від 19 червня 2019 року та інших.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказана норма є імперативною, та встановлює відповідальність за відсутність при собі або не пред`явлення для перевірки відповідних документів, а відтак, є самостійним складом адміністративного правопорушення.

Отже, керування транспортним засобом можливе лише за наявності посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), і такі документи можуть бути предметом перевірки при встановленні права особи на керування транспортним засобом та самостійною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, поліс на ТЗ АА 2566 ТМ відсутній.

Положеннями ч. 1 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Разом з цим, позивачем не надано належних та допустимих доказів які б свідчили про протиправні дії суб`єкта владних повноважень або протиправність прийнятих ним рішень

Не встановлено судом відповідних обставин і в ході розгляду справи.

Отже, враховуючи, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення знайшли своє підтвердження під час розгляду даної справи, суд вважає, що підстави для задоволення позовних в частині скасування постанови ДП 18 № 570040, складеної 21.10.2019 року відсутні.

Що стосується вимог позивача про скасування постанови серії ДП 18 № 571156, складеної 21.10.2019 року, слід вказати наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В матеріалах справи наявні належні докази вчинення позивачем правопорушення, встановленого ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, повністю підтверджує здійснення обгону ОСОБА_1 транспортного засобу, який рухався в попутному напрямку, перетнув вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1 Додатку 2 ПДР України, після чого був зупинений.

Дані про фіксацію знайшли своє відображення у постанові, що є належним доказом.

Виписане вище узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду від 13.02.2020 року у справі №524/1284/17, адміністративне провадження №К/9901/15713/18.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самою особою,що притягується до адміністративної відповідальності,так і іншим особам ( ст.23 КУпАП).

Згідно ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України без врахування характеру вчиненого правопорушення, особи порушника,ступеня його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

У відповідності до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Згідно з абзацом 2 п. 3 розділу Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853,якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим самим поліцейським, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

З матеріалів справи вбачається, та підтверджується відеозаписом що постанови складались різними поліцейськими, та вирішено питання про притягнення до адміністративної відповідальності за різними статтями КУпАП, в межах санкції статей 122 та 126 КУпАП.

За такого, посилання позивача на порушення вимог ст. 36 ч.2 КУпАП- безпідставне, бо кожен із поліцейських керувався вимогами ст. 36 ч.1 КУпАП.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративне правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.ч. 1,2 ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Згідно з ч.1 ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган, (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до приписів ст.286 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Під час розгляду адміністративного позову встановлено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, та 122ч.1 КУпАП,за такого, враховуючи вище викладене, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

При розгляді справ, як вказав Верховний Суд, має бути застосована остання правова позиція Верховного Суду.

Так,у постанові про порушення ПДР обов`язково має бути вказано технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото чи відеозапис порушення.

Оскаржувана постанова містить інформацію про фіксацію правопорушення, та повністю спростовує позицію ОСОБА_1 .

Частиною 3 ст.283 КУпАп чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фіксацію адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Верховний Суд зазначив, що у разі відсутності у постанові посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фіксацію, то така фіксація не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.( справа № 524/9716/16-а).

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними ( п.53 "Ковач проти України","Мельниченко проти України", "Чуйкіна проти України").

Європейський Суд вказав, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визнано тільки у світлі конкретних обставин ( "Проніна проти України", "Сєрявін та інші проти України").

Відповідно до ч. 3. ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Таким чином, оскаржувані постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 21.10.2019 р ДП18 № 570040 та серії ДП18 № 571156оку серії НК №691139 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та ст.126 ч.1 КУпАП скасуванню не підлягають.

За такого, позов задоволенню не підлягає.

Суд не погоджується із позицією відповідача щодо залишення позову без розгляду, оскільки позов пред`явлений 04.11.2019 року.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про судовий збір", платники судового збору громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Суд вказує, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №543/775/17 визначено правову позицію, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України "Про судовий збір" , які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що у випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, позивач вправі оскаржити його в апеляційному порядку. Однаковою мірою це стосується й відповідача у спірних правовідносинах, оскільки він як рівноправна сторона в адміністративній справі також має право на апеляційне/касаційне оскарження судового рішення. Чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

Згідно з нормами п. 5 ч. 2 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У ч. 5 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", яка відповідно до вказаної вище постанови Великої Палати Верховного Суду підлягає застосуванню при поданні позовів у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, визначено, що ставка судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу в розрахунку на місяць становить 2102 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відтак, розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви, становить 420 грн. 40 коп. (2102,00 х 0,2).

За приписами ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Виходячи із вимог статті 139 КАС України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, ці витрати несе позивач. Оскільки при подачі позову ОСОБА_1 не сплатив судовий збір, то , у відповідності до вище виписаного, він підлягає стягненню на користь держави у сумі 840 грн.80 коп.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 5-11, 19, 77, 99, 171, 229, 286, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про визнання дій протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення по справам про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840 грн.80 коп. на користь держави.

Апеляційна скарга на судове рішення у справі може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційнотелекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Центральний районний суд м. Миколаєва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі його апеляційного оскарження - моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 30 червня 2020 року.

Суддя Черенкова Н.П.