Справа № 560/608/20
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2020-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/608/20 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Петричкович А.І. Суддя-доповідач - Граб Л.С.

02 липня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Сторчака В. Ю. Іваненко Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького, Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького (далі відповідач 1), Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі відповідач 2), в якому просила:

-визнати протиправним та скасувати "Рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, дружині померлого ОСОБА_2 від 10.08.2019 №147;

-зобов`язати Національну академію Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю (смертю) чоловіка ( ОСОБА_2 ) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №499 від 28.05.2008 "Про затвердження Порядку та умов призначення га виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призначених на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб та статті 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців га членів їх сімей".

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зокрема зазначено, що викладений в Акті розслідування випадку смерті висновок про причину смерті ОСОБА_2 суперечить причині відмови у виплаті ОГД, якою згідно оскаржуваного рішення відповідача, є вчинення померлим дій у стані алкогольного сп`яніння.

Апелянт просить звернути увагу суду на відсутність будь-яких доказів того, що її чоловік вчинив будь-які дії у стані алкогольного сп`яніння. При цьому вказала, що її чоловік ОСОБА_2 був відповідальним військовослужбовцем та мав зразкову поведінку про що свідчать медалі, заохочувальні відзнаки та нагрудний знак.

Від відповідачів через канцелярію суду надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких останні вказали, що рішення суду першої інстанції є законними та обґрунтованими, прийнятим з дотриманням норм матеріального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, в зв`язку з чим просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 перебував на військовій службі в Національній академії Державної прикордонної служби України ім.Б.Хмельницького.

14.12.2017 ОСОБА_2 помер, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть від 14.12.2017 №2685 та свідоцтвом про смерть від 14.12.2017.

Відповідно до довідки про причину смерті від 14.12.2017 № 2685 смерть ОСОБА_2 наступила внаслідок ішемічної хвороби серця.

У лікарському свідоцтві про смерть №2685 від 14.12.2017 вказано, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (у квартирі) внаслідок гострої серцевої недостатності та ішемічної хвороби серця.

ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 26.11.1988 № 435666.

Після смерті чоловіка позивач звернулась до Адміністрації Державної прикордонної служби України з заявою про виплату грошової допомоги у зв`язку з смертю чоловіка.

Однак відповідач 2 листом від 05.02.2019 повідомив ОСОБА_1 , що виплата цієї допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.

11.06.2019 та 12.09.2019 позивач зверталась до Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького із заявами про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) військовослужбовця.

Рішенням №147 від 10.08.2019, затвердженим головою Державної прикордонної служби України, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей" як дружині померлого ОСОБА_2 .

За змістом вказаного рішення, підставою для відмови виплати ОГД слугувало те, що згідно акту розслідування випадку смерті від 19.01.2018 №01-18 в крові померлого ОСОБА_2 виявлено наявність етилового (винного) алкоголю в кількості 3,60% (проміле), що підтверджується Висновком експерта Хмельницького обласного бюро судмедекспертизи від 21.12.2017 за №2489.

Також у рішенні зазначено, що відповідно до статті 16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п.19 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служб у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо загибель (смерть) є наслідком вчинення дій у стані алкогольного сп`яніння.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України гарантовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України регламентовано, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Питання одноразової грошової допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві урегульоване нормами статті 16 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в редакції чинній на час виникнення спірних праовідносин.

Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

За правилами ч. 1 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

П. 1 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

За приписами ч. 1 ст. 16-1 Закону № 2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Пунктом 1 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" унормовано, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16 1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16 - 1 цього Закону.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (ч. 6 ст. 16-3 Закону №2011).

Положеннями частини дев`ятої статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" регламентовано, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено підстави, за якими призначення та виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Нормами цієї статті визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Ці положення кореспондуються з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служб у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975), яку було прийнято на виконання частини другої статті 16-2 та пункту дев`ятого статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

За змістом П. 4 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Згідно з п. 19 Порядку №975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво, захворювання), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком:

-вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

-вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;

-навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

-подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Аналіз вищезазначених правових норм свідчить про те, що одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується зокрема членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, в тому числі після звільнення такої особи з військової служби. При цьому, зазначена допомога не призначається у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком його перебування у стані алкогольного сп`яніння, а саме-вчинення військовослужбовцем певних активних дій у стані алкогольного сп`яніння, які безпосередньо призвели до смерті (загибелі).

Отже, в даному випадку необхідно встановити причинно-наслідковий зв`язок між станом сп`яніння військовослужбовця та його смертю (загибеллю).

Так, відповідно до Лікарського свідоцтва про смерть №2685 (попереднє) від 14.12.2017 та Довідки про причину смерті (до форми №106/о №2685, видається для поховання) від 14.12.2017, причиної смерті ОСОБА_2 є гостра серцева недостатність та ішемічна хвороба серця.

У пункті 4 Акту №01-18 розслідування випадку смерті, що стався 14 грудня 2017 року близько о 06.00 з військовослужбовцем Національної академії Державної прикордонної служби України ім. Богдана Хмельницького від 19.01.2018, зазначено, що випадок смерті стався через: 1) гостру серцеву недостатність; 2) ішемічну хворобу серця. Також, у п. 7-8 цього акту зроблено висновок, що смерть полковника ОСОБА_2 настала не під час виконання ним обов`язків, і комісія вирішила акт форми НПвс про випадок смерті, що стався з військовослужбовцем не під час виконання ним обов`язків військової служби не складати, у зв`язку з виявленням в крові померлого етилового (винного) алкоголю в кількості 3,60% (проміле).

В послідуючому висновком експерта №2489 від 21.12.2017 за результатом судово-токсикологічної експертизи зразків крові з трупа ОСОБА_2 , стверджено виявлення у зразку крові з трупа: етилового (винного) алкоголю в кількості - 3,60% (проміле) .

Згідно Лікарського свідоцтва про смерть №2710 від 22.12.2017 (остаточне, замість попереднього №2685 від 14.12.2017), хвороба (паталогічні стани), що призвели до смерті: а) отруєння етиловим алкоголем; г) внаслідок зловживання алкоголем.

Відповідно до пункту 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000, № 52/5 в редакції на час спірних правовідносин було передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є, зокрема:

а) лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за N 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть);

б) фельдшерська довідка про смерть (форма N 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за N 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть).

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545 затверджено Інструкцію щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма N 106/о) та форми довідки і лікарського свідоцтва про смерть.

Згідно з п.2.6 Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, лікарське свідоцтво про смерть видається обов`язково з поміткою "остаточне", "попереднє", "замість попереднього", "замість остаточного".

Лікарське свідоцтво про смерть з поміткою "попереднє" видається в тих випадках, коли для встановлення чи уточнення причини смерті потрібно провести додаткові дослідження. Після уточнення причини смерті заповнюється нове лікарське свідоцтво з поміткою "замість попереднього" теж у двох примірниках, номери яких мають бути ідентичними, перший примірник якого пересилається закладом охорони здоров`я безпосередньо у відповідні місцеві органи державної статистики протягом 27 днів з моменту заповнення "попереднього" лікарського свідоцтва. Другий примірник залишається в закладах охорони здоров`я.

Якщо було видано лікарське свідоцтво про смерть з поміткою "остаточне" та була виявлена помилка в записі діагнозу, необхідно заповнити нове лікарське свідоцтво у двох примірниках "замість остаточного лікарського свідоцтва про смерть N - ", перший примірник якого заклади охорони здоров`я направляють у відповідні місцеві органи державної статистики протягом 27 днів з моменту заповнення "остаточного" лікарського свідоцтва. Другий примірник залишається в закладі охорони здоров`я.

На підставі письмової заяви дозволяється видача другого примірника лікарського свідоцтва про смерть, яке було заповнено з поміткою "замість попереднього", родичам померлого в разі звернення їх у заклади охорони здоров`я протягом одного року після його смерті, якщо були додаткові дослідження для уточнення причини смерті. В інших випадках повторно лікарське свідоцтво про смерть родичам не видається.

Отже, після проведення 21.12.2017 судово-токсикологічної експертизи зразків крові з трупа ОСОБА_2 , замість попереднього Лікарського свідоцтва про смерть за №2685 від 14.12.2017 було видане остаточне Лікарське свідоцтво про смерть №2710 від 22.12.2017, що відповідає п.2.6 Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, і очевидно вказує на причину смерті ОСОБА_2 , якою є: 1) отруєння етиловим алкоголем; 2) внаслідок зловживання алкоголем.

Як вірно зауважено судом першої інстанції, довідка про причину смерті №2685 від 14.12.2017 та попереднє Лікарське свідоцтво про смерть за №2685 від 14.12.2017 не спростовують причини смерті ОСОБА_2 , яка в тому числі встановлена судово-токсикологічною експертизою, проведеною через 7 днів після видачі згаданої довідки та попереднього лікарського свідоцтва про смерть.

При цьому, довідка про причину смерті (до форми №106/о №2685, видається для поховання) від 14.12.2017 не відповідає формі довідки, яка затверджена наказом Міністерство охорони здоров`я України від 08.08.2006, № 545, а тому остання правомірно не прийнята судом першої інстанції, як доказ по даній справі.

Таким чином, наявними у справі доказами підтверджується причинно-наслідковий зв`язок між смертю ОСОБА_2 та настання такої в стані алкогольного сп`яніння.

Щодо посилання позивача на те, що ОСОБА_2 не вчинялися будь-яких дії у стані алкогольного сп`яніння, що призвели до смерті останнього, то колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що отруєння алкоголем є, зокрема, іншою шкодою своєму здоров`ю, і це є підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, згідно з п. 2 ст. 3, ст. 16-4 Закону № 2011-XII та п.19 Порядку №975.

Варто зауважити, що сам лише факт невірного посилання в рішенні №147 від 10.08.2019 не на той пункт ст.16-4 Закону № 2011-XII не спростовує причинно-наслідкового зв`язку між смертю ОСОБА_2 та вживання останнім алкогольних напоїв.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Сторчак В. Ю. Іваненко Т.В.