Справа № 1.380.2019.005808
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.005808 пров. № А/857/4052/20

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Старунського Д.М.

за участі секретаря судового засідання Кітраль Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року (суддя Кедик М.В., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 в листопаді 2019 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, у якому просив: визнати неправомірними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області щодо зменшення розміру нарахування індексації щомісячних страхових виплат у період з вересня 2017 року;зобов`язати відповідача провести позивачу починаючи з вересня 2017 року донарахування індексації щомісячних страхових виплат у зв`язку з втратою професійної працездатності без врахування довідки з управління Пенсійного фонду у Львівській області до змін у законодавстві. В обґрунтування позовних вимог вказує, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області з вересня 2017 року безпідставно не доплачувало позивачеві індексацію щомісячних страхових виплат, що є порушенням «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі Порядок №1078).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року у справі №1.380.2019.005808 адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що на виконання вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1282-ХII), пункту 5 Порядку №1078, листів Міністерства соціальної політики України від 28.03.2016 №4470/0/14-16-10 та виконавчої дирекції ФССНВ від 12.10.2017 №2.4-17-822, отриманих довідок від територіальних органів Пенсійного фонду про підвищення пенсії позивачу Червоноградським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області здійснено перерахунок щомісячних страхових виплат позивача, в результаті чого за вересень-грудень 2017 року сума індексації в перерахованому розмірі помісячно склала 49,86 грн. Апелянт звертає увагу, що такий перерахунок індексації щомісячної страхової виплати здійснювався відповідно до вимог пункту 5 Порядку №1078, яким передбачено, що у разі підвищення пенсії у особи, яка одночасно отримує і пенсію і щомісячну страхову виплату, в місяці зростання пенсії, сума індексації страхових виплат має зменшуватись на суму підвищення пенсії. Оскільки довідку про розмір пенсії позивача Червоноградським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області отримано лише у вересні 2017 року, то проведення перерахунку індексації страхової виплати позивачу у вересні 2017 року не є порушенням вимог пункту 5 Порядку №1078. Крім того, покликається на пропуск позивачем строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника сторони, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 отримує щомісячні страхові виплати у зв`язку з інвалідністю.

Розмір страхової виплати позивача протягом періоду січня-серпень 2017 року становив: січень 2017 року 1207,91 грн, лютий 2017 року 1207,91 грн, березень 2017 року 1492,97 грн, квітень 2017 року 1492,97 грн, травень 2017 року 1492,97 грн, червень 2017 року 1492,97 грн, липень 2017 року 1492,97 грн, серпень 2017 року 1492,97 грн. Станом на 30.09.2017 розмір щомісячної виплати становив 1492,97 грн, сума індексації становила 937,68 грн. За результатами перерахунку індексації у жовтні 2017 року позивач отримав виплату у розмірі 1542,83 грн, з яких 1492,92 грн щомісячна страхова виплата за вересень 2017 року та 49,86 грн індексація щомісячної страхової виплати за вересень 2017 року.

ОСОБА_1 12.08.2019 звернувся до Червоноградського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області із заявою щодо надання інформації, чи починаючи з липня 2017 року зменшувались виплати по відшкодуванню втраченого заробітку.

Відповідач листом від 15.01.2019 № 30.01-1319-Ч повідомив позивача про те, що відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відділення фонду здійснює щомісячну страхову виплату втраченого заробітку. Розмір даної щомісячної виплати за липень 2017 року складав 1492,97 грн. Також здійснювалась виплата індексації щомісячної страхової виплати. За липень 2017 року виплачено індексацію щомісячної страхової виплати у серпні 2017 року в розмірі 887,82 грн. Отримавши у вересні 2017 року довідку з Пенсійного фонду про розмір пенсії позивача за період з липня 2015 року по листопад 2016 року, відділення Фонду здійснило перерахунок індексації страхової виплати за вересень 2017 року з врахуванням розміру підвищення пенсії за вказаний період. Такий перерахунок індексації щомісячної страхової виплати здійснено відповідно до вимог пункту 5 Порядку №1078.

Також, листом від 10.10.2019 №Ч-277-02-13-2408 позивача повідомлено про те, що у Фонду немає правових підстав проводити перерахунок індексації щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 за період з вересня по грудень 2017 року.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо зменшення розміру нарахування індексації щомісячних страхових виплат у період з вересня 2017 року, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив із того, що перерахунок індексації страхових виплат позивачу проведений у вересні 2017 року протиправно та необґрунтовано, без дотримання вимог пункту 5 Порядку №1078, оскільки підвищення пенсії у позивача відбулося у липні 2015 року та у травні 2016 року, а тому згідно даного пункту Порядку №1078 сума індексації має визначатись з урахуванням розміру підвищення доходу у вересні 2015 року та травні 2016 року, а не у вересні 2017 року.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У статті 1 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 №6/98-ВР встановлено, що загальнообов`язкове державне соціальне страхування це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ законодавства залежно від страхового випадку є такі види загальнообов`язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України.

Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до Основ законодавства.

За пенсійним страхуванням згідно зі статтею 25 Основ законодавства надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсії у зв`язку з втратою годувальника, крім передбачених пунктом 4 цієї статті; медичні профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів, пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Згідно з пунктом 4 вказаної вище статті за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення: профілактичні заходи по запобіганню нещасним випадкам на виробництві та професійним захворюванням; відновлення здоров`я та працездатності потерпілого; допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним своїх трудових обов`язків; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв`язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №1105-ХIV) передбачено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно із Законом Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Частиною третьою статті 35 Закону №1105-ХIV визначено, що підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Індексація щомісячних страхових виплат здійснюється згідно із Законом №1282-ХII.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок №1078.

Статтею 1 Закону №1282-ХII передбачено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону №1282-ХII підлягають грошові доходи громадян одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Статтею 4 цього ж Закону встановлено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться з наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації зазначений у частині першій цієї статті.

Згідно з пунктом 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін обчислюється Держкомстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Відповідно до пункту 5 Порядку №1078 (в редакції, що діяла станом на вересень 2017 року) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 11 вказаного Порядку.

Отже, відповідно до пункту 5 Порядку №1078 (в редакції, що діяла станом на вересень 2017 року) у разі підвищення пенсії у особи, яка одночасно отримує і пенсію і щомісячну страхову виплату, в місяці зростання пенсії, сума індексації страхових виплат має зменшуватись на суму підвищення пенсії.

Отримавши у вересні 2017 року довідку з Пенсійного фонду про розмір пенсії ОСОБА_1 період з липня 2015 року по листопад 2016 року, відділення Фонду здійснило перерахунок індексації страхової виплати позивача за вересень 2017 року з врахуванням розміру підвищення пенсії за вказаний період.

Суд вважає, що такий перерахунок індексації страхових виплат проведений у вересні 2017 року протиправно та необґрунтовано, без дотримання пункту 5 Порядку №1078.

Оскільки, як вказує відповідач, підвищення пенсії у позивача відбулось у вересні 2015 року та у травні 2016 року, тому згідно із пунктом 5 Порядку №1078 сума індексації в саме таких місяцях - вересні 2015 року та травні 2016 року має визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, а не у вересні - грудні 2017 року. Натомість, відповідачем протиправно проведено такий перерахунок у вересні 2017 року.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо протиправності зменшення Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області розміру індексації щомісячної страхової виплати позивачу з вересня 2017 року.

Стосовно доводів апелянта про недотримання позивачем строків звернення до суду з вказаним адміністративним позовом, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно положень статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач зазначив, що про порушення свого права, дізнався з листа відповідача від 10.10.2019 № Ч-277-02-13-2408.

Колегія суддів зауважує, що індексація страхових виплат має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг. Тобто, індексація є складовою і невід`ємною частиною страхової виплати.

Відповідно до частини сьомої статті 47 Закону №1105-XIV якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

Так, як суд дійшов висновку щодо наявності вини відповідача в нездійсненні індексації страхової виплати, то на такі позовні вимоги не можна поширити будь-які строки звернення до суду з позовом, як це визначено статтею 47 Закону №1105-XIV.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем не пропущений строк звернення з цим адміністративним позовом.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження відповідача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Відтак, інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись частиною третьою статті 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 02 липня 2020 року.