Справа № 540/1001/20
Суддя: Варняк С.О.
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/1001/20

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Варняка С.О.,

при секретарі: Нікітенко А.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Токаленко В.М.,

представника відповідача - Рибкіної Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання відмову протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Звернувшись до суду, позивач зазначає, що 30.01.2018 року ОСОБА_2 був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за фактичним місцем проживання (перебування): АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № НОМЕР_1 від 30.01.2018 року.

Згідно рішення Херсонського міського суду від 18.06.2018 року ОСОБА_1 є його опікуном.

На підставі цього ОСОБА_1 звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Корабельної районної у м. Херсоні ради із заявою про поновлення виплати ОСОБА_2 пенсії та заборгованості.

Однак, після звернення позивача була поновлена тільки виплата пенсії, починаючи з 01.08.2018 року.

Питання про заборгованість у виплаті пенсії за період з 31.03.2016 року до 01.08.2018 року вирішено було винести на розгляд комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Корабельної районної у місті Херсоні ради. На засіданні цієї комісії було прийнято рішення № 6 від 25.05.2019 року про відмову у виплаті заборгованості у зв`язку із встановленням факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання.

Після цього позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з приводу виплати ОСОБА_2 пенсії у зв`язку з втратою годувальника за період з 01.04.2016 року по 01.06.2018 року.

Позивач отримала повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 5069-14-01 від 23.10.2019 року про те, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області, куди необхідно звернутися за отриманням інформації.

Але звернувшись до Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області отримала лише відписку, що підтверджується повідомленням № 657/М-99-1 від 15.10.2019 року.

Тобто, відповідач фактично відмовив у виплаті пенсії у зв`язку з втратою годувальника за період з 01.04.2016 року по 01.06.2018 року.

Позивач просить суд:

- визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області у виплаті ОСОБА_2 заборгованості з пенсії у зв`язку з втратою годувальника за період з 01.04.2016 року по 01.06.2018 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 заборгованість з пенсії у зв`язку з втратою годувальника за період з 01.04.2016 року по 01.06.2018 року.

Ухвалою суду від 21.04.2020 року відкрито провадження в адміністративній справи та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

20.05.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими. Зазначає, що ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою № 657/24-99-1 від 18.09.2019 року стосовно виплати пенсії за період з 01.08.2018 року по 31.03.2019 року, яка нарахована в сумі 56906,58 грн. та буде виплачена в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Листом № 657/М-99-1 від 15.10.2019 року позивачці надана відповідь стосовно виплати заборгованості по зазначеному періоду.

До Головного управління Пенсійного фонду у Херсонській області не надходило заяви щодо виплати ОСОБА_2 заборгованості з виплати пенсії за період з 01.04.2016 року до 01.06.2018 року, а отже підстави для звернення до суду в позивача відсутні. Зазначене питання Управлінням не розглядалось та жодного рішення не приймалось.

Головне управління Пенсійного фонду у Херсонській області не здійснювало протиправних дій та не допускало протиправної бездіяльності по відношенню до позивача.

25.05.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зобов`язане здійснювати пенсійні нарахування ОСОБА_2 , який в теперішній час перебуває у нього на обліку, незалежно від строків та періодів.

Ухвалою суду від 11.06.2020 року вирішено адміністративну справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання на 17.06.2020 року.

17.06.2020 року відкладено розгляд справи на 24.06.2020 року.

24.06.2020 року відкладено розгляд справи на 01.07.2020 року.

У судовому засіданні позивач та її представник наполягали на позовних вимогах, просили суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні по суті позову заперечувала, просила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши сторони та дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_2 - інвалід з дитинства відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серія 10 ААБ № 042050 від 08.08.2011 року.

Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Корабельної районної у місті Херсоні ради від 26.10.2017 року № ОСОБА_2 взято на облік як внутрішньо переміщену особу.

Відповідно до рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18.06.2018 року у справі № 766/5601/18 ОСОБА_1 призначено опікуном ОСОБА_2 .

24.09.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою щодо виплати пенсії по втраті годувальника за минулий час, з 01.04.2016 року по 01.06.2018 року.

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 23.10.2019 року № 5069-М-01 ОСОБА_1 повідомлено про те, що за даними ІКІС ПФУ "Підсистема призначення та виплати пенсії" ОСОБА_2 , як одержувач пенсії, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 15.10.2019 року № 657/М-99-1 щодо розгляду звернення стосовно виплати пенсії за період з серпня 2018 року по березень 2019 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що відповідно до виписки з протоколу засідання Комісії від 03.09.2018 року № 32 призначено соціальну виплату внутрішньо переміщеній особі з 01.08.2018 року. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 визначено, що суми пенсій, які не виплачено за період до місця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку, визначено Кабінетом Міністрів України.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області направлено клопотання до Пенсійного фонду України щодо розгляду питання виплати боргу за період з серпня 2018 року включно по березень 2019 року.

Вирішуючи спір, суд застосовує такі норми права.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право відповідно до ч. 2 ст. 46 Конституції України гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел, і забезпечується ч. 2 ст. 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058 (далі - Закон України № 1058) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за /днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Приписами статті 47 Закону № 1058 визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Закон № 1058 або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав зупинення або не поновлення виплати вже призначеної пенсії, є тільки підстави припинення виплати пенсії, які визначені статтею 49 цього Закону.

Згідно ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Вищезазначеною статтею передбачено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

У судовому засіданні встановлено, що розпорядженням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 157821 від 04.02.2019 року ОСОБА_2 знятий з обліку з 01.03.2016 року.

Судом встановлено, що позивач із заявою щодо виплати заборгованості з виплати пенсії за період з 01.04.2016 року по 01.06.2018 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області не зверталася.

Рішення щодо припинення виплати пенсії Головним управління Пенсійного фонду України в Херсонській області не приймалося.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 Кодекс адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах (Постанова Верховного суду від 24.10.2018 року у справі № 731/216/17).

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оскарження останнього.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Згідно із п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у п. 53 рішення від 08.04.2010 у справі "Меньшакова проти України" зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої ст. 55 Основного Закону України, у Рішенні N 19-рп/2011 від 14.12.2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частини другої ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист (п. 4.1 мотивувальної частини вказаного Рішення).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається. як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права. законодавець вважає неможливим або недоцільним".

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень цих прав на момент звернення до суду. Таке порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, враховуючи, що позивач не зверталася до відповідача із заявою про виплату заборгованості пенсії за період з 01.04.2016 року по 01.06.2018 року, а відповідач в свою чергу не відмовляв у виплаті вказаної пенсії, жодного рішення не приймав, відтак судом не встановлено порушення прав позивача відповідачем, про поновлення яких ОСОБА_1 просить у позовній заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При вирішенні спорів щодо правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Проте згідно частини першої ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, у зв`язку із чим відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки, продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 02 липня 2020 р.

Суддя С.О. Варняк

кат. 112010000