Справа № 160/4475/20
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2020 року Справа № 160/4475/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Б.М.У." до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
В обґрунтування позову позивач зазначив, що Державною службою України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки в Дніпропетровській області було винесено постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу № 148587 за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт товариством з обмеженою відповідальністю «Б.М.У.».
Позивач не погоджується із прийнятим рішенням та вважає, що постанова про застосування адміністративно - господарського штрафу № 148587 від 02.01.2020 р. підлягає скасуванню з тих підстав, що позивач не отримував повідомлення про розгляд справи у зазначену дату, а відтак не вважається таким, що був повідомлений про дату і час розгляду справи, як передбачено п. 26 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8.11.2006 р. № 1567.
Крім того, позивач зазначив, що станом на 03.11.2019 р. в Україні була відсутня будь - яка методика, затверджена спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології щодо вимірювання (зважування) габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу.
Єдиною методикою виконання вимірювань поосьових навантажень на маси ватажних транспортних засобів у русі в Україні є лише Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), атестована у відповідності з ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром «Інститут Метрології», свідоцтво про атестацію № 02-84-08.
Разом із тим, вказана методика не розповсюджується на транспорті засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі. Окрім того, така методика затверджена не спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
Ухвалою суду від 27 квітня 2020 року відкрито спрощене провадження у справі без виклику учасників справи.
Справа про порушення була розглянута без позивача відповідно до вимог п. 27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті.
Посилання позивача на проведення габаритно-вагового контролю за відсутністю методики, затвердженої Мінекономрозвитку, відповідач вважає недоречним, оскільки постановою КМУ № 671 від 30.08.2017 р. пункт 19 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, який передбачав, що Укртрансбезпека або її територіальні органи повинні керуватися методикою, затвердженою Мінекономрозвитку, було виключено.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Так, судом встановлено, що державними інспекторами Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було проведено рейдову перевірку, за результатами якої складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №198094 від 03.11.2019 р.
У акті зафіксовано, що вантажний транспортний засіб - DAF (номерний знак НОМЕР_1 ) та напівпричіп SAMRO (номерний знак НОМЕР_2 ) був зупинений на 203 км.+500 м. автомобільної дороги М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» о 08 год. 55 хв. працівниками Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки для перевірки обставин, що визначених п. 15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою КМУ № 1567 від 08.11.2006 року.
Після зважування даного транспортного засобу було встановлено порушення норм, які зазначені в п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі - ПДР України), а саме навантаження на одиночну вісь склало 12 400 кг. при допустимій нормі 11 000 кг., що складає 12,7% перевищення параметрів від нормативу.
Зважаючи на зазначене співробітниками Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було віднесено транспортний засіб позивача до великовагового та складено Довідку №035275 від 03.11.2019 р. про результати здійснення габаритно-вагового контролю, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №032807 від 03.11.2019.
При перевірці документів визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п.2.1 ПДР України було встановлено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. Водій з актом був ознайомлений, однак від надання пояснень та підпису відмовився.
Відповідно до пунктів 25-27 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
У разі виявлення вчиненого іноземним перевізником порушення посадова особа складає відповідний акт та приймає постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу, а інформацію про виявлені порушення та адміністративно-господарський штраф надсилає центральному органові виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи.
Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.
Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.
У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.
За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
Чорноморським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки було направлено акт №198094 від 03.11.2019 до Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області на розгляд справи.
Повідомлення було отримано позивачем 12.12.2019 року, про що свідчить відмітка у повідомленні до рекомендованого листа.
Однак, представники позивача до відповідача не прибули ні у визначений день, ні в подальшому, а також не надали додаткових пояснень, інформації, документів.
Зазначену постанову також було направлено позивачу.
Постановою від 02.01.2020 р. №148587 встановлено порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за що передбачена абз. 15 ч. 1 ст. 60 вищевказаного Закону а саме: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.
Відповідно до абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу до автомобільних перевізників застосовується штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є:
для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;
для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Як встановлено судом, позивачем не було отримано ні дозволу, ні внесено плату за проїзд.
Відповідно до пп. 3 п. 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого Постановою КМУ "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування" № 879 від 27.06.2007 року (далі Порядок №879) великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху , затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., № 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.
Згідно із пп.5 п.2 Порядку №879 дозвіл на рух це єдиний уніфікований документ, що видається уповноваженим органом відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 "Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами", після внесення в установлених порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому визначаються умови експлуатації транспортних засобів протягом певного часу за встановленим маршрутом і який дає право на проїзд за таких умов.
Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху України, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів -11,5 т), здвоєні осі -16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
У позивача транспортний засіб перевищив нормативне навантаження на одиночну вісь та замість максимального навантаження у 11 т. допущено навантаження у 12,40 т.
Відповідно до п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених Постановою КМУ від 18.01.2001 р. №30 (далі Правила №30) рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.
Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" через центри надання адміністративних послуг.
Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.
Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Відповідно до п. 25 Правил №30 забороняється проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів без дозволу, зазначеного у пункті 4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, що повинні знаходитися у водія і пред`являтися на вимогу уповноважених осіб.
Як встановлено судом, ні під час здійснення перевірки, ні під час вирішення питання щодо притягнення до відповідальності документів, які б підтверджували право позивача на рух дорогами загального користування з перевищенням нормативних вагових параметрів відповідачу надано не було.
Щодо твердження позивача про проведення відповідачем зважування всупереч Порядку №879, суд має зазначити наступне.
Відповідно до п. 13 Порядку № 879 під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального та зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.
Розміщені у пункті габаритно-вагового контролю а/д М-14 «Одеса-Мілітополь- Новоазовськ» км. 203 автомобільні ваги пройшли метрологічну атестацію та періодичну перевірку, що підтверджено Свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 03.07.2019 р., що міститься в матеріалах справи. Дані ваги належать «Службі автомобільних доріг Херсонської області».
Пункт габаритно-вагового контролю, на якому було здійснено зважування, є стаціонарним, що підтверджується копією паспорту вагів. Вимоги до його облаштування визначено розділом 3 Наказу Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 р. № 255 та підлягають до виконання балансоутримувачем, який відповідає за його побудову, облаштування та утримання.
У позовній заяві позивач, крім іншого, стверджує, що габаритно-ваговий контроль було здійснено за відсутністю методики затвердженої Мінекономрозвитку.
З цього приводу суд має зазначити, що пунктом 19 Порядку №879 (у редакції від 05.04.2017 року) дійсно було передбачено, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.
Однак, Постановою КМУ № 671 від 30.08.2017 р. пункт 19 Порядку №879 було виключено.
З огляду на зазначене, на дату проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача необхідність використання посадовими особами Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки під час здійснення габаритно - вагового контролю методики затвердженої Мінекономрозвитку, не передбачена жодним нормативно-правовим актом.
Правову позицію щодо відсутності потреби в використанні відповідної методики виклав Верховний Суд в постанові від 21.09.2018 р. по справі № 804/5296/17.
У постанові ВС зазначено, що оскільки за змістом статей 4 і 29 Закону України «Про дорожній рух», статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком №879, яким керувався відповідач, то останній правомірно склав спірний розрахунок плати за проїзд.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що при винесенні постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №148587 від 02.01.2020 року відповідач діяв в межах наданих йому повноважень та у відповідності до норм чинного законодавства України.
У зв`язку з цим суд не вбачає законних підстав для задоволення адміністративного позову.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник