Справа № 420/523/20
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2020-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2020 р.м. ОдесаСправа № 420/523/20

Головуючий в І інстанції: Кравченко М.М.

Дата та місце ухвалення рішення: 30.03.2020 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якій просив: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо не розгляду повторної заяви ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує захисту; зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти та розглянути повторну заяву ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує захисту.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм матеріального права.

Представником відповідача поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно матеріалів справи, 28.12.2019 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області була зареєстрована заява ОСОБА_1 від 26.12.2019 року, в якій останній просив надати йому статус біженця або захист в Україні, оскільки на батьківщині йому загрожує смертельна небезпека.

На вказану заяву Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області позивачу був направлений лист від 09.01.2020 року «Щодо звернення за міжнародним захистом», в якому відповідачем зазначено, що звернення позивача, яке надійшло 28.12.2019 року № З-3356/6/5101-19, уважно розглянуто, за результатом інформовано про наступне. Так, відповідач вказав, що на території України позивач перебуває з 2014 року, за цей період неодноразово звертався до територіальних органів ДМС із заявами про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Враховуючи викладене та через вичерпаність прав у питанні міжнародного захисту, у відповідності до ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області рекомендовано позивачу особисто звернутись до відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення управління у справах іноземців та осіб без громадянства.

Не погоджуючись із бездіяльності відповідача щодо розгляду поданої заяви, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що звернення позивача із заявою про надання захисту в Україні не відповідало вимогам Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилам розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року № 649 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 року за № 1146/19884, тому було розглянуто відповідачем в порядку Закону України «Про звернення громадян» та відповідач надав обґрунтовану змістовну відповідь по суті поставлених питань.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо не розгляду повторної заяви ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує захисту, та зобов`язання Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти та розглянути повторну заяву ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує захисту.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на викладене.

Статтею 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 року № 3671-VI визначено, що особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

У разі якщо така особа під час незаконного перетинання державного кордону України звернулася із зазначеною заявою до посадової особи Державної прикордонної служби України, вона зобов`язана надати цій посадовій особі пояснення про причини незаконного перетинання державного кордону України. У разі відсутності у такої особи документів, що посвідчують її особу, або якщо такі документи є фальшивими, вона повинна повідомити в поясненні про цю обставину, а також викласти причини зазначених обставин. Під час надання пояснень особою, яка не володіє українською або російською мовами, орган Державної прикордонної служби України повинен забезпечити перекладача з мови, якою така особа може спілкуватися. Після надання пояснень особа, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна бути протягом 24 годин передана посадовими особами Державної прикордонної служби України представнику центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

У разі якщо державний кордон України перетинає чи перетнула дитина, розлучена із сім`єю, і заявляє про намір бути визнаною біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про це повідомили інші особи, які не є її законними представниками, посадові особи Державної прикордонної служби України повинні невідкладно повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, та орган опіки і піклування. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, спільно з органом опіки і піклування зобов`язаний вжити заходів для тимчасового влаштування такої дитини у відповідний дитячий заклад або сім`ю.

Особа, зазначена в частині другій цієї статті, не несе відповідальності за незаконне перетинання державного кордону України, якщо вона без зволікань звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така особа не несе відповідальності за порушення правил перебування в Україні, якщо вона перебуває на території України протягом часу, необхідного для подання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Вимога про подання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, установлена частиною другою цієї статті, а також вимога щодо строку подання такої заяви, передбаченого частиною п`ятою цієї статті, не поширюються на випадки, коли такі заяви подаються законними представниками дітей, розлучених із сім`єю.

За правилами ст. 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 року № 3671-VI оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Заявник, якому виповнилося вісімнадцять років, подає заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в якій викладає основні відомості про себе та обставини, що змусили його залишити країну походження.

Відомості про дітей, які не досягли вісімнадцятирічного віку, наводяться в заяві одного із законних представників особи, яка не досягла повноліття.

Заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, дитиною, розлученою із сім`єю, подається одним з її законних представників.

Заява про визнання недієздатної особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подається її законним представником, про що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, робить на заяві відповідний запис.

Якщо заявник не може особисто скласти заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з неписьменністю або фізичними вадами, заява на його прохання складається іншою особою, про що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, робить на заяві відповідний запис.

До заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.

У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, його прізвище, ім`я, по батькові та інші дані про нього попередньо, до встановлення особи, записуються за його вказівкою, про що зазначається в реєстраційному листку на особу та робиться відповідний запис на заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

До заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються також по чотири фотокартки заявника та членів його сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, відомості про яких внесено до заяви.

Відомості, що подаються заявником, інформація про факт подання заяви про визнання особою, яка має право на захист в Україні, є конфіденційною інформацією.

Одночасно з оформленням документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, дитини, розлученої із сім`єю, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, вживає всіх можливих заходів для розшуку батьків або інших законних представників особи, яка не досягла вісімнадцяти років.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту: реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи; ознайомлює заявника або його законного представника під їх власний підпис з порядком прийняття рішення за їх заявами, правами та обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; проводить дактилоскопію особи, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; у разі потреби направляє особу на обстеження для встановлення віку у порядку, встановленому законодавством України; заповнює реєстраційний листок на особу, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та членів її сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, або на дитину, розлучену із сім`єю, від імені якої заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подав її законний представник; заповнює інші необхідні документи; оформлює особову справу; роз`яснює порядок звернення про надання безоплатної правової допомоги відповідно до закону, що регулює надання безоплатної правової допомоги; заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи.

Згідно ч.ч. 1, 4, 6, 7 ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 року № 3671-V центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

У разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз`ясненням порядку оскарження такого рішення.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами розгляду заяви позивача, яка зареєстрована Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області 28.12.2019 року та в якій позивач просив надати йому статус біженця або захист в Україні, відповідачем не було прийнято, ані рішення про відмову в прийнятті такої заяви, ані рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В свою чергу, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, на заяву позивача Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області був направлений лист від 09.01.2020 року «Щодо звернення за міжнародним захистом», в якому відповідачем зазначено, що звернення позивача, яке надійшло 28.12.2019 року № З-3356/6/5101-19, уважно розглянуто, за результатом інформовано, що на території України позивач перебуває з 2014 року, за цей період неодноразово звертався до територіальних органів ДМС із заявами про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Враховуючи викладене та через вичерпаність прав у питанні міжнародного захисту, у відповідності до ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області рекомендовано позивачу особисто звернутись до відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення управління у справах іноземців та осіб без громадянства.

Проте, Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» не визначено такої підстави для не розгляду поданої до міграційної служби заяви з проханням надати захист в Україні, як повторність звернення із такою заявою.

Стаття 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», на яку посилається відповідач у направленому позивачу листі, так само не містить підстав для не розгляду заяв з проханням надати захист в Україні та взагалі регулює питання добровільного повернення іноземців та осіб без громадянства.

Колегія суддів наголошує, що, як Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», так і Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», взагалі не містять такого поняття, як вичерпаність прав у питанні міжнародного захисту, на яке посилається відповідач у направленому позивачу листі.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 6 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Однак, рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за результатами розгляду заяви позивача міграційною службою прийнято не було, що визнається відповідачем.

У відзиві на позовну заяву та у відзиві на апеляційну скаргу, обґрунтовуючи підстави для не розгляду поданої позивачем заяви та не прийняття за її результатами будь-якого рішення, відповідач послався на те, що заява позивача з проханням надати захист в Україні не відповідає формі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також подана позивачем з порушенням порядку звернення із такою заявою, а саме направлена засобами поштового зв`язку.

Суд першої інстанції погодився з наведеними доводами відповідача та дійшов висновку, що звернення позивача із заявою про надання захисту в Україні не відповідало вимогам Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилам, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року № 649, тому було розглянуто відповідачем в порядку Закону України «Про звернення громадян» та відповідач надав обґрунтовану змістовну відповідь по суті поставлених питань.

Колегія суддів не погоджується із вказаними доводами відповідача та висновками суду першої інстанції, оскільки у направленому позивачу листі відсутні будь-які посилання на невідповідність поданої позивачем заяви формі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також порушення позивачем порядку звернення із такою заявою.

Також, у направленому позивачу листі, відповідач не посилається на неможливість розгляду заяви позивача в порядку Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та відповідно на здійснення її розгляду згідно Закону України «Про звернення громадян».

Крім того, доходячи висновку, що відповідач надав обґрунтовану змістовну відповідь по суті поставлених питань, суд першої інстанції не зазначив будь-яких обґрунтувань цього висновку.

Більш того, такий висновок суду першої інстанції спростовується змістом направленому позивачу листа, з якого вбачається, що відповідач не розглянув заяву позивача лише з підстав неодноразового звернення та через вичерпність прав у питанні міжнародного захисту, що, як вже зазначалось колегією суддів, суперечить вимогам Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Колегія суддів зазначає, що відповідачем взагалі не надано оцінки заяві позивача згідно вимог Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а так само заява позивача не розглянута в порядку Закону України «Про звернення громадян», оскільки у листі міграційної служби відсутні будь-які посилання на законні підстави для надання цієї відповіді та не розгляду заяви позивача по суті поставлених у ній питань.

Вказаний висновок суду першої інстанції підтверджується і тією обставиною, що відповідач запропонував позивачу звернутись до відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення управління у справах іноземців та осіб без громадянства, який за матеріалами справи не здійснює розгляд заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що свідчить про те, що відповідач взагалі не надав будь-якої відповіді по суті заяви позивача.

Водночас, згідно ч. 4 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», на який посилається суд першої інстанції, рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що лист Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 09.01.2020 року «Щодо звернення за міжнародним захистом» не підтверджує факт розгляду заяви позивача, яка зареєстровано відповідачем 28.12.2019 року № З-3356/6/5101-19, а тому, вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду цієї заяви та зобов`язання останнього повторно розглянути таку заяву є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Поряд з цим, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача в частині зобов`язання Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийняти повторну заяву позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує захисту, оскільки відповідачем не приймалось рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Більш того, як встановлено колегією суддів, відповідачем взагалі не розглянуто заяву позивача, в тому числі, згідно вимог Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». За таких обставин, колегія суддів вважає, що належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача.

Таким чином, на підставі ст. 317 КАС України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню із прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 240, 241, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 , яка зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1 № З-3356/6/5101-19.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , яка зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1 № З-3356/6/5101-19.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 02.07.2020 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька