Справа № 460/1792/19
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/1792/19 пров. № А/857/4311/20

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Старунського Д.М.

за участі секретаря судового засідання Кітраль Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року (суддя Дудар О.М., м. Рівне, повний текст судового рішення складено 13 грудня 2019 року) у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство «Рівнеазот» у вересні 2019 року звернулося до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків ДФС, правонаступником якого є Офіс великих платників податків ДПС про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.06.2019 №Ю-258-11. В обґрунтування позовних вимог вказує, що на момент формування спірної вимоги не відбулося узгодження сум недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у попередніх періодах, внаслідок їх оскарження позивачем у судовому порядку. Крім того, вказує, що оскаржувана вимога є виконавчим документом та надає відповідачу право на повторне стягнення з ПАТ «Рівнеазот» сум недоїмки зі сплати єдиного внеску, стягнення якої може відбутися за попередніми вимогами. Позивач наголошує, що на всі рахунки ПАТ «Рівнеазот» накладено арешт, що унеможливлювало безпосереднє виконання позивачем обов`язку зі сплати єдиного внеску шляхом перерахування відповідних коштів з рахунку платника на рахунок органу доходів і зборів, з огляду на що сплата єдиного соціального внеску за квітень 2019 року у сумі 8491206,69 грн була здійснена за посередництва ТОВ «Хім-Трейд», проте перераховані кошти безпідставно не зараховані відповідачем в рахунок сплати єдиного внеску. Відтак, враховуючи виконання позивачем у повному обсязі обов`язку зі сплати єдиного внеску за вказаний період, а також факт неузгодження сум недоїмки зі сплати єдиного внеску, визначених у попередніх вимогах внаслідок їх оскарження позивачем, ПАТ «Рівнеазот» вважає оскаржувану вимогу протиправною та просить таку скасувати.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року у справі №460/1792/19 адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що оскільки за обліковими даними інформаційної системи органів доходів і зборів, загальна сума заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивача станом 31.05.2019 становить 50692069,34 грн, а тому на підставі цієї заборгованості контролюючим органом було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки). Відтак, вважає, що оскаржувана вимога винесена правомірно, підстави для визнання її протиправною та скасування відсутні. Скаржник наголошує, що суд першої інстанції не дослідив належним чином матеріали справи та не вжив визначених Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заходів щодо встановлення фактичних обставин справи шляхом витребування додаткових доказів, що призвело до висновків, які суперечать матеріалам справи та не відповідають фактичним обставинам справи.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника сторони, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ПАТ «Рівнеазот» зареєстроване як юридична особа 13.11.1995, перебуває на обліку в органі доходів і зборів, як платник податків з 25.11.1995 та єдиного внеску - з 07.10.1996. Основний вид економічної діяльності за КВЕД - 20.15 Виробництво добрив і азотних сполук.

Постановами головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції у Рівненській області Гаврилюка О.Я. від 18.10.2018 в межах зведеного виконавчого провадження №55154344 та головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. в межах виконавчого провадження №57556013 накладено арешт на кошти, які знаходяться на рахунках ПАТ «Рівнеазот», а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення таких постанов, що унеможливило виконання позивачем обов`язку щодо сплати єдиного внеску у спосіб, визначений Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464-VI), тобто шляхом перерахування відповідних коштів з рахунку платника на рахунок органу доходів і зборів.

З метою своєчасного виконання обов`язку зі сплати єдиного внеску між ПАТ «Рівнеазот» (довіритель) та ТОВ «Хім-Трейд» (Повірений) укладено договір доручення від 18.02.2019 №134, згідно з пунктом 1.1- 1.2 якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Повірений зобов`язується від імені та за рахунок Довірителя виконувати грошові зобов`язання (перелік юридичних дій), порядок виконання та інші вказівки передбачаються Сторонами у додатках до Договору. Виконані грошові зобов`язання, вчиненні Повіреним на виконання цього Договору та/або прийняття Повіреним виконання грошових зобов`язань від інших осіб на виконання цього Договору, створюють, змінюють, припиняють цивільні права та обов`язки Довірителя.

На виконання вимог Договору, позивачем видано довіреність від 20.02.2019 №3723-ю, якою уповноважено ТОВ «Хім-Трейд» вчиняти від імені ПАТ «Рівнеазот» дії згідно з договором доручення від 18.02.2019 №134, зокрема, сплачувати (перераховувати) єдиний соціальний внесок.

Відтак, внаслідок арешту рахунків позивача, сплата єдиного внеску за квітень 2019 року здійснювалася від імені та за рахунок ПАТ «Рівнеазот» його повіреним ТОВ «Хім-Трейд», що підтверджується відповідними платіжними дорученнями: від 08.04.2019 №41728 на суму 500000 грн, від 08.04.2019 №41729 на суму 1000000 грн, від 19.04.2019 №43472 на суму 220 грн, від 22.04.2019 №43478 на суму 1100 грн, від 22.04.2019 №43480 на суму 1100 грн, від 22.04.2019 №43594 на суму 3218640 грн, від 22.04.2019 №43597 на суму 150000 грн, від 26.04.2019 №44615 на суму 625,84 грн, від 22.04.2019 №43595 на суму 50870 грн, від 15.04.2019 №42577 на суму 3677,30 грн, від 26.06.2019 №50239 на суму 1109,30 грн, від 26.06.2019 №50241 на суму 86101,49 грн, від 08.05.2019 №45388 на суму 5055977 грн, від 08.05.2019 №45389 на суму 3000 грн, від 08.05.2019 №45390 на суму 44050 грн, від 08.05.2019 №45392 на суму 390 грн, від 08.05.2019 №45391 на суму 41050 грн.

У графі «призначення платежу» зазначених платіжних доручень вказано, що оплата єдиного внеску за квітень 2019 року здійснювалася від імені ПАТ «Рівнеазот» згідно з довіреністю від 20.02.2019 №3723-ю.

Таким чином, повіреним ТОВ «Хім-Трейд» сплачувався єдиний внесок від імені та за рахунок ПАТ «Рівнеазот» на підставі Договору та виданої відповідно до цього договору Довіреності.

Позивачем 14.05.2019 сформовано та надіслано контролюючому органу звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за квітень 2019 року, згідно з яким ПАТ «Рівнеазот» самостійно визначено суму єдиного внеску 8491206,69 грн.

Листом від 14.06.2019 №1687 позивач повідомив Офіс великих платників податків ДФС, що ПАТ «Рівнеазот» в квітні 2019 року єдиний внесок сплачував через підприємство ТОВ «Хім-Трейд» згідно з договором доручення від 18.02.2019 №134 та довіреністю від 20.02.2019 №3723-ю на суму 10729794,82 грн.

Листом від 24.06.2019 №1743 позивач повідомив Офіс великих платників податків ДФС, що ПАТ «Рівнеазот» в травні 2019 року єдиний внесок сплачував через підприємство ТОВ «Хім-Трейд» згідно з договором доручення від 18.02.2019 №134 та довіреністю від 20.02.2019 №3723-ю на суму 8868851,72 грн.

Разом з тим, судовими рішеннями, відповідно до яких вирішувались спори позивача щодо оскарження вимог контролюючого органу про сплату боргу (недоїмки), що виник у зв`язку із зарахуванням перерахованих ТОВ «Хім-Трейд» коштів зі сплати єдиного внеску за ПАТ «Рівнеазот» на ІКПП «Нез`ясовані платежі» встановлено наступні обставини, які в силу вимог частини першої статті 72 КАС України, звільнені від доказування.

На момент формування оспорюваної вимоги від 04.06.2019 №Ю-258-11, до останньої було включено заборгованість зі сплати єдиного внеску, яка вже включена до попередніх вимог, зокрема, від 14.09.2017, від 12.10.2017, від 14.11.2017, від 14.12.2017, від 15.01.2018, від 14.02.2018, від 15.03.2018, від 16.04.208, від 15.05.2018, від 13.06.2018, від 12.07.2018, від 13.08.2018, від 13.09.2018, від 11.10.2018, від 13.11.2018, від 16.01.2019, від 04.02.2019, від 06.03.2019, від 02.04.2019, від 08.05.2019.

Рішеннями Рівненського окружного адміністративного суду, що набрали законної сили, зокрема, у справах №817/85/16, №817/110/16, №817/299/16, №817/902/16, №817/2117/16, №817/845/17, №817/1135/17, №817/1671/17, №817/1895/17, №817/2265/17, №817/1608/18, №817/2312/18, №460/2835/18, №460/98/19, №460/626/19, №460/741/19, №817/1671/17, №460/1054/19 підтверджується скасування частини з попередніх вимог про сплату (недоїмки) з єдиного внеску як протиправних та відсутність суми недоїмки зі сплати єдиного внеску.

При цьому, судами встановлено, що всупереч положень пункту 4.1 «Порядку розгляду органами доходів і зборів скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу», затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 №452 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.09.2013 за №1593/24125; далі Порядок №452), поточні платежі ПАТ «Рівнеазот» зі сплати єдиного внеску здійснені у жовтні грудні 2015 року та січні-квітні 2016 року Центральний офіс відносив в рахунок погашення недоїмки визначеної у вимозі від 07.12.2015 №Ю-258-11. При цьому, на підставі самостійно поданих товариством звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів, відповідачем фіксувалось виникнення нової недоїмки за інший період. Тобто, попри спірність суми недоїмки визначеної у вимозі від 07.12.2015 №Ю-258-11 і незважаючи на те, що вказана вимога була оскаржена у передбачені законом строки і в адміністративному і у судовому порядку, в порушення положень Порядку №452, орган ДФС безпідставно змінював призначення здійснених ПАТ «Рівнеазот» платежів, що направлялись на сплату задекларованих поточних зобов`язань зі сплати єдиного внеску (відображених у поданих Звітах) та протиправно направляв вказані кошти в рахунок погашення суми недоїмки, яка, як встановлено судом, взагалі відсутня, оскільки зобов`язання зі сплати єдино внеску за червень-вересень 2015 року своєчасно та в повному обсязі виконані позивачем. Внаслідок того, що поточні платежі позивача зараховувались в рахунок погашення недоїмки визначеної у вищевказаних вимогах, виникала нова заборгованість по поточних зобов`язаннях.

Не зважаючи на відповідні судові рішення, по особовому рахунку товариства на момент виникнення спірних правовідносин та на дату звернення до суду з даним позовом продовжувала обліковуватися недоїмка зі сплати єдиного внеску, що, зокрема, підтверджується даними інтегрованої картки платника податків.

Офісом великих платників податків ДФС 04.06.2019 сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-258-11 відносно ПАТ «Рівнеазот», відповідно до якої позивача зобов`язано сплатити суму боргу у розмірі 50692069,34 грн, за порушення останнім статті 25 Закону №2464-VI.

Зазначену вимогу позивачем було оскаржено в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 19.07.2019 №34332/6/99-99-11-05-02-25 скаргу позивача від 13.06.2019 №1666 залишено без задоволення, а вимогу Офісу великих платників податківДФС про сплату боргу (недоїмки) від 04.06.2019 №Ю-258-11 - без змін.

Не погодившись із наведеною вище вимогою про сплату боргу (недоїмки), вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що недоїмка у позивача зі сплати єдиного внеску станом на 31.05.2020 та оспорювана вимога є такими, що сформовані штучно, зокрема, за рахунок протиправних дій відповідача по невірному відображенню в інтегрованій картці платника податку, нарахованих та сплачених ПАТ «Рівнеазот» платежів зі сплати єдиного внеску.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон №2464-VI та «Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015№449, що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953 (далі Інструкція №508/26953; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною першою статті 4 цього Закону встановлено, що платниками єдиного внеску є: 1) роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

За приписами пункту 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

В силу вимог абзацу 1 пункту 1 частини першої статті 7 Закону №2464-VI базою нарахування єдиного внеску є суми нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Частиною сьомою статті 9 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

А частиною восьмою цієї статті, - що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Підпунктом 1 пункту 2 розділу 4 Інструкції №508/26953закріплено правило, згідно якого, сплата єдиного внеску здійснюється за місцем обліку такого платника у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в органах Державної казначейської служби України, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь).

Згідно з підпунктом 4 пункту 2 цього ж розділу Інструкції №508/26953, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Аналогічне положення передбачене і частиною дванадцятою статті 9 Закону №2464-VI

Таким чином, ПАТ «Рівнеазот», як платник єдиного внеску, не міг ухилитися від сплати єдиного внеску не зважаючи на те, що на всі кошти, які містяться на його рахунках накладено арешт. Однак, у зв`язку з такими обставинами, останнє було позбавлене можливості здійснити сплату єдиного внеску зі свого банківського рахунку, що і стало підставою для вжиття заходів спрямованих на виконання свого обов`язку щодо сплати податку, шляхом укладення Договору з ТОВ «Хім-Трейд».

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи скаржника про те, що перерахування повіреним - ТОВ «Хім-Трейд» грошових коштів на сплату єдиного внеску від імені та за рахунок довірителя позивача, суперечить положенням частини дев`ятої статті 25 Закону №2464-VI з огляду на наступне. Так, буквальний зміст вказаної статті свідчить на користь того, що заборонена передача платниками єдиного внеску саме своїх обов`язків з його сплати третім особам.

В розумінні Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передача обов`язків щодо сплати є нічим іншим, як переведенням боргу, і здійснюється шляхом заміни боржника у зобов`язанні за правилами статтями 520-521 ЦК України, тобто шляхом укладення відповідного правочину, на укладення якого необхідна згода кредитора. ПАТ «Рівнеазот» такої угоди з ТОВ «Хім-Трейд» не укладало і жодних доказів зворотного суду не надано.

Також за правилами статті 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

При цьому, суду також не надано жодного доказу тому, що ПАТ «Рівнеазот» поклало виконання свого обов`язку по сплаті єдиного внеску на ТОВ «Хім-Трейд».

Крім того, Договір від 18.02.2019 №134 не може розглядатися, ні як угода про переведення боргу, ні як покладення ПАТ «Рівнеазот» на ТОВ «Хім-Трейд» своїх обов`язків по сплаті єдиного внеску, позаяк в такому випадку ТОВ «Хім-Трейд» вчиняло певні юридичні дії не від свого імені, а від імені та за рахунок довірителя, тобто ПАТ «Рівнеазот». А тому платником єдиного внеску як було так і залишилося ПАТ «Рівнеазот».

Відповідно до частини першої статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

За частиною другою цієї статті, договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Згідно зі статтею 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Відповідно до цього, правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки не повіреного, а саме довірителя, а тому повірений жодних цивільних прав та обов`язків за правочинами, які він вчинив на виконання договору доручення, не набуває.

З огляду на це, сплата єдиного внеску повіреним не є передачею платником єдиного внеску своїх зобов`язань по його сплаті третій особі.

Окрім того, відповідно до пункту 6.1 Договору від 18.02.2019 №134, довіритель ПАТ «Рівнеазот» відшкодовує повіреному - ТОВ «Хім-Трейд» фактично підтверджені витрати, пов`язані з виконанням доручення згідно рахунків, виставлених Повіреним. Укладений договір поворотної фінансової допомоги підтверджує, що повірений вчиняв юридичні дії за рахунок довірителя - позивача у даній справі.

Отже, у даному випадку ТОВ «Хім-Трейд», перераховуючи соціальний внесок, діяв як повірений від імені позивача, а не як самостійний платник.

На підставі цього можна дійти висновку, що позивачем були вжиті всі заходи спрямовані на виконання покладеного на нього Законом №2464-VI обов`язку щодо сплати єдиного внеску.

Висновки аналогічного змісту викладені Верховним Судом у постановах від 25 січня 2019 року у справі №817/85/16, від 06 лютого 2020 року у справі №817/110/16. Так, зазначено, що у випадку наявності прогалин у спеціальному нормативно-правовому акті - Законі №2464-VI щодо порядку (способу) виконання обов`язку платника по сплаті єдиного соціального внеску, за умов об`єктивної неможливості скористатися передбаченим Законом способом виконання такого обов`язку, правомірними є дії платника єдиного внеску, спрямовані на забезпечення виконання цього обов`язку у будь-який інший спосіб, що не суперечить чинному законодавству.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VI недоїмка це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно пункту 2 розділу 6 Інструкції №508/26953 сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Пунктом 3 Розділу 6 цієї Інструкції №508/26953 визначено, що фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках: якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами; якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається) платникам, зазначеним у підпунктах 1 та 2 пункту 1 розділу 2 Інструкції, протягом п`яти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

У пункті 4 розділу IV Інструкції №508/26953 зазначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення суми боргу.

Так, як сума єдиного внеску за період з червня по вересень 2015 року була сплачена повіреним у повному обсязі, то обов`язок позивача зі сплати єдиного внеску за вказаний період виконано повністю та своєчасно.

Судом встановлено, що на момент формування оспорюваної вимоги від 04.06.2019 №Ю-258-11, до останньої було включено заборгованість зі сплати єдиного внеску, яка вже включена до попередніх вимог, зокрема, від 14.09.2017, від 12.10.2017, від 14.11.2017, від 14.12.2017, від 15.01.2018, від 14.02.2018, від 15.03.2018, від 16.04.208, від 15.05.2018, від 13.06.2018, від 12.07.2018, від 13.08.2018, від 13.09.2018, від 11.10.2018, від 13.11.2018, від 16.01.2019, від 04.02.2019, від 06.03.2019, від 02.04.2019, від 08.05.2019. Дані вимоги оскаржувались в судовому порядку.

Відтак, Офіс великих платників податків ДФС сформував спірну у даній справі вимогу, в тому числі, на підставі сум грошового зобов`язання, які платник єдиного внеску узгоджує в порядку судового оскарження попередніх вимог про сплату боргу (недоїмки) за тим же номером, що суперечить чинному законодавству.

Рішеннями Рівненського окружного адміністративного суду, що набрали законної сили, зокрема, у справах №817/85/16, №817/110/16, №817/299/16, №817/902/16, №817/2117/16, №817/845/17, №817/1135/17, №817/1671/17, №817/1895/17, №817/2265/17, №817/1608/18, №817/2312/18, №460/2835/18, №460/98/19, №460/626/19, №460/741/19, №817/1671/17, №460/1054/19 підтверджується скасування частини з попередніх вимог про сплату (недоїмки) з єдиного внеску як протиправних та відсутність суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, що була включена до оскаржуваної у даній справі вимоги від 04.06.2019 №Ю-258-11.

Враховуючи те, що вимога від 07.12.2015 №Ю-258-11, як і вимоги під тим самим порядковим номером, які приймались надалі, були у визначені законом строки оскаржені ПАТ «Рівнеазот», орган ДФС безпідставно змінював призначення здійснених ПАТ «Рівнеазот» платежів, що направлялись на сплату задекларованих поточних зобов`язань зі сплати єдиного внеску (відображених у поданих Звітах про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів) та протиправно направляв вказані кошти в рахунок погашення суми недоїмки, яка, як встановлено судовими рішеннями відсутня.

Враховуючи все вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що у відповідача були відсутні правові підстави для зарахування поточних платежів позивача в рахунок оплати суми недоїмки визначеної за попередній період та, відповідно, для зарахування подальших поточних платежів в рахунок погашення недоїмки визначеної, зокрема і у оскаржуваній вимозі, так як така сформована штучно, а саме за рахунок неправомірних дій відповідача по невірному відображенню в інтегрованій картці платника позивача, нарахованих та сплачених ним платежів зі сплати єдиного внеску.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень,вказані вимоги щодо обов`язку довести правомірність свого рішення не виконав.

Відтак, на підставі встановленого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи на які посилається апелянт є надумані, свідчать про переоцінку ним фактичних обставин справи в свою користь, довільне, невиправдано спрощене і неправильне трактування вимог законодавства. Також доводи апеляційної скарги не містять належних та об`єктивно обумовлених міркувань, які б спростовували наведені висновки суду першої інстанції та є аналогічними тим, які зазначені у відзиві на адміністративний позов.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження відповідача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись частиною третьою статті 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 02 липня 2020 року.