Справа № 320/6054/19
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6054/19 Суддя (судді) першої інстанції: Колеснікова І.С.
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання незаконними дій та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом,в якому просив визнати незаконними дій старшого державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Тридід К.О. по винесенню постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.09.2019 та скасувати цю постанову як незаконну, оскільки державним виконавцем прийнято до виконання виконавчий документ, який не набрав законної сили.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено, при цьому суд першої інстанції виходив з того, що помилкове зазначення у постанові посадовою особою Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області іншої дати набрання законної сили не впливає на порядок та строки набрання постановою законної сили, які встановлені відповідними нормативно-правовими актами, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про правомірність дій державного виконавця щодо винесення вказаної постанови.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апелянт вказує, що у процедурі примусового виконання рішення державний виконавець, зокрема, перевіряє відповідність виконавчого документа вимогам Закону № 1404-VIII. Наголошуючи на протиправності постанови про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності, яка була підставою для відкриття виконавчого провадження, позивач доводить, що державний виконавець був наділений повноваженнями на звернення до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області із запитом/вимогою для встановлення правомірності винесення постанови та відкриття виконавчого провадження.

Представники сторін в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце його проведення були повідомлені належним чином.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що постановою Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 05.06.2019 №З-0506/4/1010-805/01 фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз. 2 п. 1 ч. 6 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», та накладено штраф у сумі 28 815, 00 грн.

В постанові зроблено відмітку про набрання нею законної сили 05.09.2019.

Згодом Департаментом подано до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області заяву від 27.08.2019 № 1010-2589/04 про примусове виконання рішення, до якої долучено наведену постанову.

Постановою старшого державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Тридід К.О. від 04.09.2019 відкрито виконавче провадження № 59955368 з виконання постанови Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 05.06.2019 № З-0506/4/1010-805/01 про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Державної архітектурно-будівельної інспекції України штрафу в розмірі 28 815, 00 грн.

Не погоджуючись з такими діями та рішенням державного виконавця, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів суду, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Засади виконавчого провадження визначені частиною першою статті 2 Закону № 1404-VIII, зокрема, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень.

Вимоги до виконавчого документа визначені статтею 4 Закону № 1404-VIII пунктом 6 частини першої якої, зокрема, передбачено, що у виконавчому документі зазначається дата набрання законної сили рішенням (крім рішень, що підлягають негайному виконанню). Перелік підстав, за яких державний виконавець не може виконувати рішення наведений у частині четвертій статті 5 Закону № 1404-VIII.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання) (пункт 1 частини першої статті 4 Закону № 1404-VIII).

Отже, вирішуючи питання про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення, державний виконавець насамперед зобов`язаний перевірити відповідність такого документа вимогам Закону № 1404-VIII та встановити обставини, за яких його примусове виконання неможливе.

Водночас, враховуючи те, що до виконавчих документів також віднесено рішення і інших органів, обов`язок державного виконавця перевірити відповідність виконавчого документа вимогам Закону № 1404-VIII не обмежується формальним встановленням відповідності документа лише вимогам цього Закону.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 31 липня 2019 року в справі № 809/966/17.

Частиною 1 статті 12 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до частини 2 статті 12 Закону № 1404-VIII строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 14 жовтня 1994 року № 208/94-ВР (далі - Закон № 208/94-ВР) порядок накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанови про накладення штрафів у сфері містобудівної діяльності, винесені посадовими особами, визначеними у частині другій статті 3 цього Закону, є виконавчими документами і підлягають виконанню в установленому законом порядку.

Штраф підлягає сплаті у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення або надіслання постанови.

Копія завіреного банком платіжного документа, що засвідчує факт сплати суми штрафу в повному обсязі, надсилається органу, яким накладено штраф.

У разі несплати штрафу в зазначений строк другий примірник постанови надсилається органу державної виконавчої служби для виконання постанови в примусовому порядку.

Не підлягає виконанню постанова, яку не було звернуто до виконання протягом двох років з дня винесення.

Статтею 5 Закону № 208/94-ВР передбачено, що постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності може бути оскаржено до суду протягом 15 днів з дня її винесення з повідомленням про таке оскарження у той самий строк органу, який виніс постанову.

На виконання Закону № 208/94-ВР Кабінетом Міністрів України постановою від 06 квітня 1995 року № 244 затверджено Порядок накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності(далі - Порядок № 244).

Згідно пункту 26 Порядку № 244 (тут і далі - в редакції, чинній на час винесення відповідачем спірних рішень) постанова про накладення штрафу набирає законної сили після закінчення строку їх оскарження.

Пунктом 28 Порядку № 244 передбачено, що постанову про накладення штрафу відповідно до статті 5 Закону № 208/94-ВР може бути оскаржено суб`єктом містобудування, щодо якого її винесено, до суду протягом 15 днів з дня її винесення з повідомленням про таке оскарження поштою або через електронний кабінет у той самий строк органу державного архітектурно-будівельного контролю, який виніс відповідну постанову.

Відповідно до пункту 29 Порядку № 244 оскарження постанови про накладення штрафу в установлений строк зупиняє її виконання до набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Згідно з пунктом 31 Порядку № 244 постанова про накладення штрафу є виконавчим документом і підлягає виконанню в установленому законом порядку з дня набрання нею законної сили. У разі оскарження постанови про накладення штрафу та належного повідомлення відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю про її оскарження така постанова направляється до органу державної виконавчої служби для примусового виконання після набрання законної сили відповідним рішенням суду, крім випадків скасування її судом.

Відповідно до пункту 32 Порядку № 244 постанова про накладення штрафу звертається до виконання органом державного архітектурно-будівельного контролю, який виніс таку постанову.

Пунктом 34 Порядку № 244 встановлено, що не підлягає виконанню постанова про накладення штрафу, яку не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

У разі зупинення виконання постанови відповідно до пункту 29 цього Порядку перебіг строку давності її виконання, визначеного статтею 4 Закону, зупиняється до набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Строк, протягом якого виконання постанови про накладення штрафу було зупинено, до загального строку давності виконання такої постанови не зараховується.

Таким чином, системний аналіз зазначених вище норм законодавчих та підзаконних актів свідчить, що постанова про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а у випадку оскарження в судовому порядку - після набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

За встановленими обставинами справи, Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області подано до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області заяву від 27.08.2019 № 1010-2589/04 про примусове виконання рішення, до якої долучено постанову від 05.06.2019 № З-0506/4/1010-805/01 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності в розмірі 28 815, 00 грн.

У постанові вказано, зокрема, що вона набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а саме: 05.09.2019.

04.09.2019 старшим державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Тридід К.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Отже, спірним питанням у даній справі є можливість відкриття виконавчого провадження раніше за дату набрання законної сили виконавчим документом, яка в ньому зазначена.

Аналізуючи вищенаведені норми права, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що помилкове зазначення у постанові посадовою особою Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області іншої дати набрання законної сили не впливає на порядок та строки набрання постановою законної сили, які встановлені відповідними нормативно-правовими актами.

Тобто, у разі незгоди із постановою про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, особа, стосовно якої її винесено, може оскаржити її до суду.У такому випадку звернення до виконання оскарженої до суду постанови можливе тільки після набрання законної сили рішенням суду.

На користь такого висновку свідчить також пункт шостий частини першої статті 4 Закону № 1404-VIII, згідно якого у виконавчому документі повинна зазначатися в обов`язковому порядку дата набрання ним законної сили, а також пункт перший частини четвертої даної правової норми, згідно якої виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання.

Інше трактування відповідних законодавчих норм фактично унеможливить звернення постанов державних органів про накладення штрафу у сфері містобудівної діяльності у разі їх судового оскарження і тривалості процедури такого оскарження більше трьох місяців.

Позивачем, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи, не надано доказів повідомлення органу державного архітектурно-будівельного контролю, який виніс постанову про накладення на позивача штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, про її оскарження.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у відповідача не було підстав для повернення пред`явленої до виконання постанови про накладення на позивача штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, а тому за відсутності протиправної поведінки відповідача, підстави для визнання протиправною оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження відсутні.

Так, у Справі «Рисовський проти України» (рішеннявід 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04», Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що <…>державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, interalia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити колишню «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatismutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovaandPinc v. theCzechRepublic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Принцип верховенства права у рішеннях ЄСПЛ щодо України стосується вимог «якості» закону та юридичної визначеності. Так, принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи та в основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» (MikhaylyukandPetrov v. Ukraine, заява № 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (рішення у справі «Полторацький проти України» (Poltoratskiy v. Ukraine) від 29 квітня 2003 року, заява № 38812/97, п. 155).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

О.М. Оксененко