Справа № 361/6161/2019
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 361/6161/2019 Суддя (судді) першої інстанції: Сердинський В.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Кучми А.Ю. та Бєлової Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Печерського району Управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури КМР(КМДА) Крицького Сергія Вікторовича на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2020 року (повний текст складено 12 травня 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Печерського району Управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури КМР(КМДА) Крицького Сергія Вікторовича, третя особа - Департамент транспортної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису),-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулась до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Печерського району Управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури КМР(КМДА) Крицького С.В., в якому просила скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії АА № від 31.07.2019 складену відповідачем про застосування до позивача адміністративного стягнення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що матеріалами фотофіксації підтверджується факт вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.122 КУпАП, а саме, розміщення транспортного засобу КІА Sportage номерний знак НОМЕР_1 на тротуарі, де для пішоходів залишилось менше 2 м, при цьому складаючи оскаржувану постанову відповідачем було повністю дотримано норми чинного законодавства України.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що усі доводи інспектора не відповідають дійсності,позиція апелянта є необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції є законним, оскільки транспортний засіб позивача був тимчасово розміщений в межах дозволених правил та не заважав і не перешкоджав пересуванню пішоходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В силу положень ст. 311 КАС України, враховуючи відсутність клопотань про розгляд справи за участю сторін, беручи до уваги, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні та встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідачем 31.07.2019 складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії АА №, якою позивача було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. (а.с.6).

Вказаною постановою встановлено, що 31.07.2019 о 09:40 год. на просп.Броварському 10/1 в м.Києві транспортний засіб КІА Sportage номерний знак НОМЕР_1 розміщено на тротуарі, де для пішоходів залишилось менше 2 м.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що відповідач не дав позивачу ОСОБА_1 можливості скористатися своїми правами передбаченими ст.268 КУпАП у повному обсязі, проігнорував вимоги ч.2 ст.33 КУпАП, головний інспектор Крицький С.В. виніс постанову не надав жодних доказів правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.122 КУпАП.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР України).

Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Підпунктом «в» п.15.10 ПДР України зазначено, що стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Відповідно до ч.3 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Примітка. Суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Положеннями ст.14-2 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з тим, що належний їй легковий автомобіль був розміщений на тротуарі де для руху пішоходів залишилось менше 2 м.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч.ч. 1-3 ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, а позивач повинен заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Колегія суддів зазначає, що хоча ст. 258 КУпАП і передбачає винесення постанови на місці вчинення правопорушення без складення протоколу про адміністративне правопорушення, але не забороняє скласти такий протокол, який в розумінні КУпАП є доказом в справі про адміністративне правопорушення та має підтверджувати або спростовувати наявність складу адміністративного правопорушення та винність особи, якщо вона заперечує та оспорює факт вчинення такого правопорушення.

З наявних у справі матеріалів фотофіксації неможливо встановити наявність факту порушення позивачем п.15.10 ПДР України, оскільки на них зафіксовано факт розміщення транспортного засобу позивача в межах проїзної частини, при цьому з наданих відповідачем матеріалів справи про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) не вбачається, яким чином здійснювалось вимірювання відстані, яка залишилась для руху пішоходів на тротуарі та жодним чином не зафіксовано, що така відстань є меншою ніж 2 м, і такі обставини не вбачаються із фотоматеріалів (а.с.31-32).

Наведене в повному обсязі спростовує викладені відповідачем обставини стосовно порушення позивачем п.15.10 ПДР України, що зафіксовані у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії АА № від 31.07.2019.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції доходить висновку щодо недоведеності відповідачем, всупереч ч. 2 ст.77 КАС України, порушення позивачем п.15.10 ПДР України і наявності підстав для притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП, а тому оскаржувана постанова серії АА № від 31.07.2019 не може бути визнана правомірною та підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає закриттю.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності у відповідача повноважень складати протокол про адміністративне правопорушення та розповсюдження на нього положень Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 №1376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 №1496/27941, оскільки відповідно до п.1 наведеної Інструкції вона встановлює порядок оформлення в органах Національної поліції України, у тому числі в їх структурних (відокремлених) підрозділах (далі - органи поліції), матеріалів про адміністративні правопорушення, порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також визначає порядок контролю за дотриманням законодавства під час оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення (крім правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху).

В той же час, наведене не призвело до неправильного вирішення справи, оскільки судом першої інстанції встановлено відсутність доказів правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП, з чим колегія суддів повністю погоджується.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Печерського району Управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури КМР(КМДА) Крицького Сергія Вікторовича - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Текст постанови виготовлено 01 липня 2020 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма