Справа № 300/2384/19
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/2384/19 пров. № А/857/2925/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Гавгун С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про стягнення коштів, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Шумей М.В.,

час ухвалення рішення не вказано,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не вказано,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, яким просив стягнути з відповідача на його користь компенсацію за невикористані 85 діб щорічної основної відпустки за 2017-2018 роки у розмірі 36173,45 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що ОСОБА_1 у день звільнення була виплачена компенсація за 33 доби невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час за 2019 рік. Компенсація ж за невикористані відпустки за минулі роки (не в році звільнення) поліцейським при звільненні відповідно до приписів «Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання», затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 № 260 року (Порядок № 260), не передбачена. Отже, відповідач діяв у межах і на підставі вимог, встановлених спеціальним законодавством для поліцейських щодо виплати компенсації за невикористані дні відпустки, а саме положеннями Порядку № 260.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач. Вважає, що суд порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував обставини, що мали значення для вирішення справи і висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що на час звільнення відповідачем не проведено повністю розрахунок із ним, а саме на день звільнення зі служби у нього залишалась невикористана основна щорічна відпустка за 2017 рік у кількості 42 доби та за 2018 рік у кількості 43 доби, за які відповідач повинен виплатити компенсацію. Посилання суду першої інстанції на норми Порядку № 260, на думку позивача, є помилковим, оскільки згідно з аналізом змісту цього спеціального акту законодавства спірне питання не є врегульованим, а тому в даному випадку слід застосовувати норми загального законодавства, а саме ч. 1 ст. 83 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому виклав свої заперечення, вважає вимоги та доводи апеляційної скарги безпідставними, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, ОСОБА_1 перебував на службі в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 30.09.2019 року № 306 о/с позивач був звільнений зі служби з 01.10.2019 року за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII (Закон № 580-VIII). При звільненні позивачу виплачено компенсацію за 33 доби невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2019 році.

Вважаючи, що відповідач не здійснив повністю розрахунок із позивачем, адвокат позивача звернувся з адвокатським запитом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про надання інформації про перебування ОСОБА_1 у щорічній відпустці, починаючи з 2015 року, тобто з часу зарахування його на службу до Національної поліції України.

Листом від 27.11.2019 року відповідач повідомив адвоката позивача, що за 2015 та 2019 роки ОСОБА_1 за невикористані дні відпустки виплачена компенсація. Також до вказаної відповіді відповідач долучив витяги з наказу про надання ОСОБА_2 щорічної основної та додаткової відпустки за 2016 рік, додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій за 2019 рік та довідку про невикористані дні щорічної відпустки за 2017-2018 роки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність таких дій відповідача, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Закону № 580-VII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Відповідно до положень ч. ч. 1-4, 9, 10 ст. 93 Закону № 580-VII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відпустки» від 05.11.1996 року № 504/96-ВР (Закон № 504/96-ВР) державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до ст. 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Грошове забезпечення поліцейських визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та Порядком № 260.

Питання виплати грошової компенсації за невикористану частину відпустки поліцейським, які звільняються, врегульовані нормами п. 8 розділу ІІІ Порядку № 260.

При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції і не заперечують сторони, норми Порядку № 260 є спеціальними та підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Також суд обґрунтовано послався на висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 17.07.2015 року у справі № 21-8а15, підтриманий Верховним Судом, зокрема, у постанові від 07.08.2019 року у справі № 820/5122/17, згідно з яким за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Так, згідно з п. 8 розділу ІІІ Порядку № 260 поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць. При звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Кількість днів надмірно нарахованої частини щорічної відпустки вказується в наказі про звільнення. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Отже, як правильно вказав суд першої інстанції, відповідно до норм п. 8 розділу ІІІ Порядку № 260 виплата грошової компенсації передбачена виключно за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до норм Закону № 580-VІІІ та Порядку № 260, які є спеціальним законодавством та підлягають застосуванню при вирішенні спорів з приводу порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та надання їм відпустки, грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення. Водночас, грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений Верховним Судом, зокрема, у постанові від 31.03.2020 року у справі № 808/2122/18.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає необґрунтованими та відхиляє доводи позивача про те, що спірне питання не врегульоване нормами Порядку № 260, в зв`язку з чим в даному випадку слід застосовувати норми загального законодавства, а саме ч. 1 ст. 83 Кодексу законів про працю України.

Як встановив суд та описано вище, Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області виплатило ОСОБА_1 у день звільнення зі служби грошову компенсацію за 33 доби невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2019 році, тобто у році звільнення.

Водночас, як правильно вказав суд першої інстанції, компенсація за невикористані відпустки за минулі роки, тобто не в році звільнення (у спірному випадку 2017 і 2018 роки) поліцейським при звільненні відповідно до норм Порядку № 260 не передбачена. Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах і на підставі вимог, встановлених спеціальним законодавством для поліцейських щодо виплати компенсації за невикористані дні відпустки, а саме Порядку № 260.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року у справі № 300/2384/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 02.07.2020 року