Справа № 200/1103/20-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2020-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2020 р. Справа№200/1103/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості з пенсії і зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач):

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, що виразилася у невиплаті позивачу належної їй пенсії за період з 01.12.2017 року по 30.11.2018 року в сумі 32575,03 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по виплаті їй пенсії за період з 01.12.2017 року по 30.11.2018 року в сумі 32575,05 грн.;

- зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату позивачу компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати, відповідно до норм чинного законодавства України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08 травня 2019 року по справі № 200/3888/19-а задоволено її позов до відповідача про визнання протиправними дій щодо невиплати пенсії за період з грудня 2017 року по листопад 2018 року та зобов`язано відповідача виплатити їй заборгованість з виплати пенсії за період з 01.12.2017 року по 30.11.2018 рік.

Позивач зазначає, що станом на 01.01.2020 року дане рішення виконано тільки в частині нарахування їй пенсії, заборгованість з пенсії за період з 01.12.2017 року по 30.11.2018 рік у сумі 32575,03 грн. їй не виплачена.

Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує її конституційні права на соціальний захист та пенсійне забезпечення.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, надав письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що припинення виплати пенсії позивачу пояснює посиланням на п.5 ч.1 ст. 49 Закону № 1058, Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб" (далі - Постанова КМУ № 509), від 05 листопада 2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (далі - Постанова КМУ № 637) та від 08 червня 2016 року № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (далі - Постанова КМУ № 365).

Зазначив, що позивач двічі звернувся до суду з одним і тим самим предметом позову.

Посилаючись на п. 2 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) зазначив, що є недопустимим винесення двох рішень в одному спорі.

Вказав, що комісією Волноваської РДА Донецької області з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам було прийнято рішення № 108 від 13.09.2018 року про поновлення виплати пенсії позивачу. Поточні пенсійні виплати проводяться з грудня 2018 року.

Крім того, зазначив, що позивач не звернувся з власної вини із заявою про поновлення виплати пенсії, одразу після її припинення тому відсутня протиправна діяльність з боку управління.

Стосовно виплати заборгованості за недоотриману пенсію відповідач зазначив, що відповідно до п.п. 2 п. 1 Змін, що вносяться до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2018 року № 365 затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 335 орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі № 200/1103/20-а за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та відстрочено позивачу сплату судового збору до прийняття рішення по суті.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року суд вирішив замінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням та призначити підготовче засідання на 16 березня 2020 року.

16 березня 2020 року розгляд справи було відкладено на 30 березня 2020 року

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року закрито підготовче провадження у справі № 200/1103/20-а та призначено справу до судового розгляду по суті на 27 квітня 2020 року.

27 квітня 2020 року розгляд справи було відкладено на 12 травня 2020 року.

Представники сторін у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини 3 вказаної статті встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Отже, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними матеріалами справи, в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (а.с. 4-5).

ОСОБА_1 була взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 11 липня 2018 року № , згідно з якою позивач постійно проживала за адресою: АДРЕСА_2 і перемістилась та зареєструвалась за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Місто Макіївка Донецької області включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2019 року по справі №200/3888/19-а, яке набрало законної сили 20 червня 2020 року, визнано протиправними дії Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з грудня 2017 року по листопад 2018 року та зобов`язано Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області сплатити заборгованість з виплати пенсії ОСОБА_1 з грудня 2017 року по листопад 2018 року (а.с. 8-14).

09 вересня 2019 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до начальника Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Невзорову В.В. з адвокатським запитом щодо виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/3888/19-а (а.с. 17).

Листом № 15.39-28/7/8188/20740 від 13.09.2019 Волноваським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецької області було повідомлено представника позивача про те, що на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 59732022 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 200/3888/19-а від 26.07.2019 року, виданого Донецьким окружним адміністративним судом про зобов`язання Волноваського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області сплатити заборгованість з виплати пенсії ОСОБА_1 з грудня 2017 року по листопад 2018 року.

Керуючись ст.ст. 3,4,24,25,26 Закону України «Про виконавче провадження» 07.08.2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яка направлена стягувачу рекомендованим листом з № 18002 (трек-номер 793).

Згідно інформації, облікованій на інтернет-ресурсі Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта», поштове відправлення за трек-номером 793 отримано стягувачем 20.08.2019 року.

Листом Волноваського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області за № 12357/11.33/10 від 27.08.2019 року повідомлено, що порядок сум соціальних виплат, які не виплачені за минулий період до теперішнього часу не визначено Кабінетом Міністрів України і відповідно, зазначені виплати не передбачені в бюджеті Пенсійного фонду України на 2019 рік.

У разі затвердження механізму здійснення зазначених соціальних виплат Кабінетом Міністрів України та надходження коштів до Управління ПФУ, сума заборгованості за вказаний період буде терміново погашена (а.с. 18).

15 жовтня 2019 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з адвокатським запитом, відповідно до якого просив надати інформацію з питань організації виконання рішення суду та суми заборгованості з виплати пенсії позивачу за період з грудня 2017 року по листопад 2018 року (а.с. 15)

На письмовий запит позивача відповідач листом № 15164/11-3/02 від 24 жовтня 2019 року повідомив, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2019 року по справі 200/3888/19-а виконано в межах повноважень територіального управління Пенсійного фонду в липні 2019 року. Пенсійна виплата обліковується у Волноваському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області. Означені суми, які не закладені до бюджету Фонду, будуть виплачуватись за окремим фінансуванням на означені цілі. Невиплата ОСОБА_1 заборгованості по пенсії за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не можуть вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Сума нарахованої, але не виплаченої пенсії, за період з грудня 2017 року по листопад 2018 року складає 32575,03 грн. (а.с. 16).

Згідно витягу з програми ІКІС ПФУ: "Підсистема призначення та виплати пенсії" судом встановлено, що позивач знаходиться на обліку у відповідача і отримує пенсію за віком, проте, заборгованість з пенсії за період з грудня 2017 року по листопад 2018 року в сумі 32575,03 грн. їй нарахована, однак не виплачена (а.с. 25).

Вказана обставина відповідачем не заперечується.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

За приписами ч. 3 цієї статті виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Відповідачем не заперечується факт невиплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2017 року по 30 листопада 2018 рік у загальній сумі 32575,03 грн., що підтверджується листом № 15164/11-33/02 від 24 жовтня 2019 року.

Право позивача на отримання заявлених до стягнення коштів підтверджено рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2019 року у справі №200/3888/19-а, яке набрало законної сили.

Доводи позивача про те, що її право на отримання нарахованої суми пенсії має бути забезпечено шляхом стягнення цих коштів з відповідача в порядку, особливості якого передбачені Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05 червня 2012 року № 4901-VI (далі - Закон № 4901-VI), суд вважає помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

За приписами статті 1 Закону № 4901-VI цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання. Частиною першою статті 3 Закону № 4901-VI виконання рішення суду покладено на органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, у зв`язку з чим останні є відповідачами у справах, пов`язаних з виконанням рішень суду. Абзац 1 частини другої статті 3 Закону № 4901-VI передбачає право стягувача на звернення до органів казначейства із заявою про виконання рішення суду у випадку його невиконання в передбачені строки, а не право звернення до суду, тощо.

Отже, Законом № 4901-VI створено додатковий механізм гарантування права осіб на обов`язковість судового рішення без повторного звернення до суду з новим адміністративним позовом.

Помилковість посилання позивача на Закон № 4901-VI не є підставою для відмови в позові, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати позивачеві заборгованості з пенсії за період з 01 лютого 2015 року по 31 серпня 2019 року у розмірі 76181,59 грн. та стягнення цієї заборгованості шляхом перерахування на пенсійний рахунок підлягають задоволенню на підставі абзацу 1 частини другої статті Закону № 1058-IV.

Слід зазначити також, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховував висновки щодо незаконності зміни способу виконання рішення суду про зобов`язання здійснити виплату пенсії на такий спосіб виконання як стягнення пенсії, які викладені в постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року у справах № 21-394а14, № 21-475а14, Вищого адміністративного суду України від 16 грудня 2014 року (К/800/57482/13), Верховного Суду від 10 липня 2018 року у справі № 755/7078/16-а.

Доводи відповідача щодо неможливості виплати пенсії за минулий період з огляду на те, що суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, який на цей час ще не прийнятий, суд вважає необґрунтованими з таких підстав.

Пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 05 листопада 2014 року № 637 доповнено абзацом 20 згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 788 від 21 серпня 2019 року, за змістом якого суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Внаслідок прийняття вказаної норми Кабінетом Міністрів України не тільки фактично зупинено виплату громадянам України пенсійних виплат на невизначений період часу, а й змінено строк виплати пенсій, регламентований частиною першою статті 47 Закону № 1058.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону № 1058 зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Судом встановлено, що жодних змін до Закону № 1058 з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою України не приймалось.

Отже, приписи абзацу 20 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 05 листопада 2014 року № 637 (з урахуванням змін, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 788 від 21 серпня 2019 року) не можуть бути застосовані до правовідносин у цій справі, оскільки не відповідають частині першій статті 47 Закону № 1058.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано суду доказів правомірності його бездіяльності щодо невиплати позивачу заборгованості з пенсії за період з 01 грудня 2017 року по 30 листопада 2018 року у розмірі 32575,03 грн.

Позивач у позовних вимогах просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по виплаті їй пенсії за період з 01.12.2017 року по 30.11.2018 року у сумі 32575,05 грн.

Проте, як було встановлено судом згідно інформації наданої відповідачем та витягу з програми ІКІС ПФУ: "Підсистема призначення та виплати пенсії", заборгованість з пенсії за період з грудня 2017 року по листопад 2018 року нарахована, однак не виплачена в сумі 32575,03 грн., а не в сумі 32575,05 грн., як про це вказує позивач.

Суд не приймає посилання відповідача на те, що позивач двічі звернувся до суду з одним і тим самим предметом позову, оскільки на відміну від даної справи, у якій предметом позову є стягнення конкретної суми заборгованості з пенсії, предметом спору у справі № 200/3888/19-а конкретної суми визначеної не було.

На підставі вищевикладеного суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по виплаті належної їй пенсії за період з 01.12.2017 року по 30.11.2018 року в сумі 32575,03 грн.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати, відповідно до норм чинного законодавства України суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, суд вважає за необхідне застосувати до спірних у даній справі правовідносин висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного суду від 14.05.19 р. у справі № 487/6312/16-а.

Так, у вказаній постанові Верховний Суд, серед іншого, зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Як встановлено судом у даній справі відповідачем допущено затримку у виплаті позивачу пенсії у дванадцять місяців.

Згідно з п. 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок № 159) компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Наведене свідчить, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Також, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 (справа №336/4675/17), від 21.06.2018 (№523/1124/17) та від 03.07.2018 (справа № 521/940/17).

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат.

Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо виплати компенсації позивачу є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, у позовній заяві позивач просив допустити негайне виконання даного рішення в частині виплати заборгованості з пенсії у межах суми за один місяць.

Приписами п.1 ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

На підставі наведеної норми рішення суду в частині стягнення пенсії підлягає негайному виконанню в межах суми стягнення за один місяць, а не в частині стягнення всієї суми заборгованості, як просить позивач. Вимога про звернення рішення суду до негайного виконання не є позовною вимогою, а тому її часткове задоволення не впливає на задоволення адміністративного позову в цілому.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року суд відстрочив позивачеві сплату судового збору до прийняття рішення у справі.

Нормами частини другої статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Судом встановлено, що станом на момент прийняття рішення у справі, судові витрати позивачем не оплачені.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення на користь Державного бюджету України судового збору в розмірі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, Законами України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та "Про судовий збір", статтями 2, 9, 77, 133, 139, 241-246, 262, 263, 291, 371, 382 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості з пенсії і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, що виразилася у невиплаті ОСОБА_1 належної їй пенсії за період з 01 грудня 2017 року по 30 листопада 2018 року в сумі 32575,03 грн.

Стягнути з Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: вул. Обручева, буд. 17, м. Волноваха, Донецька область, 85700, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість по виплаті їй пенсії за період з 01.12.2017 року по 30.11.2018 року в сумі 32575,03 грн.

Зобов`язати Волноваське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: вул. Обручева, буд. 17, м. Волноваха, Донецька область, 85700, ) провести нарахування та виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати, відповідно до норм чинного законодавства України.

Стягнути на користь Державного бюджету України (Державна судова адміністрація України, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримавача (код за ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA 0026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Волноваського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: вул. Обручева, буд. 17, м. Волноваха, Донецька область, 85700, ).

Рішення суду підлягає негайному виконанню в частині зобов`язання відповідача виплатити позивачу заборгованості з пенсії за один місяць.

Рішення складене у повному обсязі 03 липня 2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.3 розділу 6 Прикінцеві положення КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження, продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя С.І. Бабіч