Справа № 160/7014/20
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

02 липня 2020 року Справа №160/7014/20

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Голобутовський Р.З., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про самовідвід судді Голобутовсько Р.З. у справі № 160/7014/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

26.06.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якій просить:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 11.03.2020 року про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із заявою від 06.03.2020 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду "України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці перерахунок та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці згідно із довідкою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 року №16 з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року; врахувати в перерахунку преюдиційне рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року у справі №160/9682/18, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до спеціального стажу, який надає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці: половину терміну навчання у вищому навчальному закладі - 2 роки 5 місяців; стажу роботи на посаді Першого заступника начальника і Дніпропетровського обласного управління юстиції - 3 роки 4 місяці 6 днів та періоду проходження строкової військової служби 1 рік 11 місяців 22 дня.

Позовна заява обґрунтована тим, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 11.03.2020 року про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є протиправним.

Відповідно до реєстру передачі справ № 3387/20 від 26.06.2020 року адміністративну справу № 160/7014/20 було розподілено судді Жуковій Є.О.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 року (суддя Жукова Є.О.) задоволено заяву про самовідвід судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Жукової Є.О.

Відповідно до розпорядження № 203д від 01.07.2020 року призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку із винесеннями ухвали суду від 01.07.2020 року про задоволення заяви про самовідвід судді Жукової Є.О. в адміністративній справі № 160/7014/20.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддям, адміністративну справу № 160/7014/20 розподілено судді Голобутовському Р.З.

Дослідивши матеріали справи суддею Дніпропетровського окружного адміністративного суду Голобутовським Р.З. заявлено самовідвід від розгляду адміністративної справи № 160/7014/20.

В обґрунтування заяви зазначено, що у зв`язку з тим, що головуючий суддя Голобутовський Р.З. деякий час перебував під керівництвом позивача - ОСОБА_1 , який працював головую, виконуючим обов`язки голови суду та суддею Дніпропетровського окружного адміністративного суду, що підтверджується матеріалами справи, а саме довідкою відділу управлінням персоналом Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 року № 113. Отже, на думку головуючого, під час розгляду цієї справи у учасників справи можуть виникнути сумніви щодо неупередженості та об`єктивності головуючого судді.

А тому суддя заявляє самовідвід з огляду на наступне.

За змістом Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальною гарантією забезпечення безсторонності та об`єктивності суду є право відводу (самовідводу).

Підстави для відводу (самовідводу) судді наведені у ст. 36 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 36 Кодексу адміністративного судочинства України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Як передбачено з ч. 3 ст. 39 Кодексу адміністративного судочинства України, відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 року у справі "Білуха проти України" та рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1998 року у справі "Ветштайн проти Швейцарії" зазначено, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює право на справедливий судовий розгляд. Кожна людина при визначенні її громадських прав та обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого обвинувачення, має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Щодо безсторонності Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності. Щоб задовольнити ці вимоги, суд повинен відповідати суб`єктивному і об`єктивному тесту: безсторонність для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися суб`єктивним тестом, тобто на підставі особистого переконання окремого судді в даній справі, і за об`єктивним тестом, тобто з`ясування, чи має суддя гарантії, достатні для виключення будь-якого законного сумніву стосовно його безсторонності.

Статтею 2 Закону України 23.02.2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (надалі - також "ЄСПЛ") є обов`язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також - "Конвенція") та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частина 1 ст. 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах "Piersac vs Belgium", "Grieves vs UK"). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ у справі "Le Comte, Van Leuveni De Meyere vs Belgium", суд має бути неупередженим і безстороннім.

У справі "П`єрсак проти Бельгії" ("Piersac vs Belgium") ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами.

У цьому контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання цього судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак, вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини при вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" ("Wettstein v. Switzerland"), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" ("Ferrantelli and Santangelo v. Italy"), від 7 серпня 1996 року, п. 58).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" ("De Cubber v. Belgium"), від 26 жовтня 1984 року, п. 26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" ("Wettstein v. Switzerland") та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" ("Castillo Algar v. Spain"), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

Такі саме висновки містяться в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі "Білуха проти України" (заява № 33949/02).

У той же час, реалізація принципу верховенства права, визначеного ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.

Крім того, відповідно до пунктів 1.6, 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 року, суддя повинен дотримувати високих стандартів поведінки суддів і обстоювати їх з метою поглиблення громадської довіри до судових органів, що має першорядне значення для підтримання незалежності судової гілки влади.

Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Будь-яких доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість головуючого судді у результаті розгляду цієї справи немає.

Отже, задля виключення будь-яких сумнівів у учасників справи щодо дотримання судом принципів законності, неупередженості та об`єктивності за результатами розгляду цієї справи, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 36 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя робить висновок, що заява судді про самовідвід є вмотивованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 36, 39-41, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Заяву про самовідвід головуючого судді Голобутовського Романа Зіновійовича в адміністративній справі № 160/7014/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Справу передати для здійснення розподілу між суддями в порядку, встановленому ч. 1 ст. 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та не оскаржується. Заперечення на ухвалу може включаться до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Р.З. Голобутовський