Справа № 823/749/17
Суддя: П.Г. Паламар
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року справа № 823/749/17

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; далі позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 131; далі відповідач), в якому просить:

-визнати неправомірними дії Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області щодо відмови ОСОБА_1 в затвердженні проекту землеустрою про відведення в оренду для ведення фермерського господарства земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 7,0 га, яка розташована в адміністративних межах Онопріївської сільської ради Тальнівського району;

-зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області всебічно, з врахуванням висновків суду розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.02.2017 вх. №1519/0/5-17-СГ про затвердження проекту землеустрою та прийняти обґрунтоване рішення в межах та спосіб встановлених законом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено, що звернувшись до головного управління Держгеокадастру у Черкаській області з клопотанням про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки площею 7,0000 га в оренду для ведення фермерського господарства, отримав відмову у затвердженні проекту землеустрою не зважаючи на усунення позивачем недоліків проекту. Вказано, що наданий для погодження проект землеустрою розроблений та погоджений у відповідності до законодавства, а посилання на його невідповідність законодавству є безпідставним. Отже, вказана відмова спрямована на перешкоджання прав позивача на погодження розробленого проекту землеустрою та є протиправною, з огляду на що, позивач звернувся з даним позовом до суду.

У встановлений судом строк, відповідач заперечуючи проти позову, надав свій відзив на позов. В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначив, що не погоджується з позовними вимогами та вважає їх необґрунтованими, посилаючись на те, що при зверненні з клопотанням про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відповідачем було надано мотивовану відповідь та прийняте рішення на клопотання про затвердження документації із землеустрою.

Дослідивши матеріали, справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.

20.11.2015 наказом № 23-5940/14-15-СГ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області надано гр. ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності в оренду, розташованої в адмінмежах Онопріївської сільської ради Тальнівського району Черкаської області за межами населеного пункту. Орієнтовний розмір земельної ділянки 4,0000га, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства (код КВ ЦПЗ секція А, підрозділ 01.02).

Також, 20.11.2015 наказом № 23-5941/14-15-СГ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області надано гр. ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності в оренду, розташованої в адмінмежах Онопріївської сільської ради Тальнівського району Черкаської області за межами населеного пункту. Орієнтовний розмір земельної ділянки 3,0000га, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства (код КВ ЦПЗ секція А, підрозділ 01.02).

07.12.2015 на підставі отриманих дозволів від Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області на замовлення гр. ОСОБА_1 Черкаським міськрайонним виробничим відділом Черкаської регіональної філії центру ДЗК резроблена технічна документація із землеустрою щодо земельної ділянки площею 7,000га для ведення фермерського господарства та присвоєно земельній ділянці кадастровий № :01:001:1303.

19.02.2016 за № 31-28-0.3-1204/2-16 відділом Держгеокадастру у Тальнівському районі Черкаській області надано висновок по даному проекту землеустрою, яким розглянуто проект та зазначено, що ОСОБА_1 є керівником СФГ Хлібодар. Згідно даного висновку відділ Держгеокадастру не надав погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, однак у відповідності до норм ст. 186-1 ЗК України останній не вказав вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків.

Після чого позивач звернувся з заявою до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 7,0000га, проте 21.03.2016 відповідач відмовив у затвердженні посилаючись норму статті 124, 134 ЗК України в яких передбачено передача земельних ділянок в оренду за результатами земельних торгів.

Не погоджуючись з прийнятим рішення позивач звернувся до суду, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.09.2016 у справі № 823/646/16 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено зокрема визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області щодо відмови в затвердженні проекту землеустрою про відведення земельної ділянки площею 7,000 га для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Онопріївської сільської ради Тальнівського району Черкаської області ОСОБА_1 та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області розглянути питання стосовно затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 7,000га для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Онопріївської сільської ради Тальнівського району Черкаської області.

Постанова суду мотивована тим, що відмова Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області щодо затвердження проекту землеустрою про відведення земельної ділянки площею 7,0000 га із посиланням на ст. 124, 134 Земельного кодексу України є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 15.09.2016 у справі № 823/646/16 Головним управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянуто заяву від 16.11.2016 за вх. №22982/0/5-16 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 7,000 га для ведення фермерського господарства та повідомлено листом від 30.11.2016 за №9645/6-16, що проект землеустрою поданий на затвердження не відповідає ст. 50 Закону України «Про землеустрій», а саме:

-довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (копія);

-матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки);

-акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки);

-перелік обмежень у використанні земельної ділянки;

-план відведення земельної ділянки;

-кадастровий план земельної ділянки;

-матеріали погодження проекту землеустрою.

Окрім того зазначено, що проект землеустрою містить суперечливі відомості щодо складу земельних угідь, а підставою для розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 7,0000 га (кадастровий номер :01:001:1303) є накази Головного управління від 20.11.2016 № 23-5940/14-15-СГ та № 23-5941/14-15-СГ, які були надані на дві різні земельні ділянки площею 4,0000 га та площею 3,0000 га.

09.02.2017 ОСОБА_1 за вх. №1519/0/5-17-СГ звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області з заявою про повторний розгляд питання щодо відведення у користування земельної ділянки площею 7,000 га для ведення фермерського господарства та затвердження проекту землеустрою. До заяви додано: проект землеустрою і роздруківку судового рішення.

24.02.2017 за вих. №2410/6-17 Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області на заяву від 09.02.2017 повідомило, що зауваження викладені в листі від 30.11.2016 за №9645/6-16 розробником документації не усунуті та про необхідність приведення проекту землеустрою до чинного законодавства.

Не погоджуючись з прийнятим рішення позивач повторно звернувся до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Земельні відносини в Україні, відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Громадянам для ведення фермерського господарства передаються у власність та надаються у користування землі, віднесені до категорії земель сільськогосподарського призначення (пункт а частини 3 статті 22 ЗК України).

Статтею 7 Закону України Про фермерське господарство закріплено, що надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Відповідно до частин 1-2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини 6 статті 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

За приписами частини 14 статті 123 Земельного кодексу України, підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

При цьому, порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування передбачений статтею 123 Земельного кодексу України, відповідно до частини 4 якої проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до статті 186 Земельного кодексу України схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць погоджуються територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони культурної спадщини, структурним підрозділом відповідної обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони культурної спадщини, територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового господарства, територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань водного господарства, структурним підрозділом відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району - виконавчим органом відповідної міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі якщо такий орган не утворений - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурним підрозділом відповідної обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Частиною 17 статті 186 Земельного кодексу України, визначено, що підставою для відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Таким чином, процедура затвердження проекту землеустрою безпосередньо пов`язана із процедурою погодження такого проекту.

Згідно частини першої статті 186-1 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до частини 5 статті 186-1 Земельного кодексу України органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Згідно з частиною 6 статті 186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

За приписами частини 8 статті 186-1 Земельного кодексу України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо передачі земельної ділянки у користування;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема, з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у відповідності до приписів статті 186-1 Земельного кодексу України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у користування або рішення про відмову передання земельної ділянки у користування.

Приведені вище норми Земельного кодексу України визначають, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише невідповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Так, відповідно до статті 50 Закону України Про землеустрій, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають:

1)завдання на розроблення проекту землеустрою;

2)пояснювальну записку;

3)копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності);

4)рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом);

5)письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду;

6)довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями;

7)матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки);

8)відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

9)копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва III - V категорії складності, які розташовані на земельній ділянці;

10)розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом);

11)розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом);

12)акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки);

13)акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки);

14)перелік обмежень у використанні земельних ділянок;

15)викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

16)кадастровий план земельної ділянки;

17)матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки);

18)матеріали погодження проекту землеустрою.

Перелік документів, які повинен подати заявник, визначений законом. Вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені законом, забороняється. Підстави відмови у затвердженні проекту землеустрою, є вичерпними. Відтак, будь-які дії, спрямовані на отримання від особи, яка звернулася з метою затвердження проекту землеустрою, додаткових матеріалів, в тому числі їх уточнення, прямо суперечать закону та є протиправними.

Згідно поданого проекту (копія), суд встановив, що проект землеустрою не відповідає вимогам статті 50 Закону України Про землеустрій виходячи з наступного.

Стаття 198 Земельного кодексу України передбачає, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

Так, до проекту доданий акт приймання-передачі межових знаків, однак він не відповідає формі акту прийому-передачі межових знаків, затверджений Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 №376. Зокрема акт повинен бути підписаний: власником (користувачем) земельної ділянки, виконавцем робіт, власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок, акт поданий на затвердження до Головного управління підписаний лише виконавцем робіт та користувачем земельної ділянки.

Крім того перелік обмежень та обтяжень землекористування не відповідає встановленій у Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051.

Нормативні вимоги до виконання повного комплексу робіт великомасштабних топографічних знімань затверджено наказом Головного управління геодезії, картографії та кадастру від 09.04.1998 «Про затвердження Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 1:500 (ГКНТА-2.04-02-98)». В залежності від використаних методів польових вимірювань та геодезичного обладнання, яке застосовується для створення планової геодезичної основи (знімальної мережі) та виконання кадастрової зйомки земельної ділянки, можливі наступні варіанти представлення результатів виконання польових геодезичних робіт.

В залежності від методів та способів геодезичної зйомки в документації із землеустрою мають бути :

1.У разі використання теодоліта:

-картографічна схема розташування об`єктів масштабів 1:2000 - 1:10000;

-схема планової зйомочної мережі, яка викопується на топографічній основі з позначенням пунктів прив`язки до Державної геодезичної мережі (далі по тексту ДГМ); геодезичної мережі згущення (ГМЗ);

-журнал польових геодезичних вимірювань, польовий абрис земельної ділянки з описом її меж (завірений печаткою виконавця);

-довжини ліній виміряні: а) світловіддалеміром; б) електронною рулеткою; в) металевою компарованою рулеткою;

-відомість обробки та врівноваження з характеристикою теодолітного ходу;

-метрологічне забезпечення засобів вимірювальної техніки;

-каталог координат пунктів прив`язки (вихідні) ДГМ, ГМЗ та їх джерело походження.

2. У разі використання електронного тахеометра:

-картографічна схема розташування об`єктів масштабів 1:2000 - 1:10000;

- схема планової зйомочної мережі, яка виконується па топографічній основі з позначенням пунктів прив`язки до ДГМ, ГМ3 (геодезичної мережі гущення) роздрукований електронний польовий журнал (завірений печаткою виконавця);

-відомість обробки та врівноваження теодолітного ходу;

-результати вимірювань в електронному вигляді - у файлі формату *.sdr;

-метрологічне забезпечення засобів вимірювальної техніки;

-каталог координат пунктів прив`язки (вихідні) ДГМ, ГМ3 та їх джерело походження.

3.У разі використання (глобальних навігаційних супутникових систем - GNSS приймачів (з безпосередньою прив`язкою до пунктів ДГМ); інших перманентних мереж в т.ч. комерційного використання:

- картографічна схема розташування об`єктів масштабів 1:2000 - 1:10000;

-схема GNSS - спостереження;

-опис технології виконання спостереження результати розрахунків координат вимірюваних точок результати вимірювань в електронному вигляді - у файлі формату Rinex.2x);

-відомості врівноваження GNSS-спостерсжень (програмне забезпечення, що використовувалося (назва та версія); дата та час виконання врівноваження;

-результати розрахунків координат вимірюваних точок; результати оцінки точності вимірювань (принаймні, СКП); звіт про результати врівноваження, що генерується програмним забезпечення постобробки; файли сирих вимірювань з кожного GNSS приймача (базових та роверів) у стандартному обмінному форматі (якщо використані перманентні GNSS станції, то тільки роверні станції); файли поправок до GNSS вимірювані, отримані у постачальника сервісу та використані в процесі пост-обробки, у форматі Land XML (якщо використовувалися сервіси перманентних GNSS станцій);

-метрологічне забезпечення засобів вимірювальної техніки.

Відповідно до проекту землеустрою для вимірювання використовувався використовувався спосіб теодолітичного ходу, а в розробленому проекті відсутні всі необхідні документи на підтвердження даних вимірів. В пояснювальній записці визначено, що для вимірів використовувався електронний тахеометр GTS-239 №XN 0118 та 50 метрова рулетка, використовуючи матеріали аерофотозйомки території населених пунктів Корсунь-Шевченківського району, однак до проекту не додані акти повірки даного електронного пристрою, які б підтверджували точність та достовірність даних, які встановлені даним приладом а також використано матеріали аерофотозйомки іншого району ніж того, в якому розташована земельна ділянка.

Стаття 34 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначає вимоги до кадастрового плану, який є складовою частиною проекту землеустрою. Відповідно до частини першої даної статті на кадастровому плані земельної ділянки відображаються;

-площа земельної ділянки;

-зовнішні межі земельної ділянки (із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок державної чи комунальної власності);

-координати поворотних точок земельної ділянки;

-лінійні проміри між поворотними точками меж земельної ділянки;

-кадастровий номер земельної ділянки;

-кадастрові номери суміжних земельних ділянок (за наявності);

-межі земельних угідь;

-межі частин земельних ділянок, на які поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, права суборенди, сервітуту;

-контури об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці.

Таблиці із зазначенням координат усіх поворотних точок меж земельної ділянки, переліку земельних угідь, їх площ, відомостей про цільове призначення земельної ділянки та розробника документації із землеустрою на земельну ділянку є невід`ємною частиною кадастрового плану земельної ділянки.

Пунктом 75 Порядку ведення Державного земельного кадастру визначено, що у разі відповідності поданих документів, зазначених у пункті 69 цього Порядку, вимогам, зазначеним у пункті 67 цього Порядку, та електронного документа вимогам, зазначеним у пункті 74 цього Порядку, Державний кадастровий реєстратор:

1) за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру вносить електронний документ та відомості, які він містить, до Державного земельного кадастру;

2) робить на титульному аркуші документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалах документації із землеустрою та оцінки земель, що містять графічне зображення об`єктів Державного земельного кадастру, аркушах відомостей про координати поворотних точок їх меж, частин, обмежень, угідь у паперовій формі позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру за формою згідно з додатком 15.

Проставлення Державним кадастровим реєстратором зазначеної позначки є підставою для передачі відповідної документації на затвердження органу державної влади або органу місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню даним органом).

На кадастровому плані, який міститься в матеріалах проекту землеустрою відсутні відповідні позначення кадастрового реєстратора.

Окрім того, проект землеустрою містить суперечності щодо складу грунтів, які входять до земельної ділянки. Відповідно до пояснювальної записки фактична площа земельної ділянки є рілля 7,000 га., проте відповідно до довідки із статистичної відомості, кадастрових планів, експлікації земель до складу земельної ділянки входить також і перелоги.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про землеустрій», розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою. Подання документації із землеустрою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, для внесення відомостей до Державного земельного кадастру від імені замовника документації здійснюється її розробником, якщо інше не встановлено договором.

Зміни до документації із землеустрою вносяться особою, яка відповідно до вимог цього Закону може бути розробником документації із землеустрою, за рішенням органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування або власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, які затвердили проекти землеустрою. (ст. 31 Закону України «Про землеустрій»).

Суд звернув увагу, що позивач не є суб`єктом який має право на усунення недоліків проекту землеустрою.

З огляду на вищевикладене, проект землеустрою не містить документів у встановленій законодавством формі, які визначені в статті 50 Закону України «Про землеустрій».

Суд при вирішенні вказаної справи застосовує положення Земельного кодексу України, який забороняє вимагати інших погоджень проекту землеустрою, ніж встановлені відповідними статтями Земельного кодексу України.

Суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, а рішення приймати обґрунтовано. У спірному випадку у відповідача були наявні правові підстави для утримання від погодження проектів землеустрою щодо передачі земельної ділянки і наданні мотивованої відмови у її погодженні.

Відповідно до статей 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель; земельне законодавство базується на принципі забезпечення гарантій прав на землю.

Суд звертає увагу, що органи державної влади не можуть безпідставно приймати рішення, що пов`язані з обмеженням реалізації певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, відстрочувати термін реалізації права на земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами державної влади і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з конституційним принципом, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3 Конституції України).

В свою чергу, дії (у разі їх вчинення) не є законним способом поведінки органу, є проміжними відповідями на звернення, не містять чіткого та однозначного рішення про відмову, а отже, не можуть вважатися відмовою у розумінні частини п`ятої статті 186-1 Земельного кодексу України.

Погодження проекту землеустрою щодо передачу земельної ділянки або відмова у його погодженні є змістом відповідного індивідуального правового акту, який оформляється висновком про його погодження або про відмову в такому погодженні. Водночас, у частині пятій статті 186-1 Земельного кодексу України не визначено, в якій саме правовій формі вирішується це питання. Зокрема, чи необхідно приймати відповідне рішення органу з цього питання чи достатньо відповіді у формі листа.

Правовий статус Головного управління Держгеокадастру в області визначено відповідним Положенням, яке затверджене наказом Держгеокадастру від 12.11.2019 № 285.

У пункті 8 цього Положення передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру. Відповідно до пункту 10 начальник Головного управління підписує накази Головного управління.

Відповідно до Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.04.2005 року № 34/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 15.05.2013 року № 883/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2005 року за №381/10661, наказ, розпорядження, постанова, рішення (далі - розпорядчий документ) - акт організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видається суб`єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та спрямований на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання.

Таким чином, погодження проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки або відмова у його погодженні оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області, висновком про погодження проекту землеустрою або про відмову в такому погодженні. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Як встановлено судом, Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області відмовлено ОСОБА_1 в затвердженні проекту землеустрою про відведення в оренду для ведення фермерського господарства земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 7,0 га, яка розташована в адміністративних межах Онопріївської сільської ради Тальнівського району листом від 24.02.2017 за вих. №2410/6-17 не прийнявши рішення про відмову в затвердженні проекту землеустрою в формі наказу.

З аналізу норм чинного законодавства та обставин справи суд дійшов висновку, що в даному випадку Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області допустило протиправну бездіяльність при розгляді заяви позивача - не прийнявши рішення у формі наказу тобто пов`язана з порушенням порядку розгляду клопотання позивача.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Щодо встановлення судового контролю, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З даного приводу, суд зазначає, що підстави для застосовування судового контролю за виконанням судового рішення відсутні, оскільки доказів можливого не виконання відповідачем рішення суду не надано. Таким чином, у задоволенні прохання позивача зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення необхідно відмовити.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог у відповідності до ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір слід стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 77, 139, 241-246, 255, 295, 371 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області щодо неприйняття у встановлений нормами законодавства двотижневий строк рішення у формі наказу за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 щодо затвердження проекту землеустрою про відведення в оренду для ведення фермерського господарства земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 7,0 га, яка розташована в адміністративних межах Онопріївської сільської ради Тальнівського району.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.02.2017 вх.№1519/0/5-17-СГ та прийняти рішення у формі наказу про затвердження проекту землеустрою або про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 7,0000 га в оренду для ведення фермерського господарства, яка розташована в адміністративних межах Онопріївської сільської ради Тальнівського району.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 131) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 600грн. (шістсот гривень).

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя П.Г. Паламар