Справа № 580/1434/20
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2020-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2020 року справа № 580/1434/20
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гайдаш В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення збитків завданих державі,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , далі позивач) з позовом до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на користь держави грошові кошти у сумі 54425 грн. 44 коп. за збитки завдані державі.

Ухвалою суду від 30.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Позов мотивовано тим, що за наслідками фінансового аудиту встановлено, що в результаті неправомірних дій позивача, як колишнього заступника начальника відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким проведено безпідставну виплату коштів для здійснення компенсації податку з доходів фізичних осіб на суму 54425 грн. 44 коп. Тому позивач стверджує, що відповідач заподіяв грошові збитки, які просить стягнути в судовому порядку.

Відповідач позов не визнав, надав до суду письмовий відзив в якому зазначив, що нарахування і виплата грошового забезпечення та компенсація прибуткового податку проводилась на законних підставах, службовим розслідуванням не доведено факту завдання безпосередньо відповідачем дійсної прямої шкоди (розкрадання, пошкодження майна, втрата або незаконне використання майна, погіршення або знищення), тому відповідач вважає, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що у період з 18 червня 2019 року по 19 липня 2019 року аудиторською групою під керівництвом заступника начальника управління - начальника відділу аудиту в бюджетній сфері Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту полковника Ігнатенка А.В. було проведено дослідження окремих питань фінансово-господарської діяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 в ході яких виявлено порушення вимог ст. 164 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ в частині виплати компенсації утриманого податку з доходів фізичних осіб з грошового забезпечення (отримання доходів), звільненим з лав Збройних Сил України колишнім військовослужбовцям, яке їм було нараховано та виплачено після виключення зі списків особового складу частини.

Рапортом начальника відділу фінансового забезпечення ОСОБА_2 повідомлено військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до аудиторського звіту від 19.07.2019 №234/1/21/24 внесено пропозиції щодо прийняття рішення стосовно безпідставної виплати коштів для здійснення компенсації податку з доходів фізичних осіб військовослужбовцям Військової частини польова пошта НОМЕР_1 на суму 12617 грн. 48 коп. та відшкодування їх, а також щодо прийняття рішення стосовно безпідставної виплати коштів для здійснення компенсації податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 108850 грн. 87 коп. та відшкодування їх.

Наказом ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.08.2019 №283 призначено та доручено провести службове розслідування у т.ч. за вищевказаним фактом.

28.08.2019 військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 затвердив акт проведення службового розслідування та запропонував помічнику військового комісара з правової роботи забезпечити стягнення у судовому порядку коштів у сумі 54425 грн. 44 коп. з колишнього заступника начальника відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 , причетного до завдання збитків Державному бюджету України.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.08.2019 №299 наказано підготувати позов до суду з вищевказаного питання.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV.

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до ст.11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.16 Статуту).

Згідно із ст. 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно абз. 1 п. 2 Розділу І Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР (втрата чинності 31.10.2019, далі Положення №243/95-ВР, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Приписами п. 3 Розділу І Положення №243/95-ВР передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

Відповідно до п. 17 Розділу IV Положення №243/95-ВР командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини. У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.

Пунктом 18 Розділу IV Положення №243/95-ВР визначено, що розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідування провадиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту. Забороняється доручати розслідування посадовій особі, яка є підлеглою чи безпосереднім начальником військовослужбовця чи військовозобов`язаного, призваного на збори, дії яких необхідно розслідувати, а також посадовим особам, які є співучасниками заподіяння матеріальної шкоди чи зацікавлені в результатах розслідування.

Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки (п. 19 Розділу IV Положення №243/95-ВР).

Отже, до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.

Згідно з п. 23 Положення №243/95-ВР якщо вину військовослужбовця чи призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.

Разом з тим, у матеріалах адміністративної справи відсутні докази наявності наказу про стягнення з ОСОБА_1 вищевказаних коштів, а наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.08.2019 №299, яким доручено помічнику військового комісара з правової роботи підготувати позов до суду на відповідача, не є наказом про відшкодування збитків.

Суд враховує, що пунктом 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 (далі Порядок №44) встановлено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Відповідно до положень пунктів 4, 5 Порядку №44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

За таких обставин, виплата відповідачем компенсації прибуткового податку військовослужбовцям під час безпосередньої виплати грошового забезпечення не суперечить викладеним нормам, а відповідні суми коштів призначені для використання за призначенням, оскільки фактично є виплаченими лише з порушенням законодавчого строку.

Крім того, Черкаським обласним військовим комісаріатом не надано суду доказів з`ясування причин несвоєчасності такої виплати за умови наявності достатніх коштів для своєчасного виконання відповідного обов`язку, а також доказів, що внаслідок несвоєчасної виплати ним понесені додаткові фінансові витрати.

Актами від 19.01.2018 №5/1 та від 19.02.2019 №23/1 підтверджено знищення первинних фінансових документів за період з 2007-2015 роки, зокрема оборотних відомостей, фінансових звітів використання коштів тощо.

Таким чином, службовим розслідуванням, всупереч п. 19 Положення №243/95-ВР, не встановлено та не доведено доказами завдання дійсної прямої шкоди, заподіяння її саме ОСОБА_1 внаслідок розкрадання, пошкодження майна, втрата або незаконне використання майна, погіршення або зниження його цінності.

Отже, службовим розслідуванням не підтверджено вини відповідача в заподіянні збитків, оскільки такого факту не встановлено.

Аналогічного висновку дійшов Шостий апеляційний адміністративний суд у справі №580/4232/19.

Таким чином, Черкаський окружний адміністративний суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Гайдаш