Справа № 200/4360/20-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року справа №200/4360/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі представника позивача Груєнка С.Л., представника відповідача Бабіч І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 травня 2020 року (повне судове рішення складено 15 травня 2020 року у м. Слов`янську) у справі № 200/4360/20-а (суддя в І інстанції Смагар С.В.) за позовом Головного управління ДПС у Донецькій області до Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправним та скасування повідомлення від 14 квітня 2020 року № 9740, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Донецькій області (далі Управління) звернулось суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Відділ) про визнання протиправним та скасування повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 14 квітня 2020 року № 9740 за заявою позивача від 6 квітня 2020 року щодо прийняття до виконання вимоги про сплату недоїмки від 10 лютого 2020 року № Ю-49-17-У, зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 6 квітня 2020 року щодо прийняття до виконання вимоги про сплату недоїмки від 10 лютого 2020 року № Ю-49-17-У та прийняття рішення у відповідності до приписів Закону України від 02.06.2016 № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VІІІ) з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що вимога від 10 лютого 2020 року № Ю-49-17-У відповідає вимогам Закону № 1404-VІІІ, а тому відповідачем протиправно було відмовлено у її прийняття до примусового виконання.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 травня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, якими вмотивовано позовну заяву.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти чого заперечував представник відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

6 квітня 2020 року Управління звернулося до Відділу із заявою (а.с.5-7) про примусове виконання рішення, а саме вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10 лютого 2020 року № Ю-49-17-У, відповідно до якої станом на 31 січня 2020 року за Відокремленим підрозділом «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 30 238 408 грн. 51 коп. (а.с.8).

14 квітня 2020 року головним державним виконавцем Відділу Шмаковим Р.С. було винесене повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання (а.с.14).

Підставою для прийняття зазначеного повідомлення відповідачем зазначено, що відповідно до частини 2 статті 15 Закону № 1404-VІІІ, сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. Відповідно до статті 80 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Відповідно до статті 89 ЦК України, юридична особа піддягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення. В Єдиному державному реєстрі відсутні дані за кодом , зазначеним у виконавчому документі. Відповідно до статті 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Боржником, згідно виконавчого документу, є Відокремлений підрозділ "Шахта "Україна" Державного підприємства "Селидіввугілля". Таким чином у виконавчому документі в графі «боржник» зазначено особу, яка не може бути стороною у виконавчому провадженні. Керуючись пунктом 6 частини 4 статті 4 Закону № 1404-VІІІ, повертається виконавчий документ без прийняття до виконання.

Надаючи правову оцінку даним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з нормами частини 1 статті 4 Закону № 1404-VІІІ у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до положень пункту 2 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 2 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року № 2832/5), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі Інструкція № 512) виконавчий документ повинен відповідати вимогам до виконавчого документа, зазначеним у статті 4 Закону. При перевірці відповідності виконавчого документа вимогам пунктів 3, 4 частини першої статті 4 Закону державний виконавець враховує таке: повне найменування для юридичних осіб повинно містити інформацію про організаційно-правову форму такої особи відповідно до вимог чинного законодавства; ім`я фізичної особи (яка є громадянином України) складається з її прізвища, власного імені та по батькові (частина перша статті 28 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 12 Закону України "Про національні меншини в Україні" громадяни, в національній традиції яких немає звичаю зафіксовувати по батькові, мають право записувати в паспорті лише ім`я та прізвище, а у свідоцтві про народження - імена батька та матері; відсутність коду за Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб) допускається, якщо законодавством країни, на території якої зареєстровано юридичну особу, не передбачено присвоєння юридичній особі такого коду.

Згідно з нормами статті 15 Закону № 1404-VІІІ сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Суд зазначає, що позивачем у виконавчому документі, а саме у вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 10 лютого 2020 року № Ю-49-17-У визначено у якості боржника Відокремлений підрозділ "Шахта "Україна" Державного підприємства "Селидіввугілля", .

Судом встановлено, що за кодом в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні дані. За кодом в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у якості юридичної особи зареєстровано Державне підприємства "Селидіввугілля". В графі про відокремлені підрозділи юридичної особи зазначено Відокремлений підрозділ "Шахта "Україна" Державного підприємства "Селидіввугілля", код ЄДРПОУ ВП 33621573.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд послався на наступне.

Відповідно до статті 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно з нормами статті 89 ЦК України юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення. В Єдиному державному реєстрі відсутні дані за кодом , зазначеним у виконавчому документі.

Відповідно до норм статті 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами.

Відповідно до пункту 6 частини 4 статті 4 Закону № 1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

З урахуванням вищезазначених норм суд першої інстанції погодився з запереченнями на позов відповідача та дійшов висновку, що Відокремлений підрозділ "Шахта "Україна" Державного підприємства "Селидіввугілля", тобто боржник за виконавчим документом, не є юридичною особою, а тому не може бути стороною у виконавчому провадженні. Так, місцевий суд погодився з доводами позивача, що Відокремлений підрозділ "Шахта "Україна" Державного підприємства "Селидіввугілля" є платником податків та якому самостійно було визначено суму єдиного внеску. Проте, позивач мав врахувати, що вимога про сплату боргу (недоїмки) відповідно до Закону № 1404-VІІІ є виконавчим документом, а тому при її виготовленні необхідно дотримуватися вимог Закону № 1404-VІІІ. Крім того, при здійсненні будь-яких виконавчих дій, зокрема, накладення арешту на майно та кошти боржника, тощо, у державного виконавця повинна бути наявна інформація щодо коду ЄДРПОУ юридичної особи-боржника, з метою отримання інформації щодо майна та рахунків, оскільки саме юридична особа наділена повною адміністративною процесуальною дієздатністю. Тому, винесене відповідачем повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 14 квітня 2020 року не підлягає скасуванню. Крім того, суд зазначає, що з метою повного захисту порушеного права позивача, відповідно до норм статті 4 Закону № 1404-VІІІ, у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 4 Закону, стягувач (позивач) має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Проте, з такими висновками не може погодитись судова колегія апеляційного суду.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначалось вище, оскаржуваною постановою відповідач повернув стягувачу виконавчий документ без прийняття до виконання, пославшись на пункт 6 частини 4 статті 4 Закону № 1404-VІІІ, оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, а саме: 1) відсутній код ЄДРПОУ та 2) боржник не є юридичною особою.

1) Щодо відсутності коду ЄДРПОУ.

Верховним Судом у постанові від 14.05.2020 у справі № 804/8020/16 зроблено наступні правові висновки:

«26. Положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV передбачалось, що у виконавчому документі зазначається, зокрема, ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб).

27. Перелік підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження було наведено у статті 26 вказаного Закону, пунктом 6 частини першої якої передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону.

28. Верховний Суд України, вирішуючи питання незазначення певних даних про особу боржника, у своїй постанові від 21 травня 2014 року (справа №6-45цс14) дійшов висновку, що відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

29. До того ж Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV надавав право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну (пункт 3 частина третя статті 11 цього Закону).

30. Зазначена правова позиція була підтримана й Верховним Судом у постанові від 5 вересня 2019 року (справа №810/3107/15).

31. Аналогічним чином питання зазначення/незазначення ідентифікаційного коду боржника - юридичної особи врегульовано і в Законі України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 якого, у виконавчому документі зазначаються ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності).

32. Відмінність полягає в тому, що наслідком невідповідності виконавчого документа вимогам, передбачених статтею 4 вказаного Закону, стало його повернення стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 6 частина четверта статі 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII).

33. Водночас пункт 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII також передбачає право державного виконавця з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

34. З огляду на аналогічне правове регулювання спірних правовідносин чинним та попереднім законами, зокрема, в частині вимог до виконавчого документа щодо зазначення в ньому ідентифікаційного коду юридичної особи боржника, Верховний Суд не вбачає перешкод для застосування правових позицій та висновків, про які йшлося в пунктах 28, 30 цієї постанови, у спорі, що розглядається, про що обґрунтовано вказано судом апеляційної інстанції.».

Отже, посилання відповідача на відсутність у виконавчому документі коду ЄДРПОУ взагалі не може слугувати підставою для повернення стягувачу виконавчого документу без прийняття до виконання.

При цьому посилання місцевого суду на Інструкцію № 512 не береться до уваги апеляційним судом з огляду на наявність сталої практики Верховного Суду з цього питання. Частиною п`ятою статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Більш того, Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містить відомості про ВІДОКРЕМЛЕНИЙ ПІДРОЗДІЛ "ШАХТА "УКРАЇНА" ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "СЕЛИДІВВУГІЛЛЯ" Код ЄДРПОУ ВП:33621573 Місцезнаходження ВП: 85485, Донецька обл., місто Селидове, місто Українськ, ВУЛИЦЯ БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 1.

2) Щодо того, що боржник не є юридичною особою.

Як зазначалось вище, відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема - рішень інших державних органів…, які законом визнані виконавчими документами.

Частиною 4 статті 25 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) передбачено, що податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Отже, загальна норма права (Закон № 1404-VIII) передбачає, що іншими законами (спеціальна норма права Закон № 2464-VI) рішення державних органів (в даному випадку податкового органу) можуть бути визнані як виконавчі документи.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом № 2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року N 449.

Згідно до пункту 4 розділу VI Інструкції, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Також, відповідно до статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є: 1) роботодавці:

підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;

філії, представництва, інші відокремлені підрозділи підприємств, установ та організацій (у тому числі міжнародні), утворені відповідно до законодавства України, які мають окремий баланс і самостійно здійснюють розрахунки із застрахованими особами.

ВІДОКРЕМЛЕНИМ ПІДРОЗДІЛОМ "ШАХТА "УКРАЇНА" ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "СЕЛИДІВВУГІЛЛЯ" самостійно визначено суму єдиного внеску, який підлягає сплаті до бюджету.

Отже, вимога про сплату недоїмки від 10.02.2020 №Ю-49-17-У відповідає вимогам виконавчого документа, які визначені спеціальним законом, як за формою, так і за змістом осіб (боржника та уповноваженого на прийняття органу).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Окрім цього, на адресу Першого апеляційного адміністративного суду від Головного управління ДПС у Донецькій області надійшло клопотання про повернення судового збору, внесеного в більшому розмірі, ніж встановлено законом, за подання апеляційної скарги на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 травня 2020 року в справі № 200/4360/20-а на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 2 ст. 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Частиною 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до пункту 3.2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами ставка судового збору встановлюється в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи чинні на момент звернення з адміністративним позовом ставки судового збору, при зверненні до суду з апеляційною скаргою на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 травня 2020 року судовий збір підлягав сплаті в розмірі 3153,00 грн (три тисячі сто п`ятдесят три гривні).

Згідно з наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями від 28.05.2020 № 1218 та № 1219 Головне управління ДПС у Донецькій області сплатило судовий збір у загальному розмірі 4204,00 грн. Тобто, сума надміру сплаченого судового збору складає: 4204,00 грн 3153,00 грн = 1051,00 грн (одна тисяча п`ятдесят одна гривня).

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання податкового органу та повернення апелянту надміру сплаченого судового збору.

Розподіл судових витрат у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги не здійснюється, оскільки за діючим процесуальним законодавством суб`єктам владних повноважень такі витрати не відшкодовуються.

Керуючись статтями 143, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 травня 2020 року у справі № 200/4360/20-а скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов Головного управління ДПС у Донецькій області до Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправним та скасування повідомлення від 14 квітня 2020 року № 9740, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати повідомлення Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (, 84313, Донецька область, м. Краматорськ, бульв. Машинобудівників, 32/408) про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 14 квітня 2020 року № 9740 за заявою Головного управління ДПС у Донецькій області (, 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59) від 6 квітня 2020 року щодо прийняття до виконання вимоги про сплату недоїмки від 10 лютого 2020 року № Ю-49-17-У.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повторно розглянути заяву Головного управління ДПС у Донецькій області від 6 квітня 2020 року щодо прийняття до виконання вимоги про сплату недоїмки від 10 лютого 2020 року № Ю-49-17-У та прийняття рішення у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Клопотання Головного управління ДПС у Донецькій області про повернення надміру сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 травня 2020 року в справі № 200/4360/20-а задовольнити.

Повернути Головному управлінню ДПС у Донецькій області () судовий збір у розмірі 1051,00 грн (одна тисяча п`ятдесят одна гривня), сплачений до Державного бюджету України, через відповідний орган Державної казначейської служби України.

Повне судове рішення 01 липня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук