Справа № 640/5556/20
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2020-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 липня 2020 року м. Київ № 640/5556/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ), 195 центральної бази Державної спеціальної служби транспорту
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, стягнення матеріальнї допомоги та компенсації замість речового майна,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) (відповідач-1)та 195 центральної бази Державної спеціальної служби транспорту (Військової частини НОМЕР_2 ) (відповідач-2) в якому просить суд:

- визнати бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо не зазначення у Наказі Начальника головного штабу першого заступника Голови Адміністрації (по стройовій частині) від 20.09.2019 № 171 належних до виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та затримки виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік неправомірними;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік. Згідно Постанови Кабінету Міністрів Укроаїни від 30.08.2017 р. № 704 у сумі 28 162 (двадцять вісім тисяч сто шістдесят дві) грн. 10 коп. без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору;

- стягнути з 195 центральної бази Державної спеціальної служби транспорту (Військової частини НОМЕР_4 , ) на користь ОСОБА_1 компенсацію замість речового майна, що підлягає видачі в розмірі 65 670 (шістдесят п`ть тисяч шістсот сімдесят тисяч чотирнадцять) грн. 34 коп. без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) розрахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток (з 17.12.2019 по день фактичного зарахування коштів) з розрахунку 938, 74 грн./день, за весь час затримки належних виплат при звільненні.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час звільнення з військової служби позивача повного розрахунку відповідачем-1 з ним проведено не було, зокрема, не було проведено виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно; нараховано але не виплачено матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.03.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі № 640/5556/20 та запропоновано відповідачу в п`ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали надати суду відзив на позовну заяву.

У поданому до суду відзиві відповідач-1 частково заперечив щодо заявлених позовних вимог, зазначив, що до рапорту позивача від 28.11.2019 року не додано документів, які підтверджують підстави для виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та не зазначено, в якій саме сумі необхідно здійснити її виплату. Вказав, що грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі не є щомісячним або разовим видом грошового забезпечення. Просив прийняти рішення, яким відмовити позивачу в частині виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік та середнього заробітку (з 17.12.2019 по день фактичного зарахування коштів) з розрахунку 938, 74 грн./день, за весь час затримки належних виплат при звільненні.

Справу розглянуто після отримання судом інформації щодо повідомлення належним чином сторін про відкриття спрощеного позовного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:
Позивач проходив військову службу за контрактом у Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту.

Відповідно до рапорту позивача від 28.11.2019 наказом Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 16.12.2019 року № 71 позивача звільнено з військової служби. Відповідно до наказу Начальника головного штабу першого заступника Голови Адміністрації (по стройовій частині) від 16.12.2019 року № 231 (далі Наказ №231) позивача виключено зі списків особового складу Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту.

Згідно довідки-розрахунку № 7 від 16.12.2019 вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 , становить 65 670 грн. 34 коп. грн. без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

29.01.2020 року позивач звернувся з заявою до відповідача-1 про необхідність внесення змін до Наказу № 231 в частині доповнення його пунктом щодо виплати грошової компенсації за речове майно.

Листом від 12.02.2020 року вих. 518/10/148 відповідач-1 відмовив позивачу.

Вважаючи, що відповідач-1 не виконав приписи законодавства щодо повного розрахунку та не включив до наказу № 231 відповідних приписів відповідачу-2 щодо виплати компенсації вартості за неотримане речове майно, а також не виплатив при звільненні з військової служби матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2019 роки, допустив не повний розрахунок на момент виключення зі списків особового складу Адміністрації Держспецтрансслужби, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Щодо позовної вимоги стягнути з 195 центральної бази Державної спеціальної служби транспорту (Військової частини Т07100, ) на користь ОСОБА_1 компенсації замість речового майна, що підлягає видачі в розмірі 65 670 (шістдесят п`ть тисяч шістсот сімдесят тисяч чотирнадцять) грн. 34 коп. без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон).

Статтею 1 Закону передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону).

Згідно зі статтею 9 Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно частини першої статті 9-1 Закону речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктами 2, 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 (далі - Порядок №178) виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до пункту 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Згідно із пунктом 7 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.

Згідно із пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008) після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини (абзац 3 пункту 242 Положення №1153/2008).

Згідно із пунктом 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді, зокрема, суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов`язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом.

За пунктом 168.5. статті 168 Податкового кодексу України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на дату виключення позивача зі списків особового складу, йому не виплатили грошову компенсацію за неотримане речове майно зазначену у довідці-розрахунку № 7 від 16.12.2019, вартість якого становить 65 670 грн. 34 коп. грн. без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору

Разом з тим, з аналізу наведених норм матеріального права та встановлених обставин справи слідує, що позивач, під час проходження військової служби, обтяжений власними витратами на придбання речового майна, мав правомірні очікування на отримання його грошової компенсації, оскільки як приписами Закону, так і Порядку №178, гарантоване право на отримання вказаного речового майна, так і право на одержання його грошової компенсації у протилежному випадку.

За наведених обставин, позовна вимога стягнути з 195 центральної бази Державної спеціальної служби транспорту (Військової частини Т07100, ) на користь ОСОБА_1 компенсації замість речового майна, що підлягає видачі в розмірі 65 670 (шістдесят п`ть тисяч шістсот сімдесят тисяч чотирнадцять) грн. 34 коп. без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору підлягає задоволенню.

Щодо невиплати при звільненні матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 704 у сумі 28 162 (двадцять вісім тисяч сто шістдесят дві) грн. 10 коп. без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704) визначено порядок, умови та розмір грошового забезпечення військовослужбовців.

Пунктом 5 Постанови №704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно пункту 1 Розділу ХХIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі - Порядок №260), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 7 Розділу ХХIV Порядку №260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Пунктом 9 Розділу ХХIV Порядку №260 установлено, що виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Отже, для нарахування відповідної допомоги військовослужбовець повинен ініціювати своє бажання її отримати шляхом подання рапорту. При цьому, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань вважається одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу. Вона надається військовослужбовцям у межах асигнувань, у розмірі, що не перевищує розміру місячного грошового забезпечення на підставі наказу командира військової частини, що видається за наслідками розгляду рапорту військовослужбовця із зазначенням обґрунтованих підстав для її отримання.

Відповідно до рапорту позивача від 28.11.2019 останній просив надати йому матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань. Згідно наказу Начальника головного штабу першого заступника Голови Адміністрації (по стройовій частині) від 16.12.2019 року № 231 позивачу зазначено виплатити матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань згідно Постанови Кабінету Міністрів України №704. Як вбачається з наявної у матеріалах справи довідки від 19.12.2019 № 518/6.2/688 Адміністрації Державної служби транспорту позивач забезпечений наступними видами грошового забезпечення розрахунку зазначених у довідці складових разом 28 162 (двадцять вісім тисяч сто шістдесят дві) грн. 10 коп.

Отже, позовна вимога стягнути з Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (Військової частини НОМЕР_1 , ) на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік згідно Постанови Кабінету Міністрів України №704 у сумі 28 162 (двадцять вісім тисяч сто шістдесят дві) грн. 10 коп. без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору підлягає задоволенню.

Щодо вимоги зобов`язати Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту (Військової частини НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) розрахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток (з 17.12.2019 по день фактичного зарахування коштів) з розрахунку 938, 74 грн./день, за весь час затримки належних виплат при звільненні.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21.11.2011 у справі № 6-60цс11, встановивши, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку.

Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 у справі №804/3722/17, від 28.03.2018 у справі №823/630/16, від 19.04.2018 у справі №803/1210/16, від 24.10.2018 у справі №806/277/16 та від 11.10.2018 у справі №806/829/17.

Відповідно до вимог абзацу 2 пункту 7 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого Наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року, а саме середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовця за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що позивача виключено зі списків особового складу Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту з 17.12.2019, при цьому розрахунок щодо грошової компенсації за належне, але не отримане речове майно не проведено, а такоєж не виплачено матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік

Відповідно до довідки від 19.12.2019 № 518/6.2/688 Адміністрації Державної служби транспорту грошове забезпечення позивача за грудень 2019 року складає 28 162 (двадцять вісім тисяч сто шістдесят дві) грн. 10 коп/

Отже середньоденний розмір грошового забезпечення складає 28 162,10 / 30 та дорівнює 938, 74 грн./день.

При цьому суд зауважує, що у цьому випадку наявна бездіяльність, під якою слід розуміти не проведення Адміністрації Державної служби транспорту своєчасного повного розрахунку при звільненні, правомірність якої відповідачем не доведена.

Враховуючи наведене, суд вважає, що наявні правові підстави для визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо не зазначення у Наказі Начальника головного штабу першого заступника Голови Адміністрації (по стройовій частині) від 20.09.2019 № 171 належних до виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та затримки виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік.

За таких обставин та з урахуванням винної бездіяльності посадових осіб, яка потягла за собою порушення норм статті 116 Кодексу законів про працю України, у частині своєчасної виплати всіх сум, що належали позивачу при звільненні, суд вважає наявними правові підстави зобов`язати Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту (Військової частини НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) розрахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток (з 17.12.2019 по день фактичного зарахування коштів) з розрахунку 938, 74 грн./день, за весь час затримки належних виплат при звільненні.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої - третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для задоволення заявлених вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує, що позивач, на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", звільнений від сплати судового збору за подання позову, оскільки є ветераном війни-учасником бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_5 ), доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано. Тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 , , АДРЕСА_1 ) щодо не зазначення у Наказі Начальника головного штабу першого заступника Голови Адміністрації (по стройовій частині) від 20.09.2019 № 171 належних до виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та затримки виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік.

3. Стягнути з Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (Військової частини НОМЕР_1 , , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ) матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік згідно Постанови Кабінету Міністрів Укроаїни від 30.08.2017 р. № 704 у сумі 28 162 (двадцять вісім тисяч сто шістдесят дві) грн. 10 коп. без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

4. Стягнути з 195 центральної бази Державної спеціальної служби транспорту (Військової частини Т07100, , 02094, м. Київ, вул. Магнітогорська, 5) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ) компенсацію замість речового майна, що підлягає видачі в розмірі 65 670 (шістдесят п`ть тисяч шістсот сімдесят тисяч чотирнадцять) грн. 34 коп. без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору;.

5. Зобов`язати Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту (Військової частини НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) розрахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ) середній заробіток (з 17.12.2019 по день фактичного зарахування коштів) з розрахунку 938, 74 грн./день (дев`ятсот тридцять вісім гривень сімдесят чотири копійки), за весь час затримки належних виплат при звільненні.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.