Справа № 240/7548/20
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року м. Житомир справа № 240/7548/20

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Гуріна Д.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Радомишльського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про визнання дій незаконними та скасування постанови,

встановив:

25 травня 2020 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернулася Військова частина НОМЕР_1 із позовом до Радомишльського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), у якому просить визнати дії старшого державного виконавця Радомишльського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Гаврисевич Т.В. незаконними;

- скасувати постанову про накладення штрафу від 8 травня 2020 року у розмірі 5100,00 грн по виконавчому провадженню №5977590.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на його адресу надійшла постанова відповідача про накладення штрафу за невиконання рішення суду у справі №240/5367/18. Однак позивач не погоджується із вказаною постановою, зазначає, що на вимогу старшого державного виконавця по ВП №59775907 від 6 вересня 2019 року, яка була отримана Військовою частиною НОМЕР_1 21 лютого 2020 року поштовим зв`язком, Військовою частиною НОМЕР_1 у встановлений вимогою термін 10 робочих днів письмово за вих. №648/314 від 4 березня 2020 року надано до державної виконавчої служби відповідь щодо вчинення дій на виконання виконавчого листа №2122 від 5 липня 2019 року, виданого Житомирським окружним адміністративним судом в адміністративній справі №240/5367/18, а саме здійснено нарахування індексації грошового забезпечення гр. ОСОБА_1 . Крім того, Військова частина НОМЕР_1 подала додаткову заяву-розрахунок до забезпечувального фінансового органу Військової частини НОМЕР_2 м.Київ для замовлення коштів на виплату вказаної індексації. На підставі чого, позивач посилається на повне і вчасне виконання ним рішення суду у справі №240/5367/18 та, як наслідок, протиправність винесеної відділом державної виконавчої служби постанови.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом (повідомленням) сторін на 1 липня 2020 року на 10:00.

30 червня 2020 року на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов (а.с.37-40), в якому проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що рішення суду боржником не виконано у повному обсязі, оскільки з довідки-розрахунку боржника від 4 березня 2020 року вбачається, що гр. ОСОБА_1 нараховано суму індексації у розмірі 25696,70 грн, однак з вказаної довідки-розрахунку не вбачається, що вказана сума виплачена, отже з вказаної довідки встановлено відповідачем, що рішення суду залишається не виконаним. На повторну вимогу направлену боржнику до жодної з відповідей не додано доказів виконання рішення в частині виплати суми індексації грошового забезпечення.

У судове засідання 1 липня 2020 року представники позивача та відповідача не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином.

Зважаючи на викладене та керуючись приписами частини 3 статті 194, частини 9 статті 205, частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе провести розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у матеріалах справи доказами.

Згідно з частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що на виконанні у Радомишльському районному відділі державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) перебуває виконавче провадження №59775907 з примусового виконання виконавчого листа №2122, виданого 5 липня 2019 року Житомирським окружним адміністративним судом, яким зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення.

12 серпня 2019 року до відділу виконавчої служби від стягувача ОСОБА_1 надійшла заява про примусове виконання рішення до якої додано оригінал виконавчого листа №2122, виданого 5 липня 2019 року Житомирським окружним адміністративним судом.

6 вересня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59775907, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження.

17 лютого 2020 року вих. №7554/18-15-30/3/2020 державним виконавцем направлено боржнику - Військовій частині НОМЕР_1 вимогу, якою зобов`язано боржника здійснити нарахування та виплату індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 про що у десятиденний термін з дня отримання вимоги повідомити державного виконавця про виконання (а.с.43).

4 березня 2020 року від боржника надійшла довідка-розрахунок індексації грошового забезпечення колишнього військовослужбовця із нарахованою сумою в 25696,70 грн про те відомостей щодо виплати вищевказаної суми не додано (а.с.8).

З даної відповіді, на думку відповідача, встановлено, що рішення суду залишається невиконаним.

24 квітня 2020 року за вих. №18-15-30/3/2020/11382 державним виконавцем вручено особисто вимогу тимчасово виконуючій обов`язків начальника економічної служби військової частини НОМЕР_1 та відібрано письмове пояснення, про те, що військовою частиною систематично направляються заявки на фінансування індексації по судовим рішенням до Департаменту фінансів Міністерства оборони України (а.с.47).

Крім того, державним виконавцем повторно 8 травня 2020 року направлено вимогу до Військової чистини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 індексації згідно виконавчого документа (а.с.46).

8 травня 2020 року старшим державним виконавцем Радомишльського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Гаврисевич Т.В. в рамках виконавчого провадження ВП №59775907 винесено постанову про накладення на боржника - Військову частину НОМЕР_1 штрафу у розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення (а.с.6-7).

Вищевказана постанова отримана Військовою частиною НОМЕР_1 15 травня 2020 року поштовим зв`язком.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовим відносинам, суд враховує наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законам України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами 1-2 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини 2 та частини 4 статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регламентовані Законом України №1404-VIII від 2 червня 2016 року «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) та Порядком №649.

Статтею 18 Закону №1404-VIII встановлені обов`язки і права виконавців. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини 6 статті 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно зі статтею 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Отже, Законом №1404-VIII встановлена відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин, а не за несвоєчасне його виконання. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання рішення суду.

Як встановлено судом, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року у справі №240/5367/18 виконано частково, зокрема здійснено нарахування індексації грошового забезпечення гр. ОСОБА_1 за період з 1 січня 2016 року до листопада 2017 року та надіслано на адресу виконавчої служби відповідь від 4 березня 2020 року вих. № 648/314 разом із довідкою-розрахунком (а.с.8-9).

При цьому сума боргу за період з 1 січня 2016 року до листопада 2017 року, яка склала 25696,70 грн гр. ОСОБА_1 позивачем не виплачена з посиланням на те, що Військовою частиною НОМЕР_1 19 березня 2020 року за вих. №648/378 подала додаткову заявку-розрахунок до забезпечувального фінансового органу - Військової частини НОМЕР_2 м.Київ для замовлення коштів у потребі виплати індексації доходів військовослужбовців на 4 осіб включно з ОСОБА_1 на загальну суму 79939,00 грн (а.с.10), також 15 квітня 2020 року за вих. №648/509 Військова частина НОМЕР_1 знову подала додаткову заявку-розрахунок до забезпечувального фінансового органу - Військової частини НОМЕР_2 м.Київ для замовлення коштів у потребі виплати індексації доходів військовослужбовців на 7 осіб включно з ОСОБА_1 на загальну суму 137306,00 грн (а.с.11), кошти від забезпечувального фінансового органу на рахунок Військової частини НОМЕР_1 в ДКС не надійшли, у разі надходження коштів буде проведена виплата стягувачу ОСОБА_1 .

Про вищевказані дії Військовою частиною НОМЕР_1 було повідомлено з надісланням в електронному вигляді документів на офіційний портал пошти info@rd/zt.gov.ua старшого державного виконавця Гаврисевич Т.В.

Суд зазначає, що постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення можуть бути винесені лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Також, суд звертає увагу на те, що визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що невиконання судового рішення суду Військовою частиною в частині виплати суми боргу за період з 1 січня 2016 року до листопада 2017 року через відсутність відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

З аналізу норм Закону України "Про виконавче провадження" встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення. А тому, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними в розумінні наведених норм Закону №1404-VІІІ можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Виплати здійснюються Військовою частиною НОМЕР_1 виключно за рахунок коштів Державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат позивач не має.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивачем не було виплачено належні до виплати суми стягувачу у зв`язку з відсутністю державного асигнування.

Такі підстави не виконання судового рішення, на переконання суду, є поважними, оскільки грошові кошти у вигляді нарахованої індексації грошового забезпечення, яка належить стягувачу, не є власністю позивача, не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету.

Крім того, суд зазначає, що невиконання судового рішення військовою частиною в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку та в подальшому - до отримання фінансування, виконати судове рішення. Накладення штрафу у такому випадку не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Зазначена правова позиція неодноразово викладалась Верховним Судом, у постановах від 24 січня 2018 року (справа №405/3663/13-а (К/9901/1598/18)), від 13 червня 2018 року (справа №757/29541/14-а (К/9901/12146/18)) та в ухвалі від 16 липня 2018 року (справа №811/1469/18 (Пз/9901/45/18)).

Так, згідно наведених постанов та ухвали невиконання судового рішення Військовою частиною НОМЕР_1 в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Враховуючи, що позивачем виконано рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року у справі №240/5367/18 не в повному обсязі не з його вини, а за відсутності бюджетного фінансування, суд приходить до висновку, що постанова про накладення штрафу на Військову частину НОМЕР_1 за невиконання рішення суду від 10 січня 2019 року у виконавчому провадженні ВП №59775907 є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Щодо змісту позовних вимог, суд вважає, що належним способом захисту у даній справі є визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови, при цьому самі по собі дії щодо прийняття оскаржуваної постанови не можуть бути визнані судом протиправними у даній справі, оскільки з матеріалів справи вбачається, що державний виконавець наділений законом повноваженнями на притягнення боржника до відповідальності за невиконання рішення суду, а суть обґрунтування протиправності дій у позовній заяві зводиться до оскарження самої постанови державного виконавця.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 2102,00 грн, який належить стягнути на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Задовольнити частково адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) до Радомишльського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (вул.9-го Січня, 2-а, м.Радомишль, Житомирська область, 12201, ) про визнання дій незаконними та скасування постанови.

Визнати протиправною та скасувати постанову Радомишльського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про накладення штрафу від 8 травня 2020 року у розмірі 5100,00 грн у виконавчому провадженні №5977590.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Радомишльського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) на користь Військової частини НОМЕР_1 2102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні) 00 копійок на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби строк оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя Д.М. Гурін