Справа № 140/6161/20
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року ЛуцькСправа № 140/6161/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу від 22.10.2019 №3-1948/15-19-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою», зобов`язання надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Люблинецької об`єднаної територіальної громади Ковельського району Волинської області, орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства відповідно до заяви від 19.09.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач наказом від 08.10.2019 №3-1948/15-19-СГ відмовив позивачу в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Люблинецької об`єднаної територіальної громади Ковельського району Волинської області (далі Люблинецька ОТГ), орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки вона суперечить вимогам статті 118 Земельного кодексу України (далі ЗК України), якою встановлено вичерпний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 14.05.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що ГУ Держгеокадастру у Волинській області листом від 30.09.2019 №18-3-0.32-6450/2-19 був направлений відповідний запит до Люблинецької ОТГ про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою. Зокрема, просили перевірити бажане місце розташування земельної ділянки на відповідність затвердженому генеральному плану населеного пункту та іншій містобудівній і землевпорядній документації розробленій на місцевому рівні, якими обґрунтовуються довгострокові стратегії планування та забудови територій населеного пункту і розвитку відповідної територіальної громади, а також висловити у найкоротший термін, з дня отримання запиту, позицію щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою. Однак, відповідачем не отримано від Люблинецької ОТГ жодної відповіді на вказаний запит. Таким чином, наказом від 22.10.2019 №3-1948/15-19-СГ позивача повідомлено про відмову в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Люблинецької ОТГ, орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства у зв`язку з невідповідністю частини сьомої статті 118 ЗК України, земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду.

Вказує, що згідно інформації, наданої Міськрайонним управлінням у Ковельському районі та м. Ковель ГУ Держгеокадастру у Волинській області, бажана до відведення земельна ділянка відноситься до земель лісового, а також належить до земель комунальної власності. У зв`язку з цим ГУ Держгеокадастру у Волинській області не є розпорядником спірної земельної ділянки.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 19.09.2019 ОСОБА_1 звернулася до ГУ Держгеокадастру у Волинській області із заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою відповідно до статті 25 Закону України «Про землеустрій» щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га, яка знаходиться на території Люблинецької ОТГ у межах норм безоплатної приватизації (а.с.5).

Однак, наказом від 22.10.2019 №3-1948/15-19-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» ГУ Держгеокадастру у Волинській області відмовило позивачу у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Люблинецької ОТГ, орієнтовною площею 2,00 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства у зв`язку з невідповідністю пункту 7 статті 118 ЗК України, земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду (а.с.8).

Не погодившись із такою відмовою позивач звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно із частинами першою-третьою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Пунктом «б» частини першої статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Як передбачено частиною четвертою статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем було подано заяву до ГУ Держгеокадастру у Волинській області про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га, яка знаходиться на території Люблинецької ОТГ, в межах норм безоплатної приватизації. До заяви позивачем було додано: викопіювання з кадастрової карти (плану), копію паспорта, копію ідентифікаційного номера.

Однак наказом від 22.10.2019 №3-1948/15-19-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» ГУ Держгеокадастру у Волинській області відмовило позивачу у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Люблинецької ОТГ, орієнтовною площею 2,00 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства у зв`язку з невідповідністю пункту 7 статті 118 ЗК України, земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду.

Як слідує із інформації, наданої Міськрайонним управлінням у Ковельському районі та м. Ковель ГУ Держгеокадастру у Волинській області, земельна ділянка, бажана позивачем до відведення, відноситься до земель лісового фонду, а також належить до земель комунальної власності.

Відповідно до викопіювання з кадастрової карти (плану) від 02.10.2019 за № 79/412-19-0.32 та інформації щодо земельної ділянки, яка розташована в межах :15:009, що надається Державним кадастровим реєстратором і територіальним органом нижчого рівня територіальному органу, що є додатком до відповідного викопіювання, бажана земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду, а також є комунальної форми власності.

Частиною четвертою статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Таким чином, оскільки земельна ділянка належить до земель комунальної власності та відноситься до земель лісового фонду, ГУ Держгеокадастру у Волинській області не є розпорядником спірної земельної ділянки відповідно до наданих статті 122 ЗК України повноважень.

Відповідно до статті 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті:

а) зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; в) окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках; г) полезахисними лісовими смугами на землях сільськогосподарського призначення.

Згідно із статтями 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Отже, місце розташування земельної ділянки, щодо якої звернулася позивач, не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно не надано позивачу дозвіл на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку, яка знаходиться на території Люблинецької ОТГ, на підставі поданої нею заяви та не порушено вимог частини сьомої статті 118 ЗК України, оскільки місце розташування об`єкта щодо якої звернулася позивач не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Суд також зауважує, що за відсутності відповіді на запит відповідача до Люблинецької ОТГ та, відповідно, відсутності підтвердження щодо перебування земельної ділянки, дозвіл на розробку документації із землеустрою для відведення якої звернулась позивач, в комунальній власності, відповідачем правомірно надано відмову за підставою, яка є самостійним обґрунтуванням для такої відмови в розумінні частини сьомої статті 118 ЗК України.

При цьому, судом не взято до уваги копію листа ДП «Ковельське лісове господарство» від 13.11.2019 №01-10/686-19, яким останнє повідомило ОСОБА_1 , що зазначене місце розташування масивів не відноситься до лісового фонду, оскільки таке твердження стосується виключно тих земель, які перебувають в постійному користуванні даного державного підприємства.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач всупереч вимогам статті 77 КАС України не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, в той час як відповідачем правомірність оспорюваного наказу підтверджено належними та допустимими доказами. Відтак позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Земельного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Порядок набрання законної сили рішенням та його апеляційного оскарження застосовується з врахуванням пункту 3 розділу VI «Прикінцевих положень» КАС України.

Суддя В.В. Дмитрук