Справа № 120/2208/20-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 липня 2020 р. Справа № 120/2208/20-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: начальника відділу звернень апарату міської ради та її виконкому, розпорядника інформації Єлізарової Ірини Євлампіївни

про: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до начальника відділу звернень апарату міської ради та її виконкому, розпорядника інформації ОСОБА_2 Ірини ОСОБА_3 , в якому просить: - визнати протиправною бездіяльність начальника відділу звернень апарату міської ради та її виконкому при наданні відповіді від 21.05.2020 року на запит від 15.05.2020 року;

- зобов`язати начальника відділу звернень апарату міської ради та її виконкому, розпорядника інформації ВМР Єлізарову Ірину Євлампіївну, надати точну, повну інформацію, що запитувалася згідно інформаційного запиту від 15.05.2020 року, а саме, докази отримання продуктового набору ОСОБА_1 в березні 2020 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що звернувся на адресу Вінницької міської ради із запитом про надання публічної інформації, у зв`язку із зазначенням інформації у листі від 04.05.2020 року, що позивачем отримано 2 продуктових набори в березні та квітні 2020 року.

Однак вказане не відповідає дійсності, оскільки продуктовий набір в березні 2020 року позивачем не було отримано.

Відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву, в якому останній з позовними вимогами не погоджується та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню. По суті спірних правовідносин вказує, що оскільки посадова особа ОСОБА_4 не є розпорядником інформації, відповідно вона є неналежним відповідачем у даній справі. Крім того, зауважує, що позивачеві надано відповідь на його запит із зазначенням, що набір за березень 2020 року йому доставлено у квітні 2020 року, а набір за квітень 2020 року відповідно доставлено у травні 2020 року.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, судом встановлено наступне.

04.05.2020 року на адресу позивача направлено інформаційний лист заступника міського голови ОСОБА_5 у якому зазначено, що завдяки спонсорській допомозі вінницького бізнесу та волонтерів забезпечується розвезення безкоштовних продуктових наборів окремим категоріям населення, у зв`язку з чим позивачеві двічі доставлено продуктові набори, а саме: в березні та квітні 2020 року.

15.05.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницької міської ради із запитом про надання публічної інформації, в якому просив надати докази, які стали підставою для зазначення в листі, щодо він отримав двічі доставлені продуктові набори в березні та квітні 2020 року.

За наслідками розгляду запиту позивача Виконавчим комітетом Вінницької міської ради повідомлено, що працівниками департаменту соціальної політики міської ради внесено дані ОСОБА_1 до додаткових списків у березні та квітні 2020 року для забезпечення продуктовими наборами, які доставлені на адресу позивача 02.04.2020 року та 06.05.2020 року.

Разом із тим, як зазначає позивач відповідь на запит не містить запитуваної ним інформації, оскільки суб`єктом владних повноважень не надано запитуваної інформації, стосовно того, що саме в березні 2020 року ОСОБА_1 отримав продуктовий набір, а також його не було повідомлено про причини її ненадання. Тому звернувся до суду з цим позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 5 Закону України "Про інформацію" встановлено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно ст. 9 Закону України "Про інформацію" всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає ЗУ "Про доступ до публічної інформації".

За визначенням ст. 1 ЗУ "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 ЗУ "Про доступ до публічної інформації" встановлено гарантії, забезпечення права на доступ публічної інформації. Право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядника інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних-підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації, доступу до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень крім випадків, передбачених законодавством, здійснення парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства.

Відповідно до ст. 4 цього Закону доступ до публічної інформації здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що було надано або оприлюднено відповідно до цього закону, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак. Частиною 2 цієї статті визначено, що публічна інформація є відкритою крім випадків встановлених законом.

Згідно ст. 12 ЗУ "Про доступ до публічної інформації" суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядник інформації - суб`єкти, визначені у ст. 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації, розпорядник інформації.

Частиною 1 ст. 13 цього Закону встановлено, що розпорядником інформації для цілей цього закону визначається: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Згідно ст. 20 цього ж Закону розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20-ти робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. У разі, якщо запит на інформацію стосується інформації необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуду, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ, та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статися і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48-ми годин з дня отримання запиту.

Згідно ст. 24 ЗУ "Про доступ до публічної інформації" відповідальність за порушення законодавства несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: ненадання відповіді на запит; ненадання інформації на запит; безпідставна відмова задоволення на запит, не оприлюднення інформації відповідно до ст. 15 цього Закону; надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; нездійснення реєстрації документів; навмисне приховування або знищення інформації чи документів. Особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку визначеним законом.

Системний аналіз наведених норм доводить, що розпорядник інформації повинен надати відповідь на письмовий запит запитувача інформації, при цьому, такий повинен бути повним, достовірним та точним або мотивовану відмову у наданні запитуваної інформації, у разі наявності підстав, унормованих ст. 22 ЗУ "Про доступ до публічної інформації".

Позивач звернувся до Вінницької міської ради із запитом на інформацію, в якому просив надати докази, які стали підставою для зазначення в листі, що йому двічі були доставлені продуктові набори в березні та квітні 2020 року.

Відповідь позивач просив надати на електронну пошту, а також продублювати поштою та телефоном.

Із підтверджених матеріалів справи судом встановлено, що на запит ОСОБА_6 .П від 15.05.2020 року відповідач надав відповідь виходячи з наявної у нього інформації із зазначенням, що працівниками департаменту соціальної політики Вінницької міської ради дані ОСОБА_1 внесено до додаткового списку у березні 2020 року для забезпечення його продуктовим набором, який він отримав у квітні 2020 року.

Таким чином, відповідачем надано позивачу повну та достовірну інформацію, що запитувалась згідно запиту про надання публічної інформації.

Аналізуючи зазначене, суд наголошує, що визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона має бути заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків та не бути знищеною після закінчення строків зберігання. Стосовно не суб`єктів владних повноважень, то вони можуть бути тільки розпорядниками такої інформації.

Розпорядник повинен забезпечити особі, яка звертається із запитом на інформацію, доступ саме до тієї інформації чи документів, які він просить надати, а у випадку, якщо він не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції володіти інформацією, щодо якої зроблено запит, - відмовити у її наданні, не виходячи за межі чітко поставленого питання, щодо якого зроблено запит.

Розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він володіє. Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям "відображеності та задокументованості" і є публічною.

Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду 25 червня 2019 року по справі №9901/925/18 викладено правову позицію, згідно якої розпорядник може надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.

З огляду на викладене, суд зазначає, що відповідачем надано відповідь на запит позивача, виходячи із наявної у нього інформації, та не допущено порушень законодавства, які б призвели до обмеження права позивача на інформацію, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Окремо суд зазначає, що не приймає до уваги посилання начальника відділу звернень апарату міської ради Єлізарової Ірини Євлампіївни щодо того, що вона не є належним відповідачем у даній справі, з огляду на наступне.

Так, у ч. 3 ст. 46 КАС України визначено, що відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Суб`єкт владних повноважень, згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, це органи державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

З цього слідує можливість службової особи, при здійсненні нею публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, бути відповідачем в адміністративній справі.

В контексті приписів ст. 2 КАС України судовому захисту підлягають виключно права, свободи або законні інтереси особи, які були порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, чого в даному випадку не встановлено.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд вважає, що позивачем під час розгляду справи, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог.

У зв`язку з чим на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень та з метою, з якою ці повноваження йому надано.

Оскільки судовим розглядом не встановлено факту недодержання суб`єктом владних повноважень процедури реалізації управлінської функції, а також не виявлено факту порушення суб`єктом владних повноважень прав позивача у сфері публічно-правових відносин, то поданий позов є таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до начальника відділу звернень апарату міської ради та її виконкому, розпорядника інформації Єлізарової Ірини Євлампіївни про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович