Справа № 300/1294/19
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2020-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/1294/19 пров. № А/857/1581/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

при секретарі судового засідання: Галаз Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року (суддя Григорук О.Б., ухвалене в місті Івано-Франківську о 12:43, повний текст складено 02.12.2019) у справі № 300/1294/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Печеніжинської селищної ради Об`єднаної територіальної громади про зобов`язання внесення запису до трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Печеніжинської селищної ради Об`єднаної територіальної громади, та просив зобов`язати відповідача внести запис до трудової книжки позивача зазначивши датою його звільнення - 05.06.2018, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 85674,26 грн. та моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт зокрема зазначає, що на неодноразові звернення позивача відповідач відмовляв у видачі трудової книжки, при цьому листом за №Ф-271/02-39 від 08 травня 2018 року повідомив, щоб позивач особисто прибув для отримання трудової книжки. Вказує, що відповідач не повернув йому трудову книжку в день звільнення з власної вини. Зазначає, що покази свідка ОСОБА_2 невірно оцінені судом першої інстанції. Також додатково пояснив, що відповідач не надсилав позивачу листів з приводу одержання трудової книжки, що підтверджено листом Коломийського МРВ філії ДУ «Центр пробації в Івано-Франківській області»

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції законним та просить залишити його без змін.

В судовому засіданні представник позивача надавши пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, вимоги апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що за результатами таємного голосування та на підставі рішення сесії №121-6/2016 від 10.03.2016 ОСОБА_1 був обраний старостою села Сопів. В подальшому ОСОБА_1 звернувся до Печеніжинської селищної ради об`єднаної територіальної громади з заявою від 16.06.2017 про звільнення з посади старости с. Сопів за власним бажанням з 19.06.2017, та рішенням сесії від 11.08.2017 за №1217-20/2017 звільнено позивача із займаної посади з 11.08.2017 за власним бажанням у зв`язку із достроковим припиненням повноважень старости с. Сопів згідно пункту 1 статті 79-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Комісією відповідача, утвореною на підставі розпорядження голови Печеніжинської селищної ради ОТГ Коломийського району від 11.08.2017 №77-Д, 11.08.2017 складено акт про ОСОБА_3 в отриманні трудової книжки.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що Печеніжинська селищна рада ОТГ Коломийського району надсилала позивачу листи з проханням про прибуття позивача до Печеніжинської селищної ради ОТГ Коломийського району для отримання трудової книжки від 17.10.2017 №772/02-54/212; 27.11.2017 №867/02-54/212; 19.01.2018 №45/02-54/212; 17.04.2018 №394/02-54/212; 08.05.2018 №Ф-271/02-39; 11.05.2019 №472/02-54/212, що підтверджується виписками з реєстру вихідної кореспонденції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , 05.06.2018 звертався до відповідача із зверненням на лист від 08.05.2018 за №Ф-271/02-39, в якому зазначено про відмову працівників відповідача у видачі трудової книжки позивачу та вказання підписати певні акти передачі, що позивач вважає незаконним та відмовляється підписувати під актами.

Відтак позивач звернувся з даним позовом в суд та просив задовольнити позов шляхом зобов`язання відповідача внести запис до трудової книжки позивача зазначивши датою звільнення - 05.06.2018, та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 85674,26 грн. та моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції зробив висновок, що оскільки не встановлено вини відповідача у невидачі трудової книжки позивачу в день звільнення, відтак, відсутні підстави для зобов`язання відповідача внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 , зазначивши дату звільнення 05.06.2018. Як наслідок похідні позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди також задоволенню не підлягають.

Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до статтей 116, 117 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок; у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно норм статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Пунктами 3,4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 Про трудові книжки працівників передбачено, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Як передбачено п. 2.3. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, яку зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Пунктом 2.4. вказаної інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону (п. 2.25 Інструкції).

Відповідно до положень п.п. 4.1.,4.2. Іінструкції, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. Умовами виплати працівникові такого відшкодування є факт невиплати належних йому сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Враховуючи наведене колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що роботодавці, винні в несвоєчасній видачі звільненому працівникові трудової книжки, несуть передбачену частиною 5 статті 235 КЗпП України відповідальність у вигляді обов`язку виплатити звільненому працівникові середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що, роботодавець уважається таким, що виконав покладений на нього обов`язок щодо видачі трудової книжки, якщо він видав трудову книжку звільненому працівникові особисто в останній день роботи або якщо направив за місцем проживання працівника, який відсутній на роботі в день звільнення, повідомлення з пропозицією отримати трудову книжку. А у випадку одержання згоди на письмову пропозицію отримати трудову книжку на пересилання її поштою, роботодавець уважається таким, що виконав покладений на нього обов`язок у день надсилання її за адресою, зазначеною в згоді.

Як вже зазначалось вище, рішенням сесії №1217-20/2017 від 11.08.2017 позивача звільнено із займаної посади з 11.08.2017 за власним бажанням у зв`язку із достроковим припиненням повноважень старости с. Сопів згідно пункту 1 статті 79-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

В наявній в матеріалах справи копії трудової книжки позивача міститься запис від 11.08.2017 про звільнення позивача у зв`язку з достроковим припиненням повноважень старости с. Сопів згідно п. 1 ст. 79 Про місцеве самоврядування в Україні на підставі відповідного рішення сесії. Вказана трудова книжка видана відповідачем та отримана позивачем 05.06.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до розпорядження Печеніженського селищного голови ОТГ №77-д від 11 серпня 2017 року було затверджено склад комісії для складання акту про відмову ОСОБА_1 від отримання трудової книжки. Цого ж дня 11 серпня 2017 року членами комісії складено акт про відмову ОСОБА_1 в отриманні трудової книжки, який затверджений Печеніжинським селищним головою об`єднаної територіальної громади.

Відтак висновок суду першої інстанції про те, що факт відмови позивача від отримання трудової книжки позивачем у день звільнення є доведеним, апеляційний суд вважає вірним.

Колегія суддів вважає, що посилання апелянта на ту обставину, що свідок ОСОБА_2 не бачив ОСОБА_1 , в тому числі його відмови від трудової книжки, спростовується вищевказаним актом комісії, в тому числі підписаним самим ОСОБА_2 ( а.с. 67).

Також судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідачем надсилались листи позивачу з проханням прибути до Печеніжинської селищної ради об`єднаної територіальної громади для отримання трудової книжки, надіслання яких зареєстровано у журналі вихідної кореспонденції, копії якого наявні в матеріалах справи. Разом з тим докази, які б свідчили про те, що позивач прибував для отримання трудової книжки у період з 11.08.2017 по 05.06.2018 в матеріалах справи відсутні.

Доводи апелянта про підробку відповідачем копій листів, які нібито відправлялись позивачу, з врахуванням листа Коломийського МРВ філії ДУ «Центр пробації в Івано-Франківській області», а також акту про відмову від отримання трудової книжки позивачем не заслуговоють на увагу, оскільки факт підробки не встановлений жодним судовим рішенням.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що за відсутності заяви позивача зі згодою про пересилання трудової книжки поштовим відправленням, відповідач був позбавлений можливості надіслати таку поштою, оскільки згідно п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Зважаючи на все вищевикладене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскільки не встановлено вини відповідача у невидачі трудової книжки позивачу в день звільнення, відтак, відсутні підстави для зобов`язання відповідача внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 , зазначивши дату звільнення 05.06.2018. Як наслідок похідні позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди також вірно не задоволені судом першої інстанції.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року в справі № 300/1294/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 03.07.2020