Справа № 640/3320/19
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

30 червня 2020 року м. Київ № 640/3320/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., розглянувши заяву про відстрочення виконання судового рішення в адміністративній справі

за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області
доПриватного підприємства «ВКФ АЛЬЯНС»
про зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.10.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020, адміністративний позов Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області задоволено повністю. Повністю зупинено діяльність свиноферми з виробництва, виготовлення, реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг, приватного підприємства «ВКФ АЛЬЯНС», яке діє на території села Халеп`я Обухівського району Київської області, до усунення порушень вимог законодавства, зазначених у приписі Обухівського районного управління Головного управління Держпроспоживслужби в Київській області № 1 від 08.02.2018 в повному обсязі.

На виконання вказаного рішення 13.03.2020 видано виконавчий лист.

Як свідчать матеріали справи, станом на 30.06.2020 припис Обухівського районного управління Головного управління Держпроспоживслужби в Київській області № 1 від 08.02.2018 не виконаний, в період з дати набрання рішенням законної сили - 29.01.2020 по 03.06.2020 у ПП «ВКФ «Альянс» не виникало питань з приводу порядку і способу виконання судового рішення.

Натомість, за наслідками відкриття 19.05.2020 виконавчого провадження №62117217 Обухівським міськрайонним відділом ДВС, 03 червня 2020 року до суду надійшла заява ПП «ВКФ «Альянс» про відстрочення виконання судового рішення до роз`яснення судового рішення.

Ухвалою від 04.06.2020 заяву про відстрочення виконання рішення суду призначено до розгляду в судовому засіданні на 30.06.2020.

Вирішуючи питання щодо відстрочення виконання рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Принцип обов`язковості судових рішень, як один з визначальних принципів здійснення правосуддя в Україні, полягає в обов`язковому виконанні на всій території України судових рішень, що набрали законної сили, а також у встановлені відповідальності за невиконання таких рішень.

Вказаний принцип обов`язковості судових рішень поряд із Конституцією України знайшов своє відображення і в Кодексі адміністративного судочинства України, а саме в статті 370 КАС України - судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Крім того, згідно з практикою Європейського Суду з прав людини (п. 40 Рішення від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції») право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у Рішенні від 15.03.2001 року у справі «Піалопулос та інші проти Греції», якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс.

Згідно з п. 66 Рішення Європейського Суду у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Також в Рішенні від 29.06.2004 року у справі «Войтенко проти України» Європейський суд з прав людини констатував, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися.

Отже суд приходить до висновку, що невиконання боржником судового рішення, що набрало законної сили, може свідчити про порушення права особи, гарантованих пунктом 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідно до частини третьої статті 378 КАС України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Тобто, із змісту даної норми вбачається, що стаття 378 КАС України визначає підстави та порядок відстрочення і розстрочення виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі з метою створення оптимальних умов для належного та якісного його виконання у процесі виконавчого провадження.

Наведена норма не містить виключного переліку обставин, що є підставою для вирішення питання про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

В даному випадку, як на підставу для відстрочення виконання рішення суду заявник посилається на подання ним заяви про роз`яснення судового рішення.

Разом з тим, ухвалою від 30.06.2020 в задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення відмовлено.

Оскільки заявником не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження існування обставин для відстрочення виконання судового рішення, в задоволенні заяви слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 241-243, 248, 256, 378 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про відстрочення виконання судового рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя П.О. Григорович