Справа № 260/1215/20
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2020-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

03 липня 2020 рокум. Ужгород№ 260/1215/20

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаврилка С.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

23 квітня 2020 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якому просить: "1. Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження по справі; 2. Поновити строк для звернення з позовом до суду, який подається за межами встановлених строків; 3. Визнати протиправними дії Відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) щодо непроведення повного розрахунку з позивачем - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) в день його виключення зі списків особового складу військової частини, відповідно до наказу № 139 - ос від 02 червня 2017 року; 4. Визнати протиправними дії Відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та невиплати позивачу - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 05 вересня 2016 року по 02 червня 2017 року включно; 5. Зобов`язати Відповідача - Мукачівського прикордонного загону (військової частини НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ. НОМЕР_3 ), виплатити Позивачу - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) індексацію грошового забезпечення за період з 05 вересня 2016 року по 02 червня 2017 року включно, у сумі 740, 34 грн. (сімсот сорок гривень 34 копійки); 6. Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) щодо проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) одноразової грошової допомоги при звільненні без врахування повного розміру місячного грошового забезпечення; 7. Зобов`язати відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_3 (військову частину НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) здійснити виплату Позивачу - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) недоотриманої одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних років з урахуванням в складі грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, у сумі 27188,52 грн., (двадцять сім тисяч сто вісімдесят вісім гривень 52 копійки), із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 року; 8. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військову частину НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) компенсацію втрат доходу у зв`язку з утриманням суми податку на доходи фізичних осіб з грошової компенсації замість належного речового майна в розмірі 3917 грн. 57 копійок (три тисячі дев`ятсот сімнадцять гривень 57 копійки); 9. Розглянути справу без виклику сторін за наявними у справі матеріалами (тобто в порядку письмового спрощеного позовного провадження)".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду було відмовлено.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону від 02 червня 2019 року № 139-ОС позивач виключений зі списків особового складу і всіх видів забезпечення. Позивач вказує, що у період з 05 вересня 2016 року по 02 червня 2017 року під час проходження військової служби не отримував індексації грошового забезпечення. Вважає, що відповідачем, протиправно не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення, під час проходження позивачем військової служби. Оскільки індексація грошового забезпечення є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, а тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства України щодо соціальних стандартів і нормативів. Позивач зазначає, що індексація доходів громадян, у тому числі грошового забезпечення військовослужбовців, є складовою частиною заробітку та підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Отже, сума індексації грошового забезпечення є однією із складових грошового забезпечення і відповідно до закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті. Одночасно, позивач вказує, що відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", щомісячна додаткова грошова допомога є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовця і повинна включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні. Позивач зазначив, що відповідачем також не у повному розмірі виплачено йому одноразову грошову допомогу при звільненні, що повинна виплачуватися у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди. Розмір такої недоплати складає 27188,52 грн. Вважає таку бездіяльність відповідача протиправною.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу. Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність, а тому на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не поширюється. У зв`язку з цим позовні вимоги щодо виплати індексації грошових доходів позивачу задоволенню не підлягають. Крім того, вказує, що одноразова грошова допомога при звільненні позивача розрахована без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди оскільки, у відповідності до наказу Міністерства Внутрішніх Справ України від 02 лютого 2016 року за № 73 (її пункту 8) така винагорода не включається в розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні. Шомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" від 22 вересня 2010 року № 889, має тимчасовий характер, оскільки виплата такої винагороди дозволена за наявності наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) або вищого командира (начальника) залежно від настання спеціальних обставин, її розмір не є фіксованим, тому вона не включається до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби. Грошова компенсація вартості за неотримане речове майно не є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, а її виплата здійснюється особі, звільненій з військової служби, несвоєчасно виплачена грошова компенсація за неотримане речове майно не є щомісячним чи одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, а відтак не підпадає під дію статті 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та статей 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17 березня 2015 року позивач отримав посвідчення учасника бойових дій Серії НОМЕР_5 (а.с. 8).

Наказом начальника 27 прикордонного загону від 02 червня 2017 року № 139-ОС позивач виключений зі списків особового складу і всіх видів забезпечення. Вислуга років станом на день звільнення позивача складала 17 років 06 місяців 21 день, пільгова 08 років 01 місяць 25 днів, загальна 25 років 08 місяців 16 днів (а.с. 31).

У відповідності до цього наказу позивач звільнений з військової служби у відповідності до статті 26 частини 6 за пунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"

Позивач вказує, що та у період з 05 вересня 2016 року по 02 червня 2017 року він не отримував індексації грошового забезпечення, виплата якої є законодавчо визначеним обов`язком роботодавця.

Відтак, вважаючи протиправними дії відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення та компенсації за її несвоєчасну виплату, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі по тексту - Закон України № 2011-XII) (тут і надалі - в редакції, чинній на момент виникнення та існування спірних правовідносин) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно із статтею 9 частинами 1-4 Закону України № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з Преамбулою до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 3 липня 1991 року № 1282-XII (далі по тексту - Закон України № 1282-XII) цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до статті 1 Закону України № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Положеннями статті 4 Закону України № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до статті 6 Закону України № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Водночас в силу вимог статей 18, 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05 жовтня 2000 року № 2017-III індексація доходів населення відноситься до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення. Згідно з пунктом 4 цього Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до пункту 4 абзацу 8 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Отже, індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Як видно з довідки військової частини НОМЕР_1 про нарахування та виплату суми індексації доходів ОСОБА_1 за період з грудня 2016 по червень 2017 року, індексація грошового забезпечення позивача нараховувалась, однак не виплачувалась. Всього заборгованість перед позивачем за 2016-2017 роки становить 807,54 грн (а.с. 34).

За таких обставин дії відповідача, щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за вищевказаний період є протиправними.

Оскільки, судом встановлено, що при невиплаті індексації заробітної плати за період з грудня 2016 року по червень 2017 року відповідач діяв не у спосіб, передбачений чинним законодавством, суд приходить висновку, що належним способом захисту порушеного права в даному випадку є зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за вказаний період, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Також у позові позивач вказує на протиправність дій відповідача щодо невиплати йому у повному обсязі одноразової грошової допомоги при звільненні.

Згідно зі статтею 15 частиною 2 Закону України № 2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Як вже зазначалося судом, наказом начальника 27 прикордонного загону від 02 червня 2017 року № 139-ОС позивач виключений зі списків особового складу і всіх видів забезпечення. Вислуга років станом на день звільнення позивача складала 17 років 06 місяців 21 день, пільгова 08 років 01 місяць 25 днів, загальна 25 років 08 місяців 16 днів (а.с. 31). У відповідності до цього наказу позивач звільнений з військової служби у відповідності до статті 26 частини 6 за пунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (редакція Закону на час звільнення позивача).

Цим же наказом вирішено виплатити позивачеві грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за повних 17 календарних років служби.

Статтею 9 частиною 2 Закону України № 2011-XII, встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (стаття 9 частина 4 Закону України № 2011-XII).

Пунктом 1 підпунктом 2 Постанови № 889 від 22 вересня 2010 року "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" (далі - Постанова № 889) установлено, з-поміж іншого, щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) з 1 січня 2014 року у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Таким чином, вказане свідчить, що на момент звільнення позивача з військової служби він набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до статті 15 частини 2 Закону України № 2011-XII.

Спірним питанням є склад грошового забезпечення військовослужбовців, яке повинно включатися при обрахунку розміру цієї допомоги.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача наголосив на тому, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена Постановою № 889, має періодичний характер, оскільки виплата такої винагороди залежить від наявності рішень відповідних суб`єктів владних повноважень та від настання спеціальних обставин, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, тому вона не може включатися до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого проводиться розрахунок інших додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі і одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Позиція відповідача щодо відмови у включені зазначених виплат до складу грошового забезпечення позивача, з якого йому обчислено одноразову грошову допомогу при звільнені, ґрунтується на нормах Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2016 року № 217/28347 (далі по тексту - Інструкція № 217/28347).

Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 7 частин 2, 3 КАС України, суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Право позивача на отримання при звільненні з військової служби за закінченням строку контракту грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановлене статтею 15 Закону України № 2011-XII. Частиною другою статті 9 цього ж Закону встановлено, що до складу грошового забезпечення входять, зокрема, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Таким чином, відповідно до вищевказаних норм Закону України № 2011-XII розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовців зі служби за закінченням строку контракту в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби повинен проводитись з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

Застосування відповідачем до спірних правовідносин пункту 8 Інструкції відповідно до яких винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат, звужує обсяг прав позивача, встановлених Законом України № 2011-XII. Відтак, при вирішенні даного адміністративного спору суд відповідно до статті 7 частини 3 КАС України застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Однак, необхідно зауважити, що статтею 9 частиною 2 Закону України № 2011-XII передбачено ширший перелік видів виплат, які входять до складу грошового забезпечення військовослужбовців, аніж, що передбачено Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, на які посилається відповідач.

Крім того, в ієрархії нормативно-правових актів Закон України № 2011-XII має вищу юридичну силу, ніж Інструкція про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України.

Отже, застосування відповідачем до спірних правовідносин пункту 8 Інструкції, відповідно, до яких винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат, звужує обсяг прав позивача, встановлених Законом України № 2011-XII. Відтак, при вирішенні даного адміністративного спору суд відповідно до статті 7 частини 3 КАС України застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Водночас, застосовуючи зазначену Інструкцію, як спеціальний нормативно-правовий акт, що визначає структуру і склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, відповідач не врахував пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку і розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон № 2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

Суд ураховує, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. Приймаючи постанову від 06 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків.

Крім того, аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 14 квітня 2020 року у справі № 820/3719/18 (№ К/9901/59565/18).

Таким чином, в силу положень статті 9 Закону України № 2011-XII така винагорода повинна включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні.

Оскільки останні 24 місяці перед звільненням на підставі Постанови № 889 додаткова грошова винагорода, нараховувалися і виплачувалися позивачеві щомісяця, підстави уважати такі винагороди одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

За такого правового регулювання та обставин справи суд вважає, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого йому нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 50% грошового забезпечення.

Що стосується виплати компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року за № 44 (далі - Порядок № 44), суд зазначає наступне.

Відповідно до пункт 1 Порядку № 44, визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).

Пунктом 2 Порядку № 44 передбачено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

З аналізу наведених норм вбачається, що право на отримання грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення пов`язується з отриманням грошового забезпечення у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби.

Пункти 4 та 5 Порядку № 44 визначають, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Таким чином, обов`язок відповідача виплатити грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44 виникне під час виплати виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні на виконання рішення суду у цій справі.

Таким чином, у зв`язку з вказаним, суд приходить до висновку зобов`язати здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 частиною 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних років, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, враховуючи раніше виплачені суми одноразової грошової допомоги при звільненні, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15 січня 2004 року.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрат доходу у зв`язку з утриманням суми податку на доходи фізичних осіб з грошової компенсації замість належного речового майна в розмірі 3917 грн. 57 копійок суд прийняв до уваги наступне.

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 у грудні 2017 року позивачу було нараховано суму компенсації за неотримане речове майно в розмірі 21764,27 грн, з них: утримано військовий збір 326,46 грн та ПДФО 3917,57 грн (а.с.а.с. 35-38).

Відповідно до статті 9-1 частини 1 Закону України № 2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання наведеного Кабінетом Міністрів України 16 березня 2016 року прийнято постанову № 178, якою затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, який визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).

Згідно з пунктами 2-5 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, Міністерством внутрішніх справ, Головним управлінням Національної гвардії, Служби безпеки України, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби , що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб" (пункт 3 Порядку № 44).

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення (пункту 5 Порядку № 44).

Відповідно до статті 168 пункту 168.5 Податкового кодексу України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

При цьому Податковий кодекс України не містить вичерпного переліку сум допомог, компенсацій, які не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Тобто, така компенсація здійснюється у розмірі фактично сплаченого податку на доходи фізичних осіб, що утримується з доходів такої категорії громадян, та в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених основними розпорядниками коштів у Державному бюджеті України.

Відповідно до статті 24 частини 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України).

Відповідно до пункту 293 Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115, особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.

Військовослужбовці, звільнені з військової служби, мають право на виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, при цьому суми податку з доходів фізичних осіб спрямовується виключно на виплату компенсації витрат доходів цієї категорії громадян. Розрахунок з даними особами на день їх звільнення зі списків особового складу військової частини повинен бути здійснений в повному обсязі.

Аналіз змісту зазначених норм права свідчить про те, що право на виплату грошової компенсації замість належного речового майна виникає у військовослужбовців, які проходять військову службу; належна військовослужбовцям, грошова компенсація замість належного речового майна повинна бути виплачена на день їх виключення із списків особового складу; грошова компенсація замість належного речового майна, виплачена військовослужбовцям всупереч пункту 293 Положення після їх звільнення зі служби, не може бути оподаткована.

В даному випадку грошова компенсація замість належного речового майна, виплачена позивачу всупереч пункту 293 Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115, після його звільнення зі служби, не з його вини, а внаслідок зволікання відповідача, тому не може бути оподаткована у зв`язку з тим, що право позивача по справі на грошову компенсацію замість належного йому речового майна на день звільнення з військової служби виникло саме у зв`язку із проходженням позивачем даного виду публічної служби, тому на позивача поширюється дія статті 168 пункту 168.5 Податкового кодексу України.

Згідно із пунктом 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, держава повністю компенсує податок на доходи фізичних осіб військовослужбовцям, тобто, вони його фактично не сплачують. Коли військовослужбовець звільняється зі служби, то на день виключення його зі списків особового складу військової частини він має бути повністю забезпечений грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням , тобто, його мають повністю розрахувати в останній день служби. Це підтверджує й факт порушення відповідачем обов`язку з виплати позивачу суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошової компенсації за неотримане речове майно, при звільненні. У день виключення позивача зі списків особового складу військової частини, відповідач провів неповні розрахунки та нарахував не всі компенсаційні виплати, незаконно утримавши податок з доходів фізичних осіб в сумі 3917,57 грн.

Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа "Кечко проти України", № 63134/00, рішення від 07 листопада 2005 року) реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

У пункті 23 рішення в справі "Сук проти України" (№ 10972/05, від 10 червня 2011 року) Суд зазначив, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

За правилами встановленими статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до статті 77 частини 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Застосоване судом законодавство використане в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 пункту 13 Закону України "Про судовий збір", то питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись 242-246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо непроведення повного розрахунку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в день його виключення зі списків особового складу військової частини.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 код (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби за період з 05 вересня 2016 року по 02 червня 2016 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 05 вересня 2016 року по 02 червня 2016 року включно.

Визнати протиправними дії військової частину НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні без врахування повного розміру місячного грошового забезпечення.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену статтею 15 частиною 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 17 повних календарних, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, враховуючи раніше виплачені суми одноразової грошової допомоги при звільненні, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15 січня 2004 року

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) компенсацію втрат доходу у зв`язку з утриманням суми податку на доходи фізичних осіб з грошової компенсації замість належного речового майна в розмірі 3917,57 (три тисячі дев`ятсот сімнадцять гривень 57 копійок) грн.

У задоволенні позову у частині інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

СуддяС.Є. Гаврилко