Справа № 1.380.2019.002708
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.002708
СУДОВЕ РІШЕННЯ
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Брильовського Р.М.
секретар судового засідання Сільник Н.Є.
позивача - ОСОБА_1
представника відповідача - Галдецького Є.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Львові заяву ОСОБА_1 про розподіл витрат на правничу допомогу у справі №1.380.2019.002708 за позовом ОСОБА_1 до Управління з питань запобігання та виявлення корупції Міністерства оборони України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу,-
15.06.2020 від ОСОБА_1 надійшла заява про стягнення витрат на правничу допомогу, у якій позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 1000, 00 грн.
У судовому засіданні позивач заяву про розподіл витрат на правничу допомогу підтримав, просив задовольнити.
У судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо задоволення заяви про розподіл витрат на правничу допомогу, просив відмовити.
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне.
Відповідно ч. 3, 4 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У судовому засіданні 09.06.2020 позивач заявив клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу.
15.06.2020 від позивача надійшла заява про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.
Щодо підстав для прийняття додаткового рішення, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Отже, виходячи з вимог ст. 252 КАС України встановлено вичерпний перелік підстав для винесення додаткового рішення у справі.
Суд зазначає, що додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення (постанови чи ухвали), внаслідок якої залишилися не вирішені певні вимоги особи, яка бере участь у справі.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 КАС передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду копію договору про надання правової допомоги від 27.05.2019, укладеного між позивачем та ОСОБА_3 , акт виконаних робіт від 11.06.2020 та квитанцію про оплату № 121 від 11.06.2020.
Відповідно до акта виконаних робіт ОСОБА_3 надала позивачу послуги з надання правничої допомоги, зокрема:
правовий аналіз обставин справи, ознайомлення із судовою практикою, складення позовної заяви ОСОБА_1 до Управління з питань ЗВК МО України в особі начальника Управління В.А. Приймака про визнання протиправним та скасування наказу начальника Відділу з питань ЗВК МО України (по стройовій частині) від 22.02.2019 № 17 "Про внесення змін до послужного списку підполковника юстиції ОСОБА_1 ", час виконання 4 год з розрахунку 100, 00 грн за годину;
аналіз поданого відзиву, складення відповіді на відзив Управління з питань ЗВК МО України в особі начальника Управління В.А. Приймака про визнання протиправним та скасування наказу, час виконання 4 год з розрахунку 100, 00 грн за годину;
участь у судовому засіданні, пов`язаному із розглядом позовної заяви ОСОБА_1 до Управління з питань ЗВК МО України в особі начальника Управління В.А. Приймака про визнання протиправним та скасування наказу начальника Відділу з питань ЗВК МО України (по стройовій частині) від 22.02.2019 № 17 "Про внесення змін до послужного списку підполковника юстиції ОСОБА_1 ".
11.06.2020 ОСОБА_1 за надані ОСОБА_3 послуги з надання правової допомоги відповідно до Договору від 27.05.2019 здійснив оплату коштів у розмірі 1000, 00 грн, що підтверджується квитанцією про оплату № 121 від 11.06.2020.
Таким чином, наданими позивачем документами підтверджено те, що ОСОБА_3 надала позивачу послуги з професійної правничої допомоги на підставі договору про надання правової допомоги від 27.05.2019.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлена до відшкодування сума витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованою, тому підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 132, 134, 139, 143, 243, 252, 256, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,
Заяву ОСОБА_1 про розподіл витрат на правничу допомогу - задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України строк оскарження судового рішення продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повний текст рішення складено та підписано 03.07.2020.

Суддя Р.М. Брильовський