Справа № 520/946/2020
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2020-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

25 червня 2020 р. справа № 520/946/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Біленського О.О.,

при секретарі судового засідання Бондар О.В.,

за участі:

представника позивача - Замікула Б.С.,

представника відповідача Кезля М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (61057, м. Харків, вул. Римарська, 24, ) про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 18.03.2019 року №370286 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Ванадзор, Вірменія.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28.01.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалами Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 року та 23.04.2020 року розгляд справи відкладався у зв`язку з введенням карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивачем є громадянином Вірменії, який прибув в Україну у встановленому законом порядку та в подальшому легалізував своє місце перебування. На підставі висновку від 14.09.2009 року УГІРФО ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_1 15.09.2009 року було видно посвідку ХР №20817 на постійне проживання безстроково. При зверненні позивача до підрозділів міграційної служби з метою оформлення громадянства України (на підставі безперервного проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років), ОСОБА_1 було усно повідомлено про наявність обставин, які унеможливлять прийняття його до громадянства, оскільки рішенням першого заступника начальника ГУ ДМС України в Харківській області від 18.03.2019 року №370286 ОСОБА_1 було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну. Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що правовою підставою для скасування дозволу на імміграцію слугувало положення п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» - дозвіл було надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність. Позивач вважає, що рішення компетентного державного органу, яким було надано позивачеві дозвіл на імміграцію в Україну, не може бути переглянуте, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Представник відповідача подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що 01.06.2009 року іноземний громадянин ОСОБА_1 звернувся з заявою про надання йому дозволу на імміграцію відповідно до пункту 6 статті 4 Закону України «Про імміграцію» як чоловік іммігрантки. Дружина Позивача - громадянка Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 якій згідно рішення ВПР та МР УАСМ УМВС України в Харківській області від 28.09.2001 року надано дозвіл на імміграцію в Україну серії ХР №06333 від 28.09.2001 року, терміном дії до 10.10.2003 року. 14.09.2009 року УГІРФО ГУМВС України в Харківській області громадянину Республіки Вірменія ОСОБА_1 було надано дозвіл на імміграцію в Україну та документовано посвідкою на постійне проживання в Україні. У зв`язку з розглядом клопотання громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 про прийняття до громадянства України на підставі статті 9 Закону України «Про громадянство», було проведено додаткову перевірку матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію, в результаті якої встановлено: 21.01.2012 рішенням УГІРФО ГУМВС України в Харківській області скасовано рішення ВПР та МР УАСМ УМВС України в Харківській області від 28.09.2001 про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці Республіки Вірменія ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином, громадянин ОСОБА_1 отримав дозвіл на імміграцію в Україну на підставі документів, які втратили чинність. 18.03.2019 року складений обґрунтований висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Вірменія ОСОБА_1 , яким, скасовано рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 14.09.2009 року про надання дозволу на імміграцію, скасовано, визнано недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання. 18.03.2019 прийнято рішення, про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Вірменія ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію». Представник відповідача зазначив, що на момент прийняття рішення ГУ ДМС України в Харківській області про скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1 - рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну його дружини ОСОБА_3 не було оскаржено в судовому порядку та є чинним станом на теперішній час. На адресу Позивача направлений лист від 22.03.2019 №6301.8.1-6454/63.2-19, в якому було повідомлено про скасування рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну. Представник відповідача вказав, що рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україні прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, таким чином, позов не підлягає задоволенню.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити адміністративний позов з підстав та мотивів, викладених в ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримав правову позицію, викладену у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що громадянин Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ванадзор, Вірменія, прибув в Україну на постійне проживання в 2009 році до дружини - громадянки Республіки Вірменія ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 07.12.2007), якій згідно з рішенням ВПР та МР УАСМ УМВС України в Харківській області від 28.09.2001 року надано дозвіл на імміграцію в Україну та документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 06333 від 28.09.2001 року, терміном дії до 10.10.2003 року.

01.06.2009 року позивач звернувся з заявою про надання йому дозволу на імміграцію відповідно до пункту 6 статті 4 Закону України «Про імміграцію» як чоловік іммігрантки.

14.09.2009 року УГІРФО ГУМВС України в Харківській області громадянину Республіки Вірменія ОСОБА_1 було надано дозвіл на імміграцію в Україну та документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 20817 від 15.09.2009 року, терміном дії - безстроково.

У зв`язку із розглядом клопотання громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 про прийняття до громадянства України на підставі статті 9 Закону України «Про громадянство України», відповідно до листів Комісії при Президентові України з питань громадянства від 04.07.2012 № 20-143/102, яка згідно з Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 (пункт 111), перевіряє відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України, та Адміністрації Президента України від 30.10.2014 №03-01/927, з метою недопущення порушень вимог міграційного законодавства особами, які безперервно проживають на території України останніх три або п`ять років і мають підстави для прийняття до громадянства України, при оформленні справи про прийняття до громадянства України додається також висновок профільного структурного підрозділу центрального апарату ДМС або територіального органу ДМС щодо законності надання дозволу на імміграцію, здійснено додаткову перевірку матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію, в результаті якого встановлено, що 21.01.2012, керуючись п.6 ст.10 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 року, рішенням УГІРФО ГУМВС України в Харківській області скасовано рішення ВПР та МР УАСМ УМВС України в Харківській області від 28.09.2001 про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці Республіки Вірменія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З наявних матеріалів справи вбачається, що рішення УГІРФО ГУМВС України в Харківській області щодо скасування рішення ВПР та МР УАСМ УМВС України в Харківській області від 28.09.2001 про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці Республіки Вірменія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мотивовано тим, що в ході перевірки матеріалів особистої справи №151458 було з`ясовано, що рішення по цій справі було прийняте згідно Закону України «Про правовий статус іноземців» від 04.02.1994 року, але 07.08.2001 вже набрав чинності Закон України "Про імміграцію» від 07.06.2001 року згідно якого мало прийматися рішення. На той час громадянка Республіки Вірменія ОСОБА_5 не мала підстав для отримання дозволу на імміграцію в Україну згідно статті 4 Закону України "Про імміграцію» від 07.06.2001 року, тобто дозвіл на імміграцію в Україну наданий неправомірно.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що на момент прийняття рішення ГУ ДМС України в Харківській області про скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1 - рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну його дружини ОСОБА_3 не було оскаржено в судовому порядку та є чинним станом на теперішній час.

Суд зазначає, що вказані обставини не могли бути невідомі позивачеві, за умови фактичного перебування у шлюбних відносинах із ОСОБА_6 .

За наслідками додаткової перевірки матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію встановлено, що громадянин ОСОБА_1 отримав дозвіл на імміграцію в Україну на підставі документів, які втратили чинність.

18.03.2019 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області складений висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Вірменія ОСОБА_1 , яким, скасовано рішення ГУ ДМС України в Харківській області від 14.09.2009 року про надання дозволу на імміграцію, скасовано, визнано недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання.

Судом встановлено, що 18.03.2019 року відповідачем прийнято рішення №370286 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Вірменія ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», про що на адресу позивача направлений лист від 22.03.2019 року №6301.8.1-6454/63.2-19, в якому було повідомлено про скасування рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Вважаючи таке рішення протиправним, а свої права порушеними позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Статтею 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 4 вказаного Закону іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону №2491-III іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Відповідно до ст. 1 Закону №2491-III в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Згідно з п.3 ч.1 ст.6 Закону №2491-III спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 12 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію може бути скасовано, зокрема, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Положеннями пункту 12 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 N1983 (далі - Порядок), передбачено, що територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію, зокрема, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства.

Відповідно до п. 21 Порядку дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі. Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Так, відповідно до п.4.5 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 15.07.2013 №681, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.08.2013 за №1335/23867, працівник територіального органу чи підрозділу ДМС при надходженні заяви про обмін посвідки перевіряє наявність підстав для обміну посвідки, звіряє відомості про іноземців чи осіб без громадянства, указані в їхніх паспортних документах, з даними, що містяться в цих заявах, перевіряє відсутність підстав для прийняття рішення про відмову у видачі посвідки, передбачених пунктом 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Отже, з аналізу вказаної норми вбачається, що під час обміну посвідки працівник територіального органу чи підрозділу ДМС перевіряє наявність підстав для обміну посвідки та забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

З матеріалів справи вбачається, що в ході розгляду клопотання громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 про прийняття до громадянства України на підставі статті 9 Закону України «Про громадянство», працівниками ГУ ДМС України в Харківській області було встановлено, що документ на підставі якого позивачу було надано дозвіл на імміграцію та видано посвідку на постійне проживання в Україні втратив чинність, а саме: рішенням УГІРФО ГУМВС України в Харківській області скасовано рішення ВПР та МР УАСМ УМВС України в Харківській області від 28.09.2001 про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці Республіки Вірменія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Враховуючи наведене суд приходить до висновку про обґрунтованість та правомірність рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 18.03.2019 року №370286 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Ванадзор, Вірменія.

Вказаний висновок в повній мірі відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 17.10.2018 року по справі №820/2874/16.

Згідно з положеннями ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд відмічає, що позивачем не подано належних та допустимих доказів, в розумінні статей 73-74 КАС України, які б доводили протиправність рішення відповідача.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані, а відтак не підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (61057, м. Харків, вул. Римарська, 24, ) про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням приписів п.3 Прикінцевих положень КАС України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 02.06.2020 року.

Суддя Біленський О.О.