Справа № 640/22268/19
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2020 року м. Київ № 640/22268/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Смолія І.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, скасування вимоги, зобов`язання вчинити дії,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі- позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі-відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, скасування вимоги, зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що підстави для сплати нею транспортного податку відсутні, оскільки з листопада 2014 року її автомобіль викрадено, відповідно вона фактично не володіє об`єктом оподаткування.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.12.2019 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для надання відзиву.

Ухвалою суду від 22.01.2020 здійснено заміну відповідача - Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у м. Києві ().

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача у відзиві на адміністративний позов зазначив, що у власності позивача перебуває автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200 (2013 року випуску), який у відповідності до підп.267.2.1 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу України є об`єктом оподаткування. У зв`язку із цим контролюючим органом сформовано оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Вважає, що податкова вимога винесена законно, оскільки за позивачем обліковується узгоджений податковий борг з транспортного податку, у зв`язку з чим просив суд відмовити позивачу у задоволенні заявлених ним позовних вимог.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником транспортного засобу, а саме: легковий автомобіль марки Toyota Land Cruiser 200, державний номер НОМЕР_1 , дата реєстрації 05.04.2013 р.

29.06.2016 року ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення №6501-13, згідно якого позивачу визначено грошове зобов`язання по транспортному податку з фізичних осіб у сумі 25000,00 грн. Об`єктом оподаткування за вказаним податковим повідомленням-рішенням є автомобіль Toyota Land Cruiser 200 з визначенням періоду оподаткування - 2016 рік.

Водночас, автомобіль марки Toyota Land Cruiser 200 державний номер НОМЕР_1 був викрадений невідомими особами, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом із Єдиного державного реєстру досудових розслідувань.

27.09.2019 року Головне управління ДПС у м. Києві сформувало ОСОБА_1 податкову вимогу №12885-10, згідно з якою, станом на 26.09.19 року сума податкового боргу позивача за узгодженими грошовими зобов`язаннями з транспортного податку з фізичних осіб становить 25000 грн.

Вважаючи рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Перевіряючи правомірність прийняття оскаржуваного рішення, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 (надалі ПК України). Зокрема ПК України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (абз. 1 п. 1.1 ст. 1 ПК України).

Відповідно до підп.підп.267.1.1-267.1.5 п.267.1 ст.267 Податкового кодексу України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з підп.267.6.1., 267.6.2 п.267.1 ст.276 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Основними мотивами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є те, що відносно нього було скоєно кримінальне правопорушення, внаслідок якого зловмисники заволоділи належним йому транспортним засобом.

Як вбачається з довідки, виданої начальником відділення СВ Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві, 05.11.2014 року слідчим відділом Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві по факту незаконного заволодіння автомобілем внесені відомості до ЄРДР за номером 0009734 за ознаками злочину, передбаченого ст.289 ч.3 КК України.

Також, згідно даних бази розшуку МВС України, станом на 13.11.2019 автомобіль позивача перебуває у розшуку.

До того ж, судовими рішеннями по справах 826/22513/15 та 826/11709/17 також було встановлено, що автомобіль позивача був викрадений.

Згідно ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, автомобіль Toyota Land Cruiser 200 державний номер НОМЕР_1 вибув з володіння (власності) позивача 04.11.2014 року. Відповідно, з указаної дати ОСОБА_1 фактично була позбавлена права таких складових, властивих для власника, як володіння та користування належною їй річчю (експлуатації автомобіля).

Водночас суд вважає за необхідне врахувати наступне.

Диспозиція норми п.267.2 ст.276 Податкового кодексу України вказує на те, що визначений законодавцем обов`язок зі сплати транспортного податку безпосередньо пов`язаний з фактом реєстрації транспортних засобів за фізичними/юридичними особами, в незалежності від того чи об`єкт оподаткування вибув з володіння власника поза волею останнього (викрадений), чи ні.

При цьому, Законом України №909-VIII від 24.12.2015 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України доповнено, серед іншого, підп.267.6.8 такого змісту: у разі незаконного заволодіння третьою особою легковим автомобілем, який відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктом оподаткування, транспортний податок за такий легковий автомобіль не сплачується з місяця, наступного за місяцем, в якому мав місце факт незаконного заволодіння легковим автомобілем, якщо такий факт підтверджується відповідним документом про внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, виданим уповноваженим державним органом.

У разі повернення легкового автомобіля його власнику (законному володільцю) податок за такий легковий автомобіль сплачується з місяця, в якому легковий автомобіль було повернено відповідно до постанови слідчого, прокурора чи рішення суду. Платник податку зобов`язаний надати контролюючому органу копію такої постанови (рішення) протягом 10 днів з моменту отримання.

Враховуючи, що транспортний засіб TOYOTA LAND CRUISER 200, державний номер НОМЕР_1 перебував у фактичному володінні позивача в до 04.11.2014, факт незаконного заволодіння вказаним автомобілем третьою особою підтверджується витягом з кримінального провадження №0009734 за ознаками ч.3 ст.289 Кримінального кодексу України, відтак встановлення відповідачем обов`язку для позивача щодо сплати ним транспортного податку у 2016 році, за відсутності у його володінні та користуванні самого об`єкту оподаткування, є протиправним.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (пункт 59.3 статті 59 Податкового кодексу України).

Право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу (пункт 89.1 статті 89 Податкового кодексу України).

Відтак, виходячи з того, що оскаржувана податкова вимога винесена контролюючим органом виключно у зв`язку з наявною у позивача податковою заборгованістю з транспортного податку за 2016 рік, щодо якого суд дійшов до висновку про протиправність, з урахуванням похідного характеру оскаржуваної податкової вимоги від 27.09.2019 року № 12885-10, остання також є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи встановлення судом факту протиправності податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог.

Звертаючись до суду позивач також просив зобов`язати ГУ ДПС у м. Києві виключити з даних інтегрованих карток інформаційно-телекомунікаційних систем відповідача заборгованість, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 74 Податкового кодексу України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах органів державної податкової служби або безпосередньо посадовими (службовими) особами органів державної податкової служби. Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом державної податкової служби. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та завдань.

З метою удосконалення процесу адміністрування податків було створено інформаційну систему "Податковий блок", що включає чотири підсистеми-сегменти операційної діяльності органів податкової служби, таких як: реєстрація платників податків; обробка податкової звітності та платежів; облік платежів; податковий аудит.

Ця система призначена для виконання основних завдань податкових органів, а саме: інформування платників податків про їх податкові зобов`язання та надання роз`яснень податкового законодавства; податковий облік та реєстрація платників податків; прийом та обробка документів податкової звітності та облік платежів; перевірка податкової звітності на відповідність вимогам та нормам, встановленим законодавчими та нормативними актами України; застосування заходів із погашення податкового боргу у випадках порушення податкової дисципліни з боку платників податків; вирішення спірних питань щодо сум податкових донарахувань та податкового боргу тощо.

З вказаного слідує, що податковий орган не має права в обліковій картці платника податків самостійного коригування, в той час як підставою для включення чи виключення відомостей про податкові зобов`язання зі сплати податків та зборів відбувається на підставі прийнятих та відображених контролюючим органом рішень. В даному випадку, суд звертає увагу позивача на те, що скасування спірної вимоги від 27.09.18 зумовлює автоматичне виключення з облікової картки платника податку відомостей про існування боргу в розмірі, що визначено скасованим рішенням.

Зміст правового регулювання в даних правовідносинах відповідає позиції Верховного Суду висловленій, зокрема у рішенні від 12.03.2019 року справа №815/4875/14 (адміністративне провадження N К/9901/9358/18) та позиції Верховного Суду України у постановах від 05.04.2016 р. №21-4055а15 та від 13.12.2016 р. у справі №21-2308а16.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що вимога про зобов`язання податковий орган виключити з облікової картки позивача відомості про існування боргу задоволенню не підлягає.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 77, 78, 139, 241 - 246, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 29.06.2016 №6501-13.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №12885-10 від 27.09.2019 Головного управління ДПС в м. Києві.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1536,80 грн (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій