Справа № 420/5387/20
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2020-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5387/20
03 липня 2020 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левчук О.А., розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі заяву товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал, заінтересовані особи Акціонерне товариство Альфа-Банк, ОСОБА_1 , Приватний виконавець Долинський Микола Миколайович про заміну стягувача у виконавчому провадженні, -
Ухвалою суду від 25 червня 2020 року прийнято до розгляду заяву товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал, зацікавлені особи Акціонерне товариство Альфа-Банк, ОСОБА_1 , Приватний виконавець Долинський Микола Миколайович про заміну стягувача у виконавчому провадженні та призначено судове засідання.
До судового засідання учасники процесу не з`явились, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлялись відповідно до вимог КАС України.
Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України заява розглянута в порядку письмового провадження.
Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.
28 січня 2019 року між акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕСТА» укладено договір факторингу № 2019-1АБ/ВЕСТА, згідно якого передано право вимоги до боржників (а.с. 20-29).
29 січня 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕСТА» та товариством з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал укладено договір відступлення прав вимоги № 29-01/19/2, згідно якого передано право вимоги до боржників (а.с. 10-19).
17 грудня 2019 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № 60903374, щодо стягувача АТ «АЛЬФА-БАНК» та боржника ОСОБА_1 (а.с. 7).
Так, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах врегульовані розділом IV КАС України.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Таким чином, для застосування приписів статті 379 КАС України необхідним умовами є вибуття сторони виконавчого провадження; подання державного виконавця або заяви заінтересованої особи; суд, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Тобто, приписи статті 379 КАС України застосовуються для заміни сторони у виконавчому провадженні по справам, рішення по яким приймав суд, а частина 4 ст. 379 КАС України застосовується по справам, які розглянув суд, але у разі виникнення питання про заміну боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.
Таким чином, примусовому виконанню підлягають не лише рішення суду, а й інші рішення відповідних органів, в тому числі виконавчі написи нотаріусів.
Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Таким чином, приписами ЗУ «Про виконавче провадження» визначено порядок здійснення заміни сторони виконавчого провадження незалежно від того, за яким виконавчим документом було відкрите виконавче провадження.
В той же час, звертаючись до Одеського окружного адміністративного суду, в порядку статті 379 КАС України, із заявою про заміну стягувача в виконавчому провадженні, яке відкрито на підставі виконавчого напису нотаріуса, заявник посилається на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року (справа № 826/7941/17).
Так, Верховний Суд в постанові від 16.01.2019 року (справа № 826/7941/17) зазначає, що законодавець розмежовує порядок оскарження таких рішень дій чи бездіяльності при виконанні судових рішень та при виконанні рішень інших органів (посадових осіб). Норми Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК, в редакції, чинній на момент звернення із заявою про заміну сторони виконавчого провадження) за аналогією із нормами КАС також регламентують порядок заміни сторони виконавчого провадження (стаття 378 ЦПК). Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК питання, пов`язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу. Таким чином, у порядку цивільного судочинства розглядаються усі спори, пов`язані із виконанням саме судових рішень, винесених місцевим судом.
Однак, у разі оскарження рішень дій чи бездіяльності державного виконавця при виконанні рішень інших органів (зокрема, і виконавчого напису нотаріуса) такий спір має бути вирішений саме адміністративним судом в силу прямих приписів статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 181 КАС (статті 287 КАС у чинній редакції). Отже нормами ЦПК та Господарського процесуального кодексу України встановлено судовий контроль за виконанням рішень, ухвалених судами в порядку цивільного та господарського судочинства. Судовий контроль за виконанням рішень інших органів покладено законодавством на адміністративні суди. Аналізуючи в сукупності норми статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 264 КАС, беручи до уваги, що питання правомірності заміни сторони у виконавчому провадженні є, по суті, превентивним судовим контролем у відповідному виконавчому провадженні, це питання повинно вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.
Таким чином, в постанові від 16.01.2019 року (справа № 826/7941/17) Верховним Судом визначено, що питання заміни сторони повинно вирішуватися в адміністративному судочинстві. При цьому Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що норми ЦПК, ГПК та КАС України щодо заміни сторони виконавчого провадження встановлюють тим самим судовий контроль за виконанням рішень, ухвалених судами. Отже за заявами зацікавлених осіб заміна сторони виконавчого провадження, не пов`язаного з прийняттям судового рішення, не може розглядатись у порядку норм вказаних кодексів щодо заміни сторони виконавчого провадження.
В той же час, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року по справі № 324/1018/17 зазначено, що необхідно розрізняти випадки звернення до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень (рішень, ухвал, постанов судів різних юрисдикцій) та в порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні рішень інших органів (постанов, наказів, ухвал та інших документів), які є виконавчими документами і підлягають примусовому виконанню відповідно до статті 3 Закону № 1404-VIII.
Згідно із частиною п`ятою статті 15 Закону № 1404-VIII у разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні необхідно зважати, що ЦПК України, Господарський процесуальний кодекс України та КАС України мають розділи «Судовий контроль за виконанням судових рішень», у яких передбачено розгляд заяв про заміну сторони у виконавчому провадженні, відкритому на виконання відповідного судового рішення.
Також, в постанові від 20.09.2018 року по справі № 324/1018/17 Велика Палата Верховного Суду вказує, що при визначенні юрисдикційності справи за заявою про заміну сторони виконавчого провадження, скаргою на рішення, дії чи бездіяльність органу державної виконавчої служби, приватного виконавця необхідно встановити, на підставі яких виконавчих документів здійснюється виконавче провадження. Якщо виконавче провадження відкрито і примусове виконання здійснюється державною виконавчою службою на підставі документів, передбачених у пунктах 1, 11, 2 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII, тобто на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України, а також судових наказів; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом, то заяви та скарги розглядаються судом, який видав рішення, що перебуває на примусовому виконанні.
При цьому, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20.09.2018 року по справі № 324/1018/17 зазначено, що якщо примусове виконання здійснюється на підставі документів, виданих іншими органами, - такі заяви та скарги учасників виконавчого провадження розглядають у порядку, передбаченому статтею 181 КАС України (у редакції, чинній на час звернення до суду) чи статтею 287 цього Кодексу (у редакції від 03 жовтня 2017 року).
За таких підстав, враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду викладену в постанові від 20.09.2018 року по справі № 324/1018/17, товариство з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал мало звернутися до суду із заявою в порядку статті 287 КАС України, а не в порядку статті 379 КАС України.
За таких підстав, суд дійшов висновку, що заявником обрано невірний спосіб захисту своїх порушених прав, а тому заява товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал про заміну стягувача у виконавчому провадженні є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Керуючись ч. 9 ст. 205, ст. ст. 243, 248, 379 КАС України, ч. 5 ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження», суд, -
Ухвалу може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст.ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням особливостей, встановлених п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України, п. 15.5 Розділу VII Перехідних Положень КАС України.
Ухвала набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 256 КАС України.

Суддя О.А. Левчук