Справа № 440/3206/20
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2020-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/3206/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/3206/20 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

18 червня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича (надалі - відповідач, приватний виконавець), визначивши в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс", в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження №62141416 від 20.05.2020.

Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує на обставини порушення своїх прав у виконавчому провадженні №62141416 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою В.Ю., з огляду на обставини порушення відповідачем вимог частини другої статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" при відкритті виконавчого провадження, повноваження якого обмежені виконавчим округом м. Києва, тоді як позивач, яка є боржником у виконавчому провадженні, зареєстрована та проживає у Полтавській області.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22.06.2020 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою судді від 23.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду без виклику учасників (у письмовому провадженні). Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" (надалі - ТОВ "ФК "Сіті Фінанс").

Ухвалою цього ж суду від 25.06.2020 прийнято до розгляду заяву адвоката Крекотня О.А. від 24.06.2020 про збільшення розміру позовних вимог у справі 440/3206/20, в якій представник просить визнати протиправними та скасувати ще й постанови про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди, винесені приватним виконавцем 20.05.2020 в рамках виконавчого провадження №62141416.

03.07.2020 засобами електронного зв`язку до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач висловив свої заперечення проти задоволення позову, оскільки виконавче провадження відкрито за виконавчим написом, де місцем проживання боржника значиться м. Київ. З огляду на цю обставину стверджує, що відкриваючи виконавче провадження №62141416 він жодних порушень Закону України "Про виконавче провадження", в той числі й ст. 24, не допускав (а.с. 102-107).

Розгляд справи здійснюється судом у письмовому провадженні без виклику учасників за відсутності будь-яких заперечень з цього приводу, з урахуванням особливостей провадження, визначених ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На виконанні у приватного виконавця Клименка Р.В. перебуває виконавче провадження №62141416 з примусового виконання виконавчого напису №1008, вчиненого 28.02.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою В.Ю. щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Сіті Фінанс" (правонаступника прав і обов`язків АТ "Банк "Фінанси та Кредит" за договором відступлення права вимоги за кредитними договорами №000321-b від 16.02.2018) заборгованості у розмірі 95 623,93 грн (а.с. 124, 125).

Вказана заборгованість виникла у зв`язку з невиконанням позивачем грошових зобов`язань за договором №042-Z/023580 Про відкриття карткового рахунку та надання і використання платіжної картки миттєвого випуску Visa Electron Instant Issue від 19.12.2012, укладеного між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (Банк) та ОСОБА_1 (Клієнт) (а.с. 119-121), а також договору №006-039393/12-00938-вкл-к про відкриття відновлювальної лінії у формі овердрафту на суму 14 816,57 грн (а.с. 122-124).

Так, 20.05.2020 на адресу приватного виконавця Клименка Р.В. надійшла заява ТОВ "ФК "Сіті Фінанс", в якій останній просив відкрити за місцем проживання (перебування) боржника виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою В.Ю. за №1008 від 28.02.2020 (а.с. 118-119), у зв`язку з чим постановою відповідача від 20.05.2020 було відкрито виконавчого провадження №62141416 (а.с. 127).

ОСОБА_1 через адвоката Крекотня О.А. з Автоматизованої системи виконавчого провадження дізналася, що 20.05.2020 приватним виконавцем відкрито виконавче провадження №62141416 про стягнення з неї як боржника коштів. Ознайомившись з даною постановою з`ясувала, що в документі адресою боржника зазначено м . Київ, вул. Жуковського Василя, 20, в той час як вона постійно мешкала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Вважаючи, що приватним виконавцем в порушення вимог статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" прийнято до виконання виконавчий документ за відсутності доказів того, що в межах території виконавчого округу міста Києва наявне майно позивача-боржника, звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (надалі - Закон №1404-VIII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами частини першої статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною другою цієї ж статті визначено обмеження права приватного виконавця на примусове виконання рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (ч. 3 ст. 26 Закону №1404-VIII).

Виконавчий напис нотаріуса, відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII, є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню відповідно до цього Закону.

Частиною п`ятою статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю (п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону №1404-VIII).

Приймаючи до виконання виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою В.Ю. за №1008 від 28.02.2020, відповідачем не було встановлено жодної із передбачених частиною четвертою статті 4 Закону №1404-VIII підстав, за яких виконавчий документ повертається стягувачу.

Не встановлено таких підстав і судом.

У позовній заяві ОСОБА_1 наголошує на тому, що приватний виконавець в порушення вимог ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" не врахував обставини місця реєстрації та проживання позивача у с. Біологічне Полтавського району Полтавської області, відкривши виконавче провадження в межах території виконавчого округу міста Києва та не переконавшись у наявності майна боржника на території цього округу.

На спростування цих тверджень відповідач повідомляє, що саме за стягувачем відповідно до вимог Закону закріплено право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби чи до приватного виконавця.

Оцінюючи правомірність дій приватного виконавця щодо прийняття до примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою В.Ю. за №1008 від 28.02.2020, та винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження №62141416 від 20.05.2020, суд виходить з такого.

За приписами абз. 2 ч. 1 ст. 19 Закону №1404-VII право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Відповідно до частини першої, другої, шостої статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

За приписами ч. 2 ст. 24 Закону №1404-VII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Так, ТОВ "ФК "Сіті Фінанс" звернулося до приватного виконавця Клименка Р.В. із заявою від 20.05.2020 про примусове виконання виконавчого напису №1008, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою В.Ю. від 28.02.2020. При цьому, в самому виконавчому написі нотаріуса вказано місце проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 .

Тобто, у виконавчому документі зафіксовано, що місцем проживання боржника є м. Київ.

Відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до абз. 5 ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Таким чином, фактичне місце проживання особи може відрізнятися від зареєстрованого у встановленому закону порядку. Проте ні стягувач, ні виконавець не можуть зобов`язати боржника зареєструвати чи перереєструвати адресу свого місця проживання у разі розбіжностей місця фактичною та зареєстрованою адресою.

Отже, положення ч. 2 ст. 24 Закону №1404-VII у взаємозв`язку з ч. 3 ст. 26 цього ж Закону щодо відомостей про місце проживання, місце перебування чи місцезнаходження особи не можна тлумачити виключно як вказівку на зареєстроване місце проживання, оскільки в Законі України "Про виконавче провадження" застосовуються всі три окремих поняття.

Більш того, в заяві про примусове виконання рішення стягувачем також зазначено місце проживання боржника - ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 .

Чинною редакцією Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено обов`язку виконавця перевіряти інформацію стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження.

Перевіряючи постанову приватного виконавця Клименка Р.В. про відкриття виконавчого провадження від 20.05.2020 на предмет її законності, суд не встановив порушень ст. 24 Закону №1404-VIII при її винесенні, оскільки приватний виконавець відкрив виконавче провадження за місцем проживання (перебування) боржника, яке зазначено стягувачем у заяві про відкриття провадження та у виконавчому написі нотаріуса, який, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VII, є виконавчим документом.

Відтак, твердження позивача щодо протиправності спірної постанови про відкриття виконавчого провадження суд визнає необґрунтованими, у зв`язку з чим позовна вимога про її скасування задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 56 Закону №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Позовні вимоги про визнання протиправними та скасування постанов про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, винесених приватним виконавцем 20.05.2020 в рамках виконавчого провадження №62141416, є похідними від вимоги про визнання протиправною та скасування постанови від 20.05.2020 про відкриття виконавчого провадження.

Тож, враховуючи висновок суду щодо правомірності постанови про відкриття провадження, похідні вимоги щодо визнання протиправними та скасування постанов про накладення арешту на майно та кошти задоволенню також не підлягають.

Перевіряючи обставини правомірності постанови приватного виконавця від 20.05.2020 про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 9 612,39 грн, суд встановив наступне.

При відкритті провадження у справі приватний виконавець виніс постанову про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 9612,39 грн.

ОСОБА_1 у позовній заяві не навела мотивів протиправності вищевказаної постанови.

У зв`язку з цим суд зазначає, що за приписами частин першої-третьої статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

При цьому, згідно з частиною третьою статті 45 Закону №1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Частинами першою та другою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (абзац 2 ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VIII).

Таким чином, основна винагорода носить той самий характер санкції як і виконавчий збір для боржника, який самостійно (до моменту відкриття виконавчого провадження) не виконав рішення.

Аналізуючи положення статей 26, 27 Закону № 1404-VIII суд дійшов висновку про те, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Початок примусового виконання рішення виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа. Тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

При цьому, виходячи із вищенаведених положень діючого законодавства, стягнення з боржника основної винагороди в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком виконавця.

Аналогічної позиції дотримується і Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в своєму рішенні у справі №812/1413/17 від 13.03.2019 (ЄДРСР №80481534).

Перевіряючи постанову приватного виконавця про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 20.05.2020 на предмет її законності, суд не встановив порушень ст. 42 Закону №1404-VIII при її винесенні, а тому позовна вимога про її скасування задоволенню не підлягає, як і всі інші.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про безпідставність заявленого позову в цілому, оскільки оскаржувані постанови приватного виконавця ґрунтуються на приписах Закону №1404-VIII, тоді як твердження позивача про їх протиправність не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду даної адміністративної справи.

Приймаючи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про відсутність фактичних та правових підстав для задоволення позову.

У зв`язку з цим суд залишає позов ОСОБА_1 без задоволення у повному обсязі.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича (вул. Попоравки Юрія, 6, оф. 31, м. Київ, 02094), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" (вул. Січових Стрільців, 37-41, м. Київ, 04053, ідентифікаційний код 39508708) про визнання протиправними та скасування постанов - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його підписання з урахуванням положень п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень та п. 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Б. Супрун