Справа № 320/3406/19
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3406/19 Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.

за участю секретаря судового засідання: Лещенко В.С.

розглянувши у судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року (справу розглянуто в порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагроінвест" до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерагроінвест", звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області у якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 10.04.2019 № та від 26.06.2019 №.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 26.06.2019 № та від 10.04.2019 №.

Не погоджуючись з рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року, відповідачем подано апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зокрема, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано оцінку доказам у справі, не досліджено докази та пояснення відповідача.

Апелянт наголошував, що висновки податкового органу щодо допущених позивачем порушень, а саме здійснення реалізації кукурудзи, пшениці, сої, розрахунків за оренду землі з пайовиками, за цінами нижче звичайних цін є правомірними, оскільки підставою для таких висновків став аналіз закупівельних цін на зернові культури, які склалися на внутрішньому ринку України протягом 2017-2018 років «Огляд цін українського та світового ринків» та встановлення діючих закупівельних цін.

При цьому, апелянт вважає, що наданий позивачем звіт про оцінку зернових культур не відповідає дійсності та цінам на ринках в період за який проводилась перевірка, а тому не може братися до уваги судом.

01.07.2020 до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримав позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 22.11.2018 по 04.01.2019 на підставі направлень від 22.11.2018 №№ 4775, 4776, 4777, 4778, 4779, 4780, від 13.12.2018 №5079, виданих Головним управлінням ДФС у Київській області, відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 74.1 статті 74, пункту 82.1. статті 82 Податкового кодексу України (далі ПК України), відповідно до наказу ГУ ДФС у Київській області від 07.11.2018р. №2413 проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Інтерагроінвест", , з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2018, валютного за період з 01.01.2015 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 30.09.2018., відповідно до плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на листопад 2018 року.

Термін проведення перевірки продовжувався з 20.12.2018 по 01.01.2019 на підставі наказу ГУ ДФС у Київській області від 18.12.2018 №2769 на 10 робочих днів.

За наслідками перевірки відповідачем складено акт від 14.01.2019 р. №26/10-36-14-11/32855584 (далі акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення позивачем пп.14.1.71 п.14.1, пп.14.1.219 п.14.1 ст.14, п. 185.1 ст.185, п.187.1 ст. 187, п. 188.1 ст.188, п. 198.1, г. 198.3 ст. 198, п. 209.2. ст. 209 ПК України, у результаті чого занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на суму 2 508 163 грн., та завищено суми від`ємного значення по податку на додану вартість станом на 30.09.2018 року у сумі 7 170 804 гривень.

У ході розгляду заперечення на акт перевірки, ГУ ДФС у Київській області наказом від 19.02.2019 року № 343 було призначену додаткову позапланову виїзну перевірку TOB "Інтерагроінвест" за період з 01.01.2015 року по 30.09.2018 року з питань, що стали предметом оскарження.

За результатами додаткової позапланової виїзної перевірки складено акт від 14.03.2019 року №208/10-36-14-11/32855584 встановлено порушення пп.14.1.71 п.14.1, пп.14.1.219 п.14.1 ст.14, п. 185.1 ст.185, п.187.1ст. 187, п. 188.1 ст.188, п. 198.1, г. 198.3 ст. 198, п. 209.2. ст. 209 ПК України, у результаті чого занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на суму 1 733 228 грн. та завищено суми від`ємного значення по податку на додану вартість станом на 30.09.2018 року у сумі 4 094 757 гривень.

На підставі акта додаткової перевірки ГУ ДФС у Київський області прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.04.2019 року № на суму 2 166 535 грн., та податкове повідомлення-рішення № від 10.04.2019 року про зменшення від`ємного значення по ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступних звітних періодів на суму 4 094 757 грн. Не погоджуючись з висновками акту перевірки та податковими повідомленнями-рішеннями, позивач надіслав поштою до ДФС України скаргу за вих.№ 305/Д від 18.04.2019 року, яка вручена 23.04.2019 року.

18.04.2019 позивачем в порядку п. 56.5 ст. 56 Податкового кодексу України на адресу відповідача було надіслано повідомлення про оскарження зазначеного податкового повідомлення-рішення.

Позивачем отримано рішення ДФС України від 20.06.2019. за №28419/6/99-99-11-04-02-25, про результати розгляду скарги, яким скаргу позивача задоволено частково та частково скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС України у Київській області № та № від 10.04.2019р. у частині неправомірності включення до декларації з ПДВ (Спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства) сум ПДВ від реалізації сільськогосподарської продукції, вирощеної на землях, несвоєчасно зареєстрованих в державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, а в іншій частині залишено без змін.

За результатами рішення ДФС України про результати розгляду скарги позивача ГУ ДФС у Київській області прийняло податкове повідомлення-рішення форми Р від 26.06.2019 № про визначення грошового зобов`язання по податку на додану вартість на суму 2 113 144 грн, в тому числі основний платіж - 1 690 515,0 грн., штрафні санкції - 422 629 грн., а податкове повідомлення-рішення форми В4 № від 10.04.2019 про зменшення від`ємного значення по ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступних звітних періодів на суму 4 094 757 грн. залишено без змін.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги та вказав, що податковим органом зроблено необґрунтований висновок про порушення позивачем пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України.

Даючи правову оцінку викладеним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Підставами для нарахування податку на додану вартість та зменшення від`ємного значення по ПДВ слугував висновок відповідача про те, що позивач здійснював реалізацію кукурудзи, пшениці, сої врожаю 2017 року та врожаю 2018 року за цінами, які нижчі за звичайні ціни.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Підпунктом 14.1.71 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.219 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Отже, що база оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання послуг не може бути нижчою від звичайних цін на товари (роботи, послуги). Звичайна ціна дорівнює ціні, яка визначена сторонами в договорі.

Тобто, встановлення цін, які не підлягають державному регулюванню, на продукцію або товари належить виключно учасникам договірних відносин.

Звичайною ціною для здійснення розрахунку бази оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг є ціна, визначена зацікавленими сторонами у цивільно-правовому договорі, яка у свою чергу відповідає ринковій ціні (ціні, що склалася на ринку товарів/послуг).

При цьому, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін, якщо не доведено зворотнього, тобто діє встановлена законом презумпція, що звичайна ціна (визначена сторонами в договорі) відповідає рівню ринкових цін.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно статті 632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відтак, визначення ціни за договором є істотною умовою договору купівлі-продажу і ці умови визначаються сторонами угоди.

Отже, при визначені бази оподаткування з податку на додану вартість щодо операцій з реалізації зернових позивач повинен був керуватися звичайною ціною, яка дорівнює цінам, які передбачені в договорах, що укладені між позивачем та його контрагентами.

Судом першої інстанції встановлено, що у період 2017 - 2018 позивач здійснював реалізацію сільськогосподарської продукції юридичним особам та фізичним особам - неплатникам ПДВ відповідно до наказів в рахунок розрахунку за оренду землі з пайовиками (орендодавцями земельних ділянок).

Предметом договору №ІАІ-150917 є постачання Продавцем сільськогосподарської продукції (Товару), виробництва 2017 року, договору №ІАІ-11.06.18 - постачання Продавцем сільськогосподарської продукції (Товару), виробництва 2018 року. Найменування товару, кількість, якість, ціна, умови та строки поставки визначались відповідно до умов Договорів та Додатків до цих Договорів.

Згідно з п.6 "Ціна" Договорів поставки, ціна Товару та загальна вартість Товару визначається відповідно до Додатків до цього Договору. Ціна Договору складає сумарну вартість поставленого Продавцем Товару та прийнятого Покупцем.

Відповідно до п.7 зазначених договорів, Продавець здійснює поставку Товару на умовах EXW, що визначається відповідно до Додатків до цього Договору згідно з Міжнародними правилами тлумачення торгівельних термінів "Інкотермс" в редакції 2010 року, за винятком застережень, прямо передбачених цим Договором.

Відповідно до п.9 "Умови оплати" Договорів поставки, Покупець перераховує на поточний рахунок Продавця 100% (сто відсотків) загальної вартості Товару на умовах та в строки, які зазначені у відповідних Додатках до цих Договорів. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця у повному обсязі.

Договори поставки підписані від імені представників Сторін, підписи завірені печатками підприємств.

Відповідно до видаткових накладних за період вересень - грудень 2017, січень-березень, травень, липень - вересень 2018 позивачем поставлено, а покупцем отримано сільськогосподарську продукцію на загальну суму з ПДВ 327 427 443,77 грн. (сума без ПДВ -272 856 203,13 грн., ПДВ - 54 571 240,62 грн.).

Також, позивачем надано договори купівлі-продажу від 03.09.2018 №110902, від 11.09.2018 №110907 та від 11.09.2018 №110908.

Відповідно до пп.1 п.1 "Предмет договору" Договорів купівлі-продажу Продавець зобов`язаний поставити та передати сільськогосподарську продукцію власного виробництва урожаю 2018 року (далі - Товар) у власність Покупця, а Покупець прийняти й оплатити Продукцію на умовах викладених у цих договорах.

У п.2 "Кількість і якість продукції" Договорів купівлі-продажу зазначена загальна кількість продукції. Остаточна кількість і якість Товару визначається представником Покупця на момент відвантаження товару.

Згідно з пп.3.1 п.3 "Загальна сума договору й порядок розрахунків" Договорів купівлі-продажу Продавець зобов`язується надати, а Покупець прийняти та оплатити пшеницю 5 класу в кількості та по ціні вказаній у таблиці до цього пункту. В таблиці зазначено найменування Товару, кількість в тоннах, ціна без ПДВ, вартість продукції без ПДВ, вартість продукції з ПДВ та сума ПДВ.

Відповідно до пп.3.2 п.3 Договорів купівлі-продажу Товар відпускається на умові товарного кредиту, з відстрочкою до 31.12.2018.

Відповідно до пп.3.3 п.3 Договорів купівлі-продажу оплата Покупцем здійснюється шляхом внесення коштів у касу Продавця, або шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Продавця.

Відповідно до видаткових накладних та податкових накладних позивачем було поставлено покупцям, а покупцями отримано 243,2 т. пшениці 5кл. врожаю 2018 року на загальну суму 1 203 840,00 грн., в т.ч. ПДВ - 200 640,00 грн.

За результатами співставлення відомостей, наведених в Договорах поставки, в Договорах купівлі-продажу, та відомостей, наведених в видаткових та податкових накладних, судом встановлено, що сільськогосподарська продукція реалізована юридичним особам за цінами, встановленими умовами Договорів.

Згідно з Інструкцією про проведення розрахунків з орендодавцями, затвердженої наказом від 02.06.2017 №94, видача ТМЦ проводиться відповідно до затверджених списків на підставі наказу по підприємству про початок проведення розрахунків кожної окремої номенклатури ТМЦ.

Відповідно до наданих наказів позивача "Про видачу сільськогосподарських культур орендодавцям Товариства в рахунок розрахунку за оренду землі" у 2017 та 2018, встановлено строки початку видачі сільськогосподарської продукції в рахунок розрахунку за оренду землі та встановлено ціну реалізації.

Згідно з наданими позивачем податковими накладними за період серпень - грудень 2017, серпень - вересень 2018 було реалізовано неплатникам ПДВ сільськогосподарської продукції на загальну суму без ПДВ 23 632 780,85 грн. (ПДВ - 4 726 556,21 грн.), сума з ПДВ 28 359 337,09 грн.

За результатами співставлення відомостей, що наведено в наказах "Про видачу сільськогосподарських культур орендодавцям" та відомостей, що наведено в податкових накладних, судом встановлено, що сільськогосподарська продукція реалізована фізичним особам-неплатникам ПДВ за цінами, встановленими у наказах "Про видачу сільськогосподарських культур орендодавцям".

Відтак, згідно наявних у матеріалах справи первинних документів ціна реалізованої позивачем продукції відповідає визначеній з контрагентами договірній ціні, що не заперечується відповідачем.

При цьому, реальність зазначених господарських операцій відповідачем також не заперечується.

Разом з тим, відповідач вважає, що у випадку, якщо ціна передбачена сторонами у договорі не відповідає ринковій ціні, то платник податків повинен нараховувати податок на додану вартість виходячи не з договірної ціни, а відповідно до розміру закупівельних (ринкових) цін.

Інформацію про такі ціни відповідача використав із журналу «Огляд цін українського та світового товарних ринків», декількох витягів про моніторинг цін на пшеницю, кукурудзу, тощо, із Аграрної біржі України, журналу Дайджест цін.

Відповідно до положень п.п.14.1.219 ПК України співставність полягає у ідентичності, або, за відсутності ідентичних послуг на ринку, однорідності послуг господарюючих суб`єктів, що порівнюються.

Відповідно до листа Державної фіскальної служби України від 15.08.2016 року №27600/7/99-99-14-02-01-17 Про застосування звичайної ціни при визначенні бази обкладення ПДВ у ході документальних перевірок, на який посилався відповідач у запереченнях: при проведенні документальних перевірок виробників товарів/послуг з питання дотримання ними податкового законодавства при визначенні бази оподаткування ПДВ за операціями з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг, здійснених, починаючи з 1 січня 2016 року, рекомендується: 1) з`ясовувати джерела інформації про ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівнянних економічних (комерційних) умовах (далі - ринкові ціни); 2) визначати ринкові ціни, виходячи з даних цих джерел та обов`язково враховуючи ідентичність (спорідненість, порівнянність) змісту досліджуваної операції.

В даному випадку контролюючим органом не було дотримано вимог про співставність послуг, ціни на які порівнюються в акті перевірки, на підставі висновків якого були винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Так, за змістом акту перевірки, податковий орган для визначення звичайної ціни взяв для співставлення лише одну умову - ціну продукції та не співставляв інші умови договору такі як момент його підписання, кількість товару, строки поставки, строки оплати товару, розподіл обов`язків сторін договору та інших умов, які безпосередньо та істотно впливають на формування ціни. Також, при визначенні звичайної ціни перевіряючими не враховано звичайні під час укладення договорів між непов`язаними особами надбавки чи знижки до ціни, зокрема знижки, зумовлені сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари, втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації).

Крім того, відповідно до п. 13 Указу Президента України «Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності» від 23.07.1998 № 817/98, індикативні або звичайні ціни на товари (роботи, послуги) для застосування їх у податкових або митних цілях установлюються на підставі статистичної оцінки рівня цін реалізації таких товарів (робіт, послуг) на внутрішньому ринку України, яка проводиться уповноваженим державним органом у визначеному ним порядку. Індикативні або звичайні ціни не можуть встановлюватися органами виконавчої влади, які використовують їх для нарахування та стягнення податків і зборів (обов`язкових платежів) та неподаткових платежів, крім випадків відсутності статистичних даних про рівень цін на окремі види товарів (робіт, послуг).

Відтак, відповідач в порушення норм даного Указу використав інформацію стороннього джерела, що не є уповноваженим державним органом, та у невизначений законодавством спосіб.

Доказів звернення податкового органу до уповноваженого державного органу про отримання необхідної інформації з метою з`ясування рівня звичайних цін відповідачем не надано.

Натомість, відповідач в порушення норм даного Указу використав інформацію стороннього джерела, що не є уповноваженим державним органом, та у невизначений законодавством спосіб.

Саме лише посилання в Акті перевірки на назву видання не може свідчити про доведеність зворотнього, що є визначальним за підпунктом 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 72, ч. 2 ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідачем не доведено, що звичайна ціна (визначена сторонами в договорі) реалізованої позивачем сільськогосподарської продукції не відповідає рівню ринкових цін.

Натомість, позивачем на підтвердження своїх доводів надано суду першої інстанції висновок експертів №1041/34001 за результатами судово-економічної експертизи за запитом ТОВ "Інтерагроінвест" від 30.08.2019, висновки ТОВ "Експерт нерухомості-2015" від 18.08.2017 щодо визначення вартості пшениці 5-6 класу, врожаю 2017 року у загальній кількості 2920т, кукурудзи врожаю 2017 року в загальній кількості 2480т, пшениці 5-6 класу врожаю 2016 року у загальній кількості 2760т., які зберігалися за адресою: Київська область, Ставищенський район, с.Іванівка, складські та силосні приміщення цеху "Переробник" (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №55/16 від 03.02.2016, свідоцтво оцінювача ОСОБА_1 - МФ№132 від 31.05.2014); консультацію ТОВ "Міжгалузевий кліринговий центр "Євроконсалтинг" щодо ціноутворення та діапазону цін на зернові України в період 01.09.2017 - 30.11.2017 та 01.07.2018 - 30.08.2018 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №853/7 від 29.08.2017, Recognised European Valuer (REV) Certificate Registration Number: REV-UA/UABVS/2023/17).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податковим органом зроблено необґрунтований висновок про порушення позивачем пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, а тому відсутні правові підстави для прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень від 26.06.2019 № від 10.04.2019 №.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагроінвест"" до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено - 01.07.2020.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді В.О.Аліменко,

Н.В.Безименна