Справа № 400/182/19
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/182/19
Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

Дата і місце ухвалення 11.02.2020р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г,

Шевчук О.А.,

за участю секретаря - Андрушкевич М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

23.01.2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 28.03.2019 року, просила визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області, яка полягає у порушенні обов`язку своєчасного направлення на адресу ОСОБА_1 письмового повідомлення про результати конкурсу протягом п`яти календарних днів з дня їх оприлюднення та порушенні обов`язку організації проведення спеціальної перевірки; зобов`язати Головне управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області організувати проведення спеціальної перевірки ОСОБА_1 та прийняти відповідне рішення за результатами проведеного конкурсу з урахуванням висновку спеціальної перевірки; стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його протиправною бездіяльністю, у розмірі 50000,00 грн., постановити та направити на адресу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів та на адресу Національного агентства України з питань державної служби окремі ухвали для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року позов залишено без розгляду через пропуск строку звернення до суду.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.07.2019 року скасовано ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року, а справу № 400/182/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.01.2020 року визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилалась на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Апелянт посилалась на те, що згідно вимог ч. 4 ст. 28 Закону України "Про державну службу" відповідач повинен був протягом п`яти календарних днів з дня оприлюднення результатів конкурсу направити на її адресу письмове повідомлення про результати конкурсу, однак вказаного обов`язку не виконав, чим порушив її законні права та інтереси. Також апелянт посилалась на те, що згідно Порядку проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища та посад з підвищеним корупційним ризиком, затвердженого постановою КМУ № 171 від 25.03.2015 року спеціальна перевірка проводиться за письмовою згодою претендента на посаду на її проведення, яка подається разом із заявою про призначення; у разі конкурсного добору згода подається протягом трьох днів з дати одержання кандидатом повідомлення про результати конкурсу. Апелянт вважає, що згідно вказаних нормативно-правових актів відповідач є відповідальним за організацію проведення спеціальної перевірки щодо неї. Однак, допущені відповідачем порушення вимог чинного законодавства, що виразилось у невиконанні обов`язку щодо повідомлення позивача про результати конкурсу позбавили її можливості у встановлений строк звернутись з відповідною заявою про надання згоди на проведення спеціальної перевірки для призначення на посаду.

Позивач зазначила, що лише 03.12.2018 року отримала від відповідача повідомлення про результати конкурсу № 14-3/1/1680 від 05.07.2018 року, та наступного ж дня звернулась із заявою про призначення на посаду, додавши до неї згоду на проведення спеціальної перевірки і інші документи. Однак, 17.01.2019 року відповідач протиправно відмовив їй у призначенні на посаду державної служби.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 року та прийняття нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області від 31.05.2018 року № 554 оголошено конкурс на зайняття вакантної посади державної служби категорії «Б» начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області.

Переможцем конкурсу на посаду начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності управління економіки, бухгалтерського обліку та звітності є ОСОБА_1 , що підтверджується листом Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області від 03.07.2018 року № 14.2/1643 «Про результати конкурсу» адресованого Національному агентству України з питань державної служби.

Звертаючись з позовом до суду першої інстанції, позивач посилалась на те, що у порушення вимог ст. 28 Закону України «Про державну службу» служба управління персоналом Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області не надіслала на її адресу письмове повідомлення про результати конкурсу протягом п`яти календарних днів з дня їх оприлюднення, чим порушило її законні права та позбавило можливості, у межах строків, передбачених законодавством для прийняття рішення про призначення на посаду, подати заяву на проведення спеціальної перевірки. Позивач стверджує, що повідомлення про результати конкурсу вона отримала лише 03.12.2018 року.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 28 Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), рішення конкурсної комісії оформляється протоколом, який підписується присутніми на засіданні членами комісії, не пізніше ніж протягом трьох календарних днів після його проведення і зберігається в державному органі, в якому проводився конкурс, протягом п`яти років.

Інформація про переможця конкурсу оприлюднюється на офіційних веб-сайтах центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, та державного органу, в якому проводився конкурс, не пізніше наступного робочого дня після підписання протоколу засідання конкурсної комісії відповідно до Порядку проведення конкурсу.

Частиною 4 цієї статті визначено, що служба управління персоналом державного органу, в якому проводився конкурс, надсилає кожному кандидату письмове повідомлення про результати конкурсу протягом п`яти календарних днів з дня їх оприлюднення.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, Головне управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області посилалось на те, що повідомлення про переможця конкурсу було направлено на адресу позивача 06.07.2018 року простою кореспонденцією, у підтвердження чого надало довідку відділу організаційного забезпечення Головного управління. Відповідач зазначає, що позивач як переможець конкурсу мала змогу ознайомитись з результатами конкурсу на веб-сайті центрального органу, а саме: Національного агентства України з питань Державної служби та Головного управління, які були висвітлені 03.07.2018 року, після підписання протоколу конкурсної комісії 02.07.2018 року.

Дослідивши надані відповідачем докази у підтвердження виконання обов`язку щодо повідомлення особи про результати конкурсу, встановленого ст. 28 Закону України «Про державну службу», колегія суддів дійшла висновку про недоведення відповідачем факту направлення на адресу позивача відповідного повідомлення 06.07.2018 року, з огляду на наступне

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому, статтею 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У підтвердження направлення ОСОБА_1 письмового повідомлення про результати конкурсу протягом п`яти календарних днів з дня їх оприлюднення, Головне управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області надало копію такого повідомлення, датованого 05.07.2018 року за № 14.3.3/1/1680, копію сторінки журнал реєстрації вихідних документів ч. 2 2018 рік та довідку за підписом в.о. начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області від 28.02.2019 року № 14.9/584 про те, що повідомлення направлено ОСОБА_1 простим відправленням 06.07.2018 року

Колегія суддів вважає, що надані відповідачем докази є неналежними, оскільки жодним чином не підтверджують факту направлення позивачу повідомлення про результати конкурсу.

У наданій копії сторінки журналу міститься інформація про реєстрацію документа за № 14.3.3/1/1680, дата 05.07.2018 року, в графі «отримувач» вказано ОСОБА_1 , в графі «короткий зміст документу» вказано «інформація».

Однак, при цьому, вказаний журнал не мстить відомостей щодо дати направлення листа за № 14.3.3/1/1680 від 05.07.2018 року.

Надана відповідачем довідка від 28.02.2019 року № 14.9/584 про направлення повідомлення на адресу позивача 06.07.2018 року не може вважатись належним доказом, оскільки була створена самим відповідачем 28.02.2019 року, тобто вже після звернення повивача до суду з вказаним позовом та містить лише твердження відповідача про направлення такого повідомлення, непідкріплене жодним доказом.

Таким чином, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт виконання ним обов`язку щодо письмового повідомлення позивача про результати конкурсу.

Про неотримання позивачем повідомлення про результати конкурсу свідчить також звернення її до Головного управління з запитом на публічну інформацію, в якому позивач просила повідомити причини ненадіслання їй письмового повідомлення про результати конкурсу або надати копію відповідного повідомлення та докази його надсилання.

Доводи Головного управління про те, що позивач, як переможець конкурсу, мала змогу ознайомитись з результатами конкурсу на веб-сайті центрального органу, а саме: Національного агентства України з питань Державної служби та Головного управління, які були висвітлені 03.07.2018 року, після підписання протоколу конкурсної комісії 02.07.2018 року та у терміни, визначені законодавством, звернутись до Головного управління з заявою про проведення спеціальної перевірки, колегія суддів вважає необґрунтованими та не приймає до уваги, оскільки відповідач не може посилатись у виправдання невиконання покладеного на нього законодавством обов`язку щодо сповіщення особи про результати конкурсу на невжиття особою певних дій.

У практиці ЄСПЛ неодноразово звернуто увагу на те, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Лелас проти Хорватії", "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах (рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Беєлер проти Італії").

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі "Лелас проти Хорватії").

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" та у справах "Ґаші проти Хорватії" "Трґо проти Хорватії").

Отже йдеться про дотримання принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" Онер`їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" "Москаль проти Польщі").

Колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що в даному випадку відповідач не дотримався принципу належного урядування, чим порушив право позивача на працю.

Частиною 3 статті 31 Закону України «Про державну службу» визначено, що рішення про призначення на посаду державної служби приймається після закінчення строку оскарження результатів конкурсу, а в разі оскарження результатів конкурсу - після прийняття рішення за скаргою суб`єктом розгляду скарги (органом, уповноваженим на розгляд скарги), але не пізніше 30 календарних днів після оприлюднення інформації про переможця конкурсу, якщо інше не передбачено законом. Таке рішення приймається на підставі протоколу засідання конкурсної комісії.

Рішення про призначення або про відмову у призначенні на посаду державної служби приймається за результатами спеціальної перевірки відповідно до Закону України "Про запобігання корупції" та за результатами перевірки відповідно до Закону України "Про очищення влади" (ч. 4 ст. 31 Закону).

Порядок проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 171 (далі Порядок № 171).

Згідно Порядку № 171, спеціальна перевірка проводиться стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком (далі - претенденти на посаду) (крім випадків, передбачених законодавством), у тому числі щодо відомостей, поданих особисто.

Пунктом 3 Порядку № 171 визначено, що організація проведення спеціальної перевірки покладається на керівника (заступника керівника) державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування або їх апарату, на зайняття посади в якому претендує особа, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Пунктом Порядку № 171 встановлено, що спеціальна перевірка проводиться за письмовою згодою претендента на посаду на її проведення за формою згідно з додатком 1, яка подається разом із заявою про призначення.

При чому, у разі конкурсного добору згода подається протягом трьох днів з дати одержання кандидатом повідомлення про результати конкурсу.

У разі ненадання згоди претендента на посаду спеціальна перевірка не проводиться і питання про призначення на відповідну посаду не розглядається.

Відповідно до п.п. 7, 8 Порядку № 171, спеціальна перевірка проводиться у строк, що не перевищує 25 календарних днів з дати надання згоди на її проведення.

Для проведення спеціальної перевірки претендент на посаду подає до відповідного органу:1) письмову згоду на проведення спеціальної перевірки;2) автобіографію;3) копію паспорта громадянина України;4) копії документів про освіту, вчені звання та наукові ступені;5) медичну довідку про стан здоров`я за формою, затвердженою МОЗ, щодо перебування на обліку в психоневрологічних або наркологічних закладах охорони здоров`я;6) копію військового квитка або посвідчення особи військовослужбовця (для військовослужбовців або військовозобов`язаних);7) довідку про допуск до державної таємниці (у разі його наявності);8) заяву, передбачену частиною першою статті 6 Закону України Про очищення влади

Таким чином, чинне законодавство пов`язує подання претендентом на посаду письмової згоди на проведення спеціальної перевірки саме з моментом отримання кандидатом повідомлення про результати конкурсу.

Звертаючись з позовом до суду першої інстанції, позивач посилалась на те, що фактично письмове повідомлення про результати конкурсу вона отримала від відповідача 03.12.2018 року та 04.12.2018 року, у відповідності до Порядку № 171, звернулась до Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області з заявою про організацію спеціальної перевірки та про призначення на посаду як переможця конкурсу, однак отримала відмову у проведенні такої перевірки з посиланням на несвоєчасне звернення з такою заявою.

З огляду на те, що за наслідками розгляду даної справи встановлено невиконання відповідачем законодавчо визначеного обов`язку по повідомленню кандидата про результати конкурсу та допущення відповідачем протиправної бездіяльності по направленню на адресу позивача письмового повідомлення про результати конкурсу у визначені законодавством строки, оскільки Головним управлінням не спростовано твердження позивача про отримання нею письмового повідомлення лише 03.12.2018 року, та враховуючи, що заява про організацію перевірки подана позивачем у визначений Порядком № 117 строк з моменту отримання письмового повідомлення, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області організувати проведення спеціальної перевірки ОСОБА_1 та прийняти відповідне рішення за результатами проведеного конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби в Головному управлінні Держпродспоживслужби в Миколаївській області, оголошеного наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області № 554 від 31.05.2018 року, з урахуванням висновку спеціальної перевірки.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 22 грудня 2018 року у справі №826/23650/15 та від 27 листопада 2019 року у справі №288/1631/14-а.

В даному випадку позивачем не доведено та не надано суду відповідних доказів завдання їй моральної шкоди, а також не наведено міркування, з яких позивач виходила при визначені розміру такої шкоди, тому колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Також колегія суддів не вбачає підстав для постановити та направити на адресу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів та на адресу Національного агентства України з питань державної служби окремі ухвали для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Згідно ст. 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Окрему ухвалу може бути винесено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій.

З огляду на положення ст. 249 КАС України постановлення окремої ухвали є правом суду, а не обов`язком. Колегія суддів вважає, що окрема ухвала є однією із форм реагування суду на порушення, які не є підставою для визнання протиправними дій, бездіяльності чи рішень суб`єкта владних повноважень, визначені у рішенні суду, в рамках розгляду справи.

В даному випадку, на думку колегії суддів, належним способом захисту порушеного права позивача є саме визнання в судовому порядку протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання його вчинити певні дії для поновлення порушеного права позивача.

Згідно ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні позивача до суду нею було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. згідно квитанції № 28 від 23.01.2019 року.

Також при зверненні до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 року позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1921 грн. згідно квитанції № 0.0..1 від 27.05.2019 року.

При зверненні до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 року позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2305,20 грн. згідно квитанцій № 25806716 від 10.03.2020 року та № 5402683 від 06.04.2020 року.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області судових витрат у вигляд судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам, у розмірі 3843 грн.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права.

Оскільки при розгляді справи судом першої інстанції не правильно застосовано норми матеріального права, неправильно встановлено обставини справи, що призвело до помилкового вирішення справи, тому, на підставі ст. 317 КАС України, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Згідно п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Ч. 6 ст. 12 КАС України визначено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, зокрема, щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області щодо своєчасного направлення на адресу ОСОБА_1 письмового повідомлення про результати конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби в Головному управлінні Держпродспоживслужби в Миколаївській області, оголошеного наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області № 554 від 31.05.2018 року, наслідком чого стало порушення порядку організації проведення спеціальної перевірки.

Зобов`язати Головне управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області організувати проведення спеціальної перевірки ОСОБА_1 та прийняти відповідне рішення за результатами проведеного конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби в Головному управлінні Держпродспоживслужби в Миколаївській області, оголошеного наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області № 554 від 31.05.2018 року, з урахуванням висновку спеціальної перевірки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області (54003, м. Миколаїв, пр-т Центральний, 288 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 3843 (три тисячі вісімсот сорок три) гривні.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку, відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України, не підлягає.

Повний текст виготовлено 03.07.2020 року.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук