Справа № 345/1399/20
Суддя: Сухарник І. І.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №345/1399/20
Провадження № 2-а/345/32/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.06.2020 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Сухарник І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і без проведення судового засідання (письмове провадження) матеріали справи за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора ВБДР УПП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції Бойчука Любомира Євгеновича про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в:

що позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому зазначає, що 15.04.2020 р. о 12:50 год. на автодорозі Н-10 108 км відповідачем у його присутності винесено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Серія ДП 18 № 333751 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 128 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 680,00 грн. У вказаній постанові зазначається, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 «будучи посадовою особою механіком випустив на лінію транспортний засіб «Камаз 43101», д.н.з. НОМЕР_1 , який перевозив небезпечний вантаж дизель (3839 кг), накладна № 003774 без свідоцтва про допущення транспортного засобу до перевезення небезпечного вантажу, чим порушив стандарти випуску на лінію транспортного засобу згідно Закону України «Про дорожній рух». Вважає, що дана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки він 15.04.2020 р. о 07:35 год. випустив вказаний у постанові транспортний засіб на підставі перевірки його технічного стану та наявності всіх відповідних документів, які вимагаються згідно чинного законодавства у тому числі наявного і діючого Свідоцтва про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів (надалі Свідоцтво), серія НОМЕР_2 , яке дійсне до 16.04.2020 р. Під час зупинки транспортного засобу він пояснював працівнику поліції, що зранку 15.04.2020 р. він та водій вказаного вище транспортного засобу доставляли даний автомобіль у Регіональний сервісний центр МВС в Івано-Франківській області для проходження обов`язкового технічного контролю, що підтверджується виданим Протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу № 00746-00397-20. Також, у сервісному центрі він подав заяву на продовження Свідоцтва за вхідним номером № 1357 від 15.04.2020 р. і наголосив, що оригінал Свідоцтва залишив у сервісному центрі згідно вимог п. 6 Розділу ІІ «Порядку видачі та оформлення свідоцтва і допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів» затвердженого Наказом МВС України від 04.08.2018 р. № 656 (надалі Порядок). Згідно п. 9 Розділу Порядку, після перевірки посадова особа проджовжує Свідоцтво не пізніше десяти робочих днів після реєстрації заяви у сервісному центрі. Однак, працівник поліції категорично відмовився слухати його пояснення, що свідчить про незаконність дій та неправомірність накаладення на нього адміністративного стягнення. З наведених підстав позивач просить визнати неправомірною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДП 18 № 333751, яка винесена 15 квітня 2020 року інспектором ВБДР УПП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Бойчуком Любомиром Євгеновичем за ч. 1 ст. 128 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн. та закрити провадження на підставі п. 1 с. 1 ст. 247 КУпАП.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі не викликались.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 263-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Від представника відповідача подано відзив на позов у якому він вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. 15.04.2020 р. інспектор ВБДР УПП в Івано-Франківській області ОСОБА_2 помітив вказаний вище транспортний засіб, який перевозив небезпечний вантаж дизель без свідоцтва про допущення транспортного засобу до перевезення небезпечного вантажу, чим порушив стандарти випуску на лінію транспортного засобу, передбачені Законом України «Про дорожній рух». Після подачі сигналу про зупинку відповідач пред`явив ОСОБА_1 законну вимогу про пред`явлення відповідних документів та оголосив про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 128 КУпАП. Після оголошення про початок розгляду справи відповідач зачитав ОСОБА_1 права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Після розгляду адміністративної справи, встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 128 КУпАП, було винесено оскаржувану постанову з накладенням адміністартивного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн. та оголошено її зміст. Отже, при перевірці документів на право користування та керування транспортним засобом, які для перевірки надав позивач, інспектором поліції було виявлено відсутність у позивача свідоцтва про допущення транспортного засобу до перевезення небезпечного вантажу. Зокрема, зазначає, що позивач вказав, що у момент перевірки документів не було свідоцтва, яке дозволяє перевезення небезпечних вантажів у зв`язку з тим, що оригінал данного свідоцтва знаходився в Регіональному сервісному центрі МВС України в Івано-Франківській області та як позивач цього ж ранку подав заяву на продовження вказаного свідоцтва. Тобто, із заначеного випливає, що свідоцтва у відповідача у наявності не було, а тому він не мав права здійснювати перевезення небезпечних вантажів. З наведених підстав просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 22-26).

Від позивача подано відповідь на відзив у якому позивач заперечує твердження відповідача, наведені у відзиві, оскільки він не є водієм, як стверджує відповідач, а працює на посаді інженера з експлуатації машинно-тракторного парку ТзОВ «Ґудвеллі Україна». Згідно посадових обов`язків він є відповідальним за проведення інструктування водіїв перед виїздом на лінію, перевірку технічного стану та експлуатацію транспортних засобів, перевірку наявності всіх необхідних документів для випуску на лінію транспортних засобів, зобов`язаний не випускати на лінію транспортні засоби, технічний стан яких не відповідає вимогам державних стандартів, правил дорожнього руху, а також, якщо вони не зареєстровані у встановленому порядку, переобладнані з порушенням вимог законодавства або не пройшли обов`язкого технічного контролю, що покладається на нього відповідно до ст. 12 Закону України «Про дорожній рух», тому це не є відповідальність водія, проте відповідач стверджує протилежне. Як зазначено у позові, він випустив вказаний вище транспортний транспортний засіб згідно своїх функціональних обов`язків не порушуючи процедури випуску і перевірки, і свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів, серія С № 062954 було наявне у кабіні водія станом на 07:15 год. 15.04.2020 р., тобто на момент випуску траспортного засобу на лінію, тому він не міг порушити вимоги ч. 1 ст. 128 КУпАП. Також, наголошує на тому, що при зупинці транспортного засобу, поліцейський перевіряв документи не у нього, а водія, який керував даним транспортним засобом. З наведених підстав вважає що позов підлягає до задоволення (а.с. 31-33).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 15.04.2020 р. о 12:50 год. на автодорозі Н-10 108 км відповідачем у присутності ОСОБА_1 винесено постанову про накладення на останнього адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДП 18 № 333751 про вчиненя адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 128 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 680,00 грн. (а.с. 8).

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 «будучи посадовою особою механіком випустив на лінію транспортний засіб «Камаз 43101», д.н.з. НОМЕР_1 , який перевозив небезпечний вантаж дизель (3839 кг), накладна № 003774 без свідоцтва про допущення транспортного засобу до перевезення небезпечного вантажу, чим порушив стандарти випуску на лінію транспортного засобу згідно Закону України «Про дорожній рух».

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КУпАП, випуск на лінію транспортних засобів, технічний стан, обладнання або комплектність яких не відповідає вимогам правил і стандартів, що стосуються убезпечення дорожнього руху, технічної експлуатації, переобладнаних без відповідного погодження, не зареєстрованих у встановленому порядку, таких, що не пройшли обов`язкового технічного контролю або без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), без проходження щозмінного медичного огляду та контролю технічного стану, а також направлення в рейс одного водія при здійсненні пасажирських перевезень на автобусному маршруті протяжністю понад п`ятсот кілометрів - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, громадян - суб`єктів господарської діяльності в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок дорожнього руху на території України регулюється з Законом України "Про дорожній рух" та Правилами дорожнього руху (далі ПДР), які затверджені постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 12 Закону України "Про дорожній рух" Посадові особи, які відповідають за експлуатацію і технічний стан транспортних засобів, зобов`язані: не випускати на лінію транспортні засоби, технічний стан яких не відповідає вимогам державних стандартів, правил дорожнього руху, а також якщо вони не зареєстровані у встановленому порядку, переобладнані з порушенням вимог законодавства або не пройшли обов`язкового технічного контролю.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює на посаді інженера з експлуатації машинно-тракторного парку ТзОВ «Ґудвеллі Україна», згідно наказу про прийняття на роботу (а.с. 34).

Згідно положень посадової інструкції інженера з експлуатації машинно-тракторного парку, ОСОБА_1 є відповідальним за проведення інструктування водіїв перед виїздом на лінію, перевірку технічного стану та експлуатацію транспортних засобів, перевірку наявності всіх необхідних документів для випуску на лінію транспортних засобів, зобов`язаний не випускати на лінію транспортні засоби, технічний стан яких не відповідає вимогам державних стандартів, правил дорожнього руху, а також, якщо вони не зареєстровані у встановленому порядку, переобладнані з порушенням вимог законодавства або не пройшли обов`язкого технічного контролю, що покладається на нього відповідно до ст. 12 Закону України «Про дорожній рух» (а.с. 35-40).

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив ПДР України.

Представник відповідача зазначає у відзиві на позов, що після зупинки інспектором поліції транспортного засобу марки «Камаз 43101», д.н.з. НОМЕР_1 , який перевозив небезпечний вантаж дизель (3839 кг) водієм виявився позивач, який надав інспектору поліції для перевірки відповідні документи та оголосив про початок розгляду адміністративної справи відносно нього.

Однак, ОСОБА_1 не був водієм даного транспортного засобу, тому відповідачем всупереч вимогам Закону України «Про національну поліцію» не мав законних підстав накладати адміністративне стягнення не на водія транспортного засобу, тому твердження представника відповідача про те, що ОСОБА_1 виявився водієм не відповідають дійсності.

Окрім того, те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом «Камаз 43101», д.н.з. НОМЕР_1 підтверджується відеозаписом із диску наданого до відзиву на позов представником позивача з якого вбачається, що інспектор патрульної поліції складає протокол на водія вказаного вище транспортного засобу, а не на ОСОБА_1 (а.с. 26).

Диспозиції ч. 1 ст. 128 КУпАП та п. 4 ч. 2 ст. 12 Закону України «Про дорожній рух» передбачають відповідальність посадових осіб за експлуатацію і технічний стан транспортних засобів та обов`язок: не випускати на лінію транспортні засоби, технічний стан яких не відповідає вимогам державних стандартів, правил дорожнього руху, а також якщо вони не зареєстровані у встановленому порядку, переобладнані з порушенням вимог законодавства або не пройшли обов`язкового технічного контролю.

Із копії свідоцтва про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів серія С № 062954 на транспортний засіб «Камаз 43101», д.н.з. НОМЕР_1 вбачається, що воно дійсне до 16.04.2020 р. (а.с. 5).

Подія накладення на позивача адміністративного стягнення мала місце 15.04.2020 р.

Згідно копії протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу № 00746-00397-29 від 15.04.2020 р. вказаний вище транспортний засіб визнано технічно справним (а.с. 6).

Згідно п. 9 Розділу ІІ «Порядку видачі та оформлення свідоцтва і допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів» затвердженого Наказом МВС України від 04.08.2018 р. № 656 (далі Порядок) для отримання/продовження Свідоцтва власник транспортного засобу, перевізник або уповноважена ним особа подає до СЦ укомплектовані відповідно до призначення транспортні засоби, а також такі документи: свідоцтво (у разі його продовження або заміни).

Відповідно до п. 9 Порядку, за результатами перевірки посадова особа СЦ видає/продовжує засвідчене підписом та печаткою СЦ Свідоцтво. Свідоцтво видається/продовжується власникові транспортного засобу, перевізнику або уповноваженій ним особі не пізніше десяти робочих днів після реєстрації заяви у СЦ.

Письмовими доказами повністю підтверджуються твердження позивача ОСОБА_1 про те, що станом на 15.04.2020 р. свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів серія С № 062954 на транспортний засіб «Камаз 43101», д.н.з. НОМЕР_1 було чинне, однак оригінал цього Свідоцтва 15.04.2020 р. був відданий у Регіональний сервісний центр МВС в Івано-Франківській області для проходження обов`язкового технічного контролю та продовження його дії, що підтверджується протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу № 00746-00397-29 від 15.04.2020 р.

Чинне законодавство не передбачає при здачі свідоцтва у СЦ на його продовження мати посадовій особі, яка відповідає за випуск на лінію транспортних засобів у даному випадку позивачу ОСОБА_1 копію даного свідоцтва, а у даному випадку, ОСОБА_1 взагалі не був водієм транспортного засобу «Камаз 43101», д.н.з. НОМЕР_1 .

Також, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 відповідно до своїх посадових обов`язків, як службова особа 15.04.2020 р. о 07:35 год. випустив на лінію транспортний засіб «Камаз 43101», д.н.з. НОМЕР_1 справним, що підтверджується копією Журналу передрейсового післярейсового технічного огляду, який є службовою документацією підприємства на якому працює ОСОБА_1 (а.с. 45).

Стаття 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

При цьому, в силу положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У справі ОСОБА_3 , Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви » від 24 листопада 2000 року ).

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15 травня 2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально - правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення( п. 21 рішення ).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23 - рп / 2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4. 1).

В рекомендації № R (9 1)1 Комітету Міністрів Європи Державам - членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав - членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Варто зазначити, що системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Такі ж вимоги містяться у відомчому нормативному акті в Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015р. (остання не поширюється на правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, однак враховується судом в системному аналізі з іншими актами законодавства).

Зокрема, згідно п. 3 розділу ІІ цієї Інструкції якщо під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 КУпАП.

В іншому випадку, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується на правових висновках, які зроблені Конституційним Судом України у своєму Рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22.12.2010.

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення законодавства при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки жодні докази вини ОСОБА_1 у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Враховуючи те, що за змістом ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, суд вважає, що стороною відповідача не доведено належними й допустимими доказами, достатніми у їх взаємозв`язку, правомірності оскаржуваної постанови та наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 128 КУпАП, а тому позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі вищевикладеного, керуючись, «Порядком видачі та оформлення свідоцтва і допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів», затвердженого Наказом МВС України від 04.08.2018 р. № 656ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України "Про дорожній рух", ч. 1 ст. 128, ст. 121, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 8, 13, 32, 286 КАС України, -

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до інспектора ВБДР УПП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції Бойчука Любомира Євгеновича про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДП 18 № 333751, яка винесена 15 квітня 2020 року інспектором ВБДР УПП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Бойчуком Любомиром Євгеновичем за ч. 1 ст. 128 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн.

Провадження у справі про вчинення адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 128 КУпАП - закрити.

Рішення суду може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляд.

Повний текст рішення буде складено 03.07.2020.

Головуючий: