Справа № 826/7362/17
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2020-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2020 року м. Київ № 826/7362/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Смолія І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач) в якому просить скасувати постанову відповідача про стягнення виконавчого збору ВП №50940434 від 24.05.2017 року з примусового виконання виконавчого документу - Виконавчого лист №820/20817/14, виданого Харківським окружним адміністративним судом.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що під час винесення оскаржуваної постанови відповідачем неправомірно було застосовані норми Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-V-ІІІ в частині розміру виконавчого збору, оскільки виконавчі дії з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №50940434 від 25.04.2016 року з примусового виконання виконавчого документу - виконавчого листа №820/20817/14, виданого Харківським окружним адміністративним судом, здійснювались під час дії Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІV, що передбачав меншу суму виконавчого збору.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.06.2017 року відкрито провадження у справі (суддя Аблов Є.В.), запропоновано відповідачу надати письмові заперечення проти позову.

16 листопада 2017 року в судовому засіданні вирішено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Згідно розпорядження Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.04.2019 року №231 у справі №826/7362/17 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, дану справу передано на розгляд суді Смолія І.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.05.2019 року (суддя Смолі І.В.) вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного провадження, відповідно до ст.ст.257-262 КАС України.

Суд розглядає дану справу на підставі статті 262 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Стельмах О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50940434 від 25.04.2016 року з примусового виконання виконавчого документу - виконавчого листа №820/20817/14, виданого Харківським окружним адміністративним судом про зобов`язання Фонду гарантування включити Ягнюк Г.А. до Загального реєстру вкладників ПАТ «АКТАБАНК», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування (а.с.9-10). Встановлено строк боржнику для самостійного виконання постанови до 01.05.2016 року.

Державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Стельмах О.О. винесено постанову ВП №50940434 від 24.05.2017 року про стягнення з боржника - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суму виконавчого збору у розмірі 12 800,00 грн.

Позивач, не погоджуючись з постановою від 24.05.2017 року в частині розміру виконавчого збору, звернувся до суду з відповідним позовом, при цьому зазначає, що під час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №50940434 від 25.04.2016 року діяли норми Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІV, відтак, при винесені оскаржуваної постанови державний виконавець повинен був застосовувати норми саме старої редакції Закону, а саме - норми ч.1 ст.28 Закону №606-ХІV.

Тобто, спеціальною нормою, яка встановлює порядок виконання постанови про стягнення виконавчого збору, в даному випадку, є стаття 28 Закону №606-ХІV, що діяла до набрання чинності Законом №1404-VIII (05.10.2016 року), а не ст.27 Закону №1404-VІІІ, що діяла після 05.10.2016 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

На час відкриття виконавчого провадження №50940434 чинним був Закон України від 21.04.1999 № 606-XIV "Про виконавче провадження". Відтак, підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження в даному випадку регулюється Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, необхідно розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV У разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Однак, суд зазначає, що відповідно до п. 7 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII в редакції від 02.06.2016, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно Закону №1404-VIII від 02.06.2016.

Спірна постанова про стягнення виконавчого збору від 24.05.2019 ВП №50940434 винесена на підставі норм Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (надалі - Закон № 1404-VIII).

Як зазначалося, в п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VIII, який набрав чинності 05.10.2016, після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст.13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, прийняття державним виконавцем певного процесуального акту, який має індивідуальний та самостійний характер, підпадає під поняття "виконавча дія".

Однак, законодавцем не визначено, що саме виконавчі провадження, здійснення яких розпочато до набрання чинності новим Законом України "Про виконавче провадження" виконуються до їх завершення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, а, натомість, визначено такий порядок виключно для здійснення окремих самостійних процесуальних дій (виконавчих дій), які розпочаті та не завершені на момент набрання Законом юридичної сили.

Прийняття відповідачем оскаржуваної постанови є окремою виконавчою дією, яка вчинена після 05.10.2016, тобто після набрання чинності новим Законом №1404-VIII.

При цьому статтею 27 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Як стверджує позивач відповідачем розпочаті виконавчі дії з примусового виконання рішення суду, строк для самостійного виконання Фондом було пропущено. Доказів самостійного виконання судового рішення матеріали справи не містять.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Закону №1404-VIII на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованою постанову відповідача про стягнення виконавчого збору з Фонду, у зв`язку з чим у задоволенні позову суд відмовляє у повному обсязі за безпідставністю.

Частина 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-77, 139, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст.ст.295-297 КАС України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Смолій