Справа № 826/8402/18
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 червня 2020 року

Київ

справа №826/8402/18

адміністративне провадження №К/9901/14422/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Жука А.В.,

суддів: Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2020 року

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року

у справі №826/8402/18

за позовом громадянина Афганістану ОСОБА_1

до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в місті Києві та Київській області, Державної міграційної служби України

про визнання протиправними та скасування наказу і рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Громадянин Афганістану ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в місті Києві та Київській області, Державної міграційної служби України (далі - ДМС України), в якому просив:

- визнати неправомірним та скасувати наказ №238 від 02 червня 2017 року Головного управління ДМС у м. Києві про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина Афганістану ОСОБА_1 біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту;

- визнати неправомірним та скасувати рішення №87-17 від 25 вересня 2017 року ДМС України про відхилення скарги на наказ Головного управління ДМС у м. Києві про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- зобов`язати ДМС України повторно розглянути заяву громадянина Афганістану ОСОБА_1 про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року, в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, 09 червня 2020 року позивач звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить їх скасувати та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Обгрунтовуючи касаційну скаргу, позивач, посилаючись на пункт 3 частини четвертої статі 328 КАС України, звертає увагу на відсутність висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах по аналогічній справі.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Згідно частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Суд звертає увагу на те, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник повинен обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та яка, на думку скаржника, норма права повинна застосовуватися.

Тобто, зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову.

В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме щодо незастосування судами при вирішенні спору наступних нормативних актів: Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу до Конвенції 1967 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Конвенції ООН «Проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження і покарання, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», пунктів 39-43, 51, 56-60, 196, 197 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця, відповідно до Конвенції 1951 року та Протоколу 1967 року (далі - Керівництво УВКБ ООН), окремих положень Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», Закону України «Про засади мовної політики» та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребую додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС України від 07 вересня 2011 року № 649.

Тобто скаржник, вважаючи пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження, зазначає конкретні норми права щодо застосування яких у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

При цьому Суд зауважує, що чинні міжнародні договори, до яких приєдналася Україна, є частиною національного законодавства України згідно з положеннями Конституції України.

Отже, доводи, які викладені в касаційній скарзі, вказують на необхідність здійснити касаційний перегляд даної справи, оскільки наведені скаржником аргументи вказують на існування обставин, визначених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, і є підставою для відкриття касаційного провадження.

Крім цього, скаржник зазначає, що ця справа має виняткове значення для нього, оскільки у разі відмови у розгляді справи, тягне за собою обов`язок позивача покинути Україну та повернутися до країни походження, де його може чекати навіть смерть.

Таким чином, Суд дійшов висновку про необхідність відкриття касаційного провадження у цій справі, оскільки обґрунтування скаржника є достатньо мотивованими та потребують перевірки у межах таких доводів під час касаційного перегляду судових рішень у цій справі.

Касаційна скарга за формою і змістом відповідає вимогам статті 330 КАС України, подана з дотриманням строку, передбаченого статтею 329 цього Кодексу, підстави для залишення касаційної скарги без руху, її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 328, 330, 334 КАС України,

УХВАЛИВ:

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року у справі №826/8402/18.

2. Встановити десятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття касаційного провадження, в перебіг якого не враховується строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) для подання учасниками справи до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу в письмовій формі, доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи та заперечень щодо поданих заяв та клопотань.

3. Витребувати з Окружного адміністративного суду міста Києва справу №826/8402/18.

4. Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук

Н.М. Мартинюк

Ж.М. Мельник-Томенко

Судді Верховного Суду