Справа № 480/1603/19
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2020 р. Справа №480/1603/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,
представника позивача - Рижова С.Є.,
представника відповідача - Савченко С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№116)" до Головного управління ДФС у Сумській області, Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, Державне підприємство «Підприємство Державної кримінальної виконавчої служби України (№116)» звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ДФС України у Сумській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати:
Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що ГУ ДФС у Сумській області проведена планова документальна виїзна перевірка ДП «Підприємство ДКВС України (№116)» за результатами якої складено Акт від 15.02.2019 № 178/18-28-13-04/08680796/10 (далі-Акт перевірки)
На підставі зазначеного Акту планової документальної виїзної перевірки відповідач прийняв оскаржувані рішення.
Позивач зазначає, що вказаний Акт перевірки ґрунтується на тому, що перевіркою встановлено укладення між позивачем та ДУ «Сумська випрана колонія (№ 116)» договорів про надання послуг робочої сили, відповідно до умов яких ДУ «Сумська виправна колонія (№116)» зобов`язується протягом строку дії договору за дорученням ДП «Підприємство ДКВС України (№116)» надати послуги по представленню робочої сили (фізичних осіб з числа засуджених) для виконання ними певних доручень ДП «Підприємство ДКВС України (№116)».
Позивач вважає, що відповідач дійшов хибного висновку про те, що позивач є роботодавцем засуджених.
Відповідно до ч. 1 ст. 118 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджені до позбавлення волі мають право працювати та залучаються до суспільно корисної праці у місцях і на роботах, визначених адміністрацією колонії, з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за строковим трудовим договором, що укладається між засудженим і виправною колонією (слідчим ізолятором), за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції, та відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст.118 Кримінально-виконавчого кодексу України, праця засуджених до позбавлення волі регулюється законодавством про працю з особливостями, визначеними цим Кодексом.
Отже позивач стверджує, що ДП «Підприємство ДКВС України (№ 116)» не є роботодавцем для засуджених, не укладає строкові трудові договори з ними, оскільки таке право надано Кримінально-виконавчим кодексом України виключно державній установі, а тому позивач в розумінні вимог ст. 18, п. 54.2 ст. 54, ст. 168, п. 176.2 ст. 176 ПК України не може бути податковим агентом осіб, засуджених до позбавлення волі, відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" позивач не є платником єдиного внеску.
Позивачем ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 року про повернення позовної заяви в частині позовних вимог було оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду, у зв`язку з чим ухвалою від 27.06.2019 року було зупинено провадження у справі № 480/1603/19 до перегляду в порядку апеляційного провадження ухвали суду від 30.05.2019 року про повернення позовної заяви в частині позовних вимог.
Разом з тим під час підготовчого провадження, позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить визнати протиправними та скасувати:
- вимогу № Ю-4111-17 від 10.05.2019 про сплату недоїмки з єдиного внеску, штрафу та пені в сумі 926 356,86 грн.;
- вимогу № Ю-4111-17 від 04.06.2019 про сплату недоїмки з єдиного внеску, штрафу та пені в сумі 942398,33 грн.
Представник ГУ ДПС у Сумській області надав суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечував, з огляду на таке.
Відповідач зазначає, що перевіркою встановлено, що ДП «Підприємство ДКВС України (№116)» та Державною установою «Сумська виправна колонія (№116)», укладено ряд договорів №Г-6/Г-3 від 22.01.2016, №Г-4/Г-2 від 06.01.2017, №Г-256/Г-32 від 09.08.2018 про надання послуг робочої сили, умовами яких визначено, що ДП «Підприємство ДКВС України (№116)» організовує та забезпечує працю засуджених.
Відповідач вважає, що ДП «Підприємство ДКВС України (№116)» є роботодавцем відносно засуджених осіб та відповідно до діючого законодавства та є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Перевіркою встановлено порушення п.2 ст.6, п.1.7 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у період з 01.10.2016 по 30.09.2018 позивач занизив базу нарахування єдиного внеску на суму 2755859,49 грн. за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених із врахуванням додаткової бази нарахування єдиного внеску.
Також перевіркою встановлено порушення п. 2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме звіт про суми нарахованого єдиного внеску за січень 2014 року подано несвоєчасно, а саме: термін подання 20.02.2014р., фактично подано 03.06.2014р.
Відповідач стверджує, що в період з 01.10.2015 по 30.09.2018 року ДП «Підприємство ДКВС України (№116)» порушено вимоги пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме не включено до податкового розрахунку ф. 1-ДФ та не відображені суми доходу, нарахованого/виплаченого особам, засудженим до позбавлення волі.
Також ухвалою суду було закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
В подальшому, в зв`язку із надходженням апеляційної скарги Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№116)" на ухвалу суду від 04.11.2019 року про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог, судом було зупинено провадження у справі № 480/1603/19 до перегляду в порядку апеляційного провадження ухвали суду від 30.05.2019 року про повернення позовної заяви в частині позовних вимог.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.01.2020 року ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 по справі № 480/1603/19 - скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до Сумського окружного адміністративного суду.
Після повернення справи № 480/1603/19 до Сумського окружного адміністративного суду, судом було поновлено провадження у справі № 480/1603/19.
Судом також неодноразово виносилися ухвали про витребовування доказів у Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№116)" та у Державной установи «Сумська виправна колонія (№116)».
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача, ГУ ДПС у Сумській області проти позову заперечував та просив у задоволенні позовних вимог відмовити.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, з 21.01.2019 року до 01.02.2019 на підставі наказу №56 від 08.01.2019 та направлення на перевірку № 89 від 08.01.2019 ГУ ДФС у Сумській області проведена планова документальна виїзна перевірка ДП «Підприємство ДКВС України (№116)» щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 01.10.2015 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), за період з 01.10.2011 року по 30.09.2018 року.
За результатами перевірки ГУ ДФС України в Сумській області було складено Акт планової документальної виїзної перевірки ДП «Підприємство ДКВС України (№116)» від 15.02.2019 № 178/18-28-13-04/08680796/10 (далі-Акт перевірки, т.1 а.с. 19 - 35).
В зазначеному Акті перевірки контролюючий орган дійшов висновків про порушення ДП «Підприємство ДКВС України (№116)»:
- п.31.3 ст.31, п.п.33.1 ст.33, п.54.2 ст.54, п.п. 54.3.5. п.54.3. ст.54, абз. 2 п.57.1 ст.57, п.176.2. ст.176, п.п. 168.1.2, п.п. 168.1.5. п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, в наслідок неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб, утриманого із нарахованого доходу до/або під час такої виплати за її рахунок у сумі 430404,02 грн.;
- пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, в результаті подання звітності форми 1-ДФ з недостовірними даними;
- п.п. 168.1.5. п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, внаслідок чого перевіркою з урахуванням термінів, встановлених п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України, нарахована пеня по податку з доходів фізичних осіб в сумі 882,19 грн. та по військовому збору в сумі 1720,04 грн.;
- п.2 ст.6, ст.8, п.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у період з 01.10.2016 по 30.09.2018 ДП «Підприємство ДКВС України (№116)» занижено суму нарахованого єдиного внеску на суму 606289,09 грн. за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених;
- п.п.4 п.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» внаслідок несвоєчасного подання звіту про суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суми грошового забезпечення за січень 2014 року;
- п.п.161 п.10 р.20 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України внаслідок неперерахування до бюджету військового збору, утриманого із нарахованого доходу до/або під час такої виплати за її рахунок у сумі 8884,26 грн.
На підставі перелічених висновків Акту планової документальної виїзної перевірки ДП «Підприємство ДКВС України (№116)» від 15.02.2019 № 178/18-28-13-04/08680796/10 ГУ ДФС у Сумській області, зокрема, було прийнято наступні рішення:
Також в подальшому ГУ ДФС у Сумській області на адресу позивача були направлені вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску № Ю-4111-17 від 10.05.2019 на суму 926356,86 грн. та № Ю-4111-17 від 04.06.2019 на суму 942398,33 грн. (т.1, а.с. 60, 64).
Надаючи правову оцінку відносинам, що в даному випадку склалися між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Частиною 1 ст. 4 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
В свою чергу відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема податку з доходів фізичних осіб та військового збору регулює Податковий кодекс України.
Підпунктом 14.1.180. п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України визначено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.
Відповідно до п. 162.1.3. ст.162 Податкового кодексу України, платниками податку з доходів фізичних осіб, зокрема є: податковий агент.
Згідно ст. 164 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу. До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, зокрема, включаються: доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту); суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору.
Статтею 171 Податкового кодексу України визначено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.
Відповідно до п.176.2. ст.176 Податкового кодексу України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зокрема, зобов`язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.
Також п.16.1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлено військовий збір.
Підпунктами 1.1. 1.6 п.16.1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України визначено, що платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.
Отже виходячи із системного аналізу перелічених вище норм, суд доходить висновку що, особою відповідальною щодо нарахування, утримання та сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податку з доходів фізичних осіб та військового збору з доходів сплачених фізичним особам в межах трудових договорів є саме роботодавець.
Судом встановлено, що висновки викладені в Акті перевірки щодо єдиного внеску, податку з доходів фізичних осіб та військового збору засновані на тому, що між позивачем та ДУ «Сумська випрана колонія (№ 116)» укладено ряд договорів про надання послуг робочої сили: №Г-6/Г-3 від 22.01.2016, №Г-4/Г-2 від 06.01.2017 та №Г-256/Г-32 від 09.08.2018, згідно умов яких позивачем використовувалась праця засуджених до позбавлення волі (залучення засуджених до суспільно-корисної праці на контрагентському об`єкті) (т.1, а.с. 194 203). Аналізуючи зміст вказаних договорів, контролюючий орган дійшов висновку, що в даних правовідносинах позивач виступає роботодавцем по відношенню до засуджених.
Суд не погоджується з такими висновками контролюючого орану та вважає їх такими, що спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до умов договорів №Г-6/Г-3 від 22.01.2016, №Г-4/Г-2 від 06.01.2017 ДУ «СВК (116) (Виконавець) зобов`язувалось протягом строку дії договору за дорученням ДП «Підприємство ДКВС України (№116)» (Замовник) надати послуги по представленню робочої сили (фізичних осіб з числа засуджених) для виконання ними певних доручень ДП «Підприємство ДКВС України (№116)». ДП «Підприємство ДКВС України (№116)» забезпечує зайнятість роботою засуджених. Праця засуджених оплачується відповідно до її кількості та якості. ДП «Підприємство ДКВС України (№116)», враховуючи встановлені нормативи, своєчасно забезпечує робочі місця матеріалами та іншими ресурсами, які необхідні для виконання робіт; здійснює постійний технічний контроль за провадженням робіт; забезпечує та відповідає за безпечні умови праці засуджених, дотримання норм техніки безпеки та виробничої санітарії відповідно до вимог законодавства; забезпечує засуджених засобами індивідуального захисту, спецодягом, спецвзуттям.
Відповідно до умов договору №Г-256/Г-32 від 09.08.2018, ДУ «СВК (№116)» (Виконавець) виконує на об`єктах ДП «Підприємство ДКВС України (№116)» (Замовник) на території м. Суми та Сумської області роботи загальногосподарського характеру в період по 31.12.2018 силами засуджених Колонії в кількості до 10 осіб з заробітною платою за кожний відпрацьований чол./місяць не нижче 3723грн. ДП «Підприємство ДКВС України (№116)» забезпечує зайнятість засуджених роботою протягом усього терміну дії договору з урахуванням тривалості робочого тижня відповідно до КЗпП України, з особливостями, обумовленими кримінально-виконавчим законодавством. Розділом 3 договору визначено, що ДП «Підприємство ДКВС України (№116)» організовує працю засуджених, здійснює постійний технічний контроль за виконанням робіт; забезпечує та відповідає за безпечні умови праці робітників із числа засуджених, дотримання норм охорони праці і виробничої санітарії відповідно до вимог законодавства. За виконану роботу ДП «Підприємство ДКВС України (№116)» перераховує заробітну плату засуджених на розрахунковий рахунок ДУ «Сумська виправна колонія (№116)», не пізніше 10 числа наступного місяця.
Суд зазначає, що правове регулювання залучення до праці осіб з числа засуджених має свої особливості, пов`язані зі статусом таких осіб та врегульовано не тільки Кодексом законів про працю України, а й іншими спеціальними нормативними актами. Так, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713-ІV підприємства установ виконання покарань проводять свою діяльність відповідно до законодавства з урахуванням таких особливостей: трудові відносини засуджених регулюються законодавством про працю з урахуванням вимог кримінально-виконавчого законодавства.
Порядок залучення до праці осіб, засуджених до позбавлення волі, врегульовано ст.118 Кримінально-виконавчого кодексу України. У період часу, який перевірявся ГУ ДФС у Сумській області, ця норма зазнавала змін.
При цьому, у редакції вказаної норми чинній до 08.10.2016 визначено, що засуджені до позбавлення волі мають право працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції. Адміністрація зобов`язана створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно корисною оплачуваною працею.
У редакції, що була чинною з 08.10.2016 по 27.08.2018, було передбачено, що засуджені до позбавлення волі мають право працювати та залучаються до суспільно корисної праці у місцях і на роботах, визначених адміністрацією колонії, з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за строковим трудовим договором, що укладається між засудженим і виправною колонією (слідчим ізолятором), за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції. Праця засуджених до позбавлення волі регулюється законодавством про працю з особливостями, визначеними цим Кодексом.
Кримінально-виконавчий кодекс України у відносинах, пов`язаних із залученням до праці засуджених є спеціальним нормативним актом порівняно з Кодексом законів про працю України. До правовідносин, що розглядаються, має застосовуватись саме спеціальний нормативний акт.
Як вбачається з витребуваних судом у Державної установи «Сумська виправна колонія (№116)» доказів, в тому числі договорів, укладених між Колонією і засудженими, у 2017 та 2018 роках, на виконання ст. 118 Кримінально-виконавчого кодексу України у редакції Закону від 07.09.2016 № 1492-8 (набрав чинності з 08.10.2016), між засудженими та саме ДУ «Сумська виправна колонія (№ 116)» укладалися строкові трудові договори, предметом яких (розділ 1 договорів) були трудові відносини на час відбування особами, засудженими до позбавлення волі, покарання в державній установі. У ході виконання таких договорів засуджені зобов`язувалися виконувати роботу у місцях, і на роботах визначених державною установою, а державна установа зобов`язувалась виплачувати працівникам заробітну плату та забезпечувати необхідні умови праці. Цими договорами визначалось, що засуджені залучаються до суспільно корисної праці у місцях і на роботах визначених Колонією, з урахуванням наявних виробничих потужностей (т.2 а.с. 140-268).
Відповідно до умов вказаних трудових договорів саме на Колонію покладався обов`язок надати робоче місце засудженому і забезпечити його необхідними матеріально-технічними засобами, забезпечити належну охорону та ізоляцію засуджених, застрахувати засудженого від нещасного випадку, забезпечити засудженого спецодягом, інструментом, приладдям, засобами індивідуального захисту (т.1, а.с.117-249).
Суд зазначає, що внаслідок укладення договорів №Г-6/Г-3 від 22.01.2016, №Г-4/Г-2 від 06.01.2017, №Г-256/Г-32 від 09.08.2018 виникли цивільно-правові відносини саме між двома юридичними особами: підприємством позивача та ДУ «СВК (116)».
Як вбачається із зазначених договорів, укладених між підприємством позивача та ДУ «СВК (116)», Виконавець (Колонія) зобов`язується протягом строку дії договору за дорученням Замовника (позивача) надати послуги по представленню робочої сили (фізичних осіб з числа засуджених) для виконання ними певних доручень Замовника, а Замовник зобов`язується оплатити ці послуги (п.1.1.). Оплата наданих послуг здійснюється Замовником шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця згідно актів наданих послуг.
Тобто, засуджені були залучені до виконання робіт на об`єктах позивача на підставі трудових договорів з ДУ «СВК (№116)», як Виконавцем за договорами №Г-6/Г-3 від 22.01.2016, №Г-4/Г-2 від 06.01.2017, №Г-256/Г-32 від 09.08.2018. В порядку ст.118 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені укладали строкові трудові договори саме з ДУ «СВК (№116)», а оплата наданих виконавцем послуг (Замовником - позивачем) здійснювалась на рахунки не засуджених, а Виконавця (Колонії), який вже в свою чергу, згідно умов строкових трудових договорів і перераховував заробітну платну безпосередньо засудженим.
Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги вказані строкові трудові договори, у розумінні Кодексу законів про працю України, суд доходить висновку, що позивач не є роботодавцем по відношенню до осіб, засуджених до позбавлення волі, які відбувають покарання у виправній колонії, підприємство позивача не укладало жодних договорів з засудженими особами та не вело розрахунки безпосередньо з засудженими.
Отже, оскільки позивач не є роботодавцем по відношенню до осіб, засуджених до позбавлення волі, які відбувають покарання у виправній колонії відповідно в даному випадку в нього не виникає обов`язку щодо нарахування, утримання та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податку з доходів фізичних осіб та військового збору з відповідних доходів, як і не виникає обов`язку щодо подання відповідної звітності щодо таких доходів.
При цьому твердження відповідача, що лист ДП «Підприємство ДКВС України (№116)» (т.1, а.с.204), в якому позивач зазначає, що ним нараховувалась заробітна плата засудженим згідно робочого наряду та табелю обліку робочого часу, свідчить про те, що саме позивач виконував обов`язки роботодавця для засуджених, суд вважає безпідставним. Так, з листа позивача (т.1, а.с.204), на який посилається представник відповідача в обґрунтування своєї позиції, взагалі не можна зрозуміти, коли саме та за який період надавалась зазначена інформація, а відтак, вказаний доказ суд не може брати до уваги. Крім того, суд вважає, що ведення бухгалтерського обліку з порушеннями не спростовує самої суті взаємовідносин, що склалися між сторонами за договорами №Г-6/Г-3 від 22.01.2016, №Г-4/Г-2 від 06.01.2017, №Г-256/Г-32 від 09.08.2018 та наявності трудових відносин між Виконавцем за даними договорами та засудженими.
Також безпідставним суд вважає твердження відповідача про те, що податок з фізичних осіб був донарахований не тільки на суми доходів виплачених засудженим до позбавлення волі, а і працівникам позивача, оскільки дані факти належним чином в акті перевірки не відображені та не описані.
Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, суд вважає, що відповідач не довів правомірності зазначених висновків, викладених в акті перевірки, а відтак підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування:
Разом з тим, з матеріалів справи суд вбачає, що проведеною перевіркою також встановлено, що позивачем звіт про суми нарахованого єдиного внеску за січень 2014 року подано несвоєчасно, а саме: термін подання 20.02.2014р., фактично подано 03.06.2014р. При цьому, судом встановлено, що вказаний звіт стосувався сум нарахованого єдиного внеску на суми виплаченого доходу працівникам підприємства позивача, а не засудженим до позбавлення волі.
Відповідно до п. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Частиною 1 ст.26 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску № Ю-4111-17 від 10.05.2019 на суму 926356,86 грн. та № Ю-4111-17 від 04.06.2019 на суму 942398,33 грн. (т.1, а.с. 60, 64) суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. При цьому ч.ч.3 4 цієї статті встановлено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Також процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначені Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі Інструкція №449), зокрема, розділом VI вказаної Інструкції встановлений порядок стягнення заборгованості з платників.
Пунктами 1-2 розділу VI Інструкції №449 визначено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення. У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Відповідно до п.п. 3, 4 розділу VI Інструкції №449, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:
- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;
- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;
- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.
Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.
У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):
платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);
платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.
З матеріалів справи судом встановлено, в зв`язку із збільшенням суми недоїмки відповідачем було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску № Ю-4111-17 від 10.05.2019 на суму 926356,86 грн. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску № Ю-4111-17 від 04.06.2019 на суму 942398,33 грн. (т.1 а.с. 60, 64).
З детального розрахунку (т.2 а.с. 275), наданого відповідачем, судом встановлено, що сума боргу у вимозі № Ю-4111-17 від 10.05.2019 складається з таких сум:
Крім того суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору
Отже враховуючи приписи ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, в даному випадку, судові витрати відшкодовуються пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№116)" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області суму судового збору у розмірі 10 765,61 грн., сплаченого відповідно до платіжного доручення від 17.05.2019 року № 2799 (а.с. 7, 1 т.).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№116)" до Головного управління ДФС у Сумській області, Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 року № Ю-4111-17 в частині визначення суми боргу платника єдиного внеску в сумі 303 144,55 грн.
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.06.2019 року № Ю-4111-17 в частині визначення суми боргу платника єдиного внеску в сумі 303 144,55 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені, зокрема, статтею 295 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення складено 03.07.2020 року.

Суддя В.О. Павлічек