Справа № 448/769/20
Суддя: Кічак Ю. В.
Дата ухвалення: 2020-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер:448/769/20
Провадження № 2-а/448/87/20
РІШЕННЯ
Іменем України

02.07.2020 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судового засідання Керницькій Л.М.,

за участю представника позивача Антонів В.В.,

відповідача ОСОБА_1

та перекладача Базиляк Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська справу за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про примусове видворення іноземця за межі території України та про його затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача Мандзюк О. звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що відповідач 29.06.2020р. близько 03 год. 00хв. в групі осіб спільно з іншими громадянами Сирійської Арабської Республіки вчинив спробу незаконного перетину державного кордону України з Республікою Польща, поза пунктом пропуску через державний кордон України, на напрямку 507-508 прикордонних знаків, на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Мостиського прикордонного загону, що на території Мостиського району Львівської області, однак був затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» на відстані 50 метрів від лінії державного кордону України.

Вказує, що за результатами фільтраційних заходів встановлено, що відповідач законно в 2017 році потрапив на територію України та проживав у м.Полтава. Документів, які б підтверджували законність перебування на території України, відповідачем не надано, що свідчить про те, що такий на даний час перебуває на території України незаконно.

Стверджує, що відповідач, знаючи про можливість легально в`їхати до Європейських країн, вибрав незаконний спосіб досягнення своєї мети, усвідомлюючи, що при цьому він неодноразово буде грубо порушувати та ігнорувати законодавство України на своєму шляху.

Зазначає, що постановою судді Мостиського районного суду Львівської області від 01.07.2020р. відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за спробу незаконного перетину державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, вчинену групою осіб, тобто за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Покликається на те, що 30.06.2020р. уповноваженою посадовою особою військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі території України, однак відповідач не має можливості виконати зазначене рішення, а ухилятиметься від виконання такого з огляду на те, що у нього відсутній документ, який дає право на перетин державного кордону України та такий не бажає покидати територію України.

З огляду на вищенаведені обставини, зокрема те, що відповідач вчинив спробу незаконного перетину державного кордону з України до країн ЄС, такий не може виконати рішення про його (відповідача) примусове повернення, у нього відсутні документи на перетин державного кордону, на території України перебуває нелегально, дозволів на працевлаштування чи на постійне або тимчасове проживання в Україні немає, у нього відсутні джерела для заробітку та проживання в Україні, немає родинних зв`язків на території України та такий не має бажання щодо самостійного повернення на батьківщину, просить суд постановити рішення про примусове видворення відповідача за межі території України. Крім того, просить суд затримати відповідача з метою його ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк, визначений ст.289 КАС України.

В судовому засіданні представник позивача Антонів В.В. підтримав позовні вимоги, покликаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Просив суд примусово видворити відповідача за межі території України, а також затримати його з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Відповідач Рустом Явер проти позову заперечив. Підтвердив обставини свого затримання представниками прикордонної служби України, що мало місце 29.06.2020р Пояснив, що на території України створив сім`ю, має дружину, яку зобов`язаний утримувати, проживає в АДРЕСА_1 . У зв`язку з важким матеріальним становищем, відсутністю засобів до існування та карантинним заходами, з метою пошуку роботи вирішив у незаконний спосіб потрапити в країни Європи. Ствердив, що не бажає повертатись на Батьківщину в Сирійську Арабську Республіку у зв`язку з тим, що її територія охоплена військовими діями. Повідомив, що на даний час в судовому порядку оскаржує рішення Полтавської ДМС про скасування посвідки на постійне проживання в Україні.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що особа, яка ідентифікувала себе як громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач у справі, законно у 2017 році потрапив на територію України. Такий проживав на території України у м.Полтава, був документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 08.02.2017р. та 02.03.2016 року уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_3 , зареєстрований Подільським районним у місті Полтава відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

В подальшому відповідач, перебуваючи на території України, 29.06.2020р. близько 03 год. 00 хв. в групі осіб спільно з іншими громадянами Сирійської Арабської Республіки вчинив спробу незаконного перетину державного кордону України з Республікою Польща, поза пунктом пропуску через державний кордон України, на напрямку 507-508 прикордонних знаків, на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Мостиського прикордонного загону, що на території Мостиського району Львівської області, однак був затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» на відстані 50 метрів від лінії державного кордону України.

Вищевказане підтверджується протоколом про адміністративне затримання від 29.06.2020р.

Постановою судді Мостиського районного суду Львівської області від 01.07.2020року відповідача визнано винуватим у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, вчиненій групою осіб, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

30.06.2020 року на підставі ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" уповноваженою особою органу охорони державного кордону прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі України та зобов`язано його покинути територію України у термін до 15.07.2020р.
Зазначене рішення про примусове повернення за межі України щодо відповідача прийняте 30.06.2020р., тобто напередодні звернення до суду із цим позовом, а термін для його виконання на час розгляду справи судом ще не сплив.

У відповідності до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.7 ст.5 КАС України іноземці, особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (зі змінами та доповненнями; надалі - Закон №3773-VI).

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено випадки, коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України.

Так, зокрема, передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до ст. 26 вказаного вище Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з ч.3 ст.26 Закону №3773-VI один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері захисту державного кордону.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 ст.26 Закону №3773-VI).

Крім того, вказана вище норма щодо строку передбачена й Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією ДПС, Службою безпеки України від 23.04.2012 №353/271/150 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 21.05.2012 за №806/21119 (надалі - Інструкція). Так, згідно Розділу ІІ вказаної Інструкції «Порядок дій посадових осіб органів ДМС, органів охорони державного кордону та органів СБУ під час прийняття рішень про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни», у рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець повинен виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення, а іноземець зобов`язаний самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Враховуючи вищенаведені правові норми статей 26 і 30 Закону №3773-VI, примусовому видворенню передують дві обставини, а саме: - прийняття рішення про примусове повернення, яке відповідає усім вимогам чинного законодавства та встановленій формі; - ухилення від виїзду після прийняття такого рішення.

Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що відповідачу не було надано достатньо часу для виконання рішення про примусове повернення, яке має передувати рішенню про примусове видворення, оскільки адміністративний позов про примусове видворення було подано до суду ще до закінчення строку, наданого відповідачу для самостійного залишення території України.

Також суд звертає увагу на те, що відповідач, починаючи з часу його затримання по даний час перебуває в умовах фактичної ізоляції (в пункті тимчасового перебування), що унеможливлює реальне добровільне виконання рішення про примусове повернення іноземця з України. До того ж, в матеріалах справи немає даних про те, що відповідач отримав належне роз`яснення правових наслідків своїх дій, а також мав можливість отримати правову допомогу та оскаржити дане рішення до суду.

В положеннях ст.ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини зазначено, що ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання; ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожного на свободу та особисту недоторканість; ч. 2 ст.14, ч.ч. 1, 5 ст.26 та ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» зазначено, що обов`язковість попереднього прийняття уповноваженим органом державної влади України рішення про примусове повернення має на меті, зокрема, надання особі, щодо якої таке прийнято, строку та можливості добровільно покинути територію України. А факт ухилення від виїзду після прийняття цього рішення може бути встановлено та підтверджено лише після закінчення строку, наданого іноземцю чи особі без громадянства.

Таким чином позивачем не дотримано встановленого законодавством порядку видворення іноземців і осіб без громадянства з території України.

Крім того, згідно загальновідомої інформації, що розміщена в мережі Інтернет, на всій території Сирійської Арабської Республіки триває конфлікт і відзначається високий рівень насилля, ситуація в Сирії за інтенсивністю та напруженістю становить ризик для людини, яку висилають в цю країну, сторони конфлікту використовують методи та тактики війни, які збільшують ризик втрат серед цивільного населення. Відтак, наведені обставини підтверджують обґрунтованість загрози життю відповідача, його безпеці чи свободі в країні походження, в якій існує військовий конфлікт.

Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відносно відповідача громадянина Сирійської Арабської Республіки встановлено обставини, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та унеможливлюють примусове видворення за межі території України та встановлено обставин, відповідно до яких на відповідача поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Також, згідно Актуальної інформації про країну походження в допомогу при використанні рекомендацій УВКБ ООН по Сирії за лютий 2017 року, вбачається, що у відповідності з "Рекомендаціями з питання міжнародного захисту" УВКБ ООН (Редакція IV), виданими в листопаді 2015 року, Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців вважає, що "більшість громадян Сирії, які звертаються за міжнародним захистом, найімовірніше, відповідають критеріям визначення "біженець", наведеного в ст. 1А (2) Конвенції 1951 р, оскільки у них будуть цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за однією з ознак, зазначених у Конвенції ". УВКБ ООН також зазначає, що по відношенню до багатьох цивільних осіб, які залишили країну, "зв`язок з підставами, описаними в Конвенції 1951 року полягатиме в прямій або непрямій, реальної або приписується підтримок однієї зі сторін конфлікту" . УВКБ ООН вважає, що тільки у виняткових випадках шукачі притулку з Сирії можуть не відповідати критеріям визначення біженця Конвенції 1951 року і в таких випадках слід розглядати можливість надання інших видів міжнародного захисту, в тому числі - в державах, пов`язаних зобов`язаннями щодо дотримання кваліфікаційної Директиви, - додаткового захисту.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, яка відображена в рішенні від 28.06.2011 року №831907 та 11449/07 у справі Суфі і Ельмі проти Сполученого Королівства - повернення особи у ситуацію громадянської війни може складати загрозу тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність поводження чи покарання (п.п.217-241).

При вирішенні питання про видворення усталена практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що суди повинні детально розглянути вимоги заявника про те, що існує ризик того, що з ним будуть жорстоко поводитися у разі його вислання до відповідної країни походження (справи "Якубов проти Росії", " Ахмадпур проти Турції", " З.Н.С. проти Туреччини" тощо).

На підставі вищенаведеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини в даній адміністративній справі, суд приходить до висновку, що адміністративний позов про примусове видворення відповідача за межі території України, а також про його затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України є передчасним, безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.12, 241, 244, 246, 288, 289 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні адміністративного позову Військової частини НОМЕР_1 до громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про примусове видворення іноземця за межі території України та про його затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному ст.289, п.п.15.5 п.15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Військова частина НОМЕР_1 , місцезнаходження: вул.Я.Мудрого, 113, м.Мостиська, Львівська область, .

Відповідач: особа, яка ідентифікувала себе як громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець Сирійської Арабської Республіки, проживає в АДРЕСА_1 .

Суддя Ю.В.Кічак

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.В.Кічак