Справа № 520/1190/2020
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2020-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 р. Справа № 520/1190/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Сіренко О.І. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/1190/2020

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 )

про визнання протиправними бездіяльності та дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , яка полягає у не нарахуванні та невиплаті йому грошової компенсації за неотримане речове майно за період з 26 травня 1995 року по 29 червня 2004 року; визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , які полягають у нарахуванні та виплаті йому грошової компенсації за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом не на 01 січня 2019 року; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), код ЄДРОПОУ НОМЕР_2 , нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за неотримане речове майно за період з 26 травня 1995 року по 01 серпня 2019 року, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2019 року, з урахуванням проведених виплат.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Відповідач надав відзив, в якому просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення без змін.

Відповідно до ст.ст. 308, 311 КАС України справа розглядається в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 26.05.1995 року по серпень 2019 року перебував на військовій службі в органах Державної прикордонної служби України. Останнє місце військової служби - ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ).

Наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 27.06.2019 року №359-ОС позивача було звільнено з військової служби за підпунктом а пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту (а.с. 9).

Наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 01 серпня 2019 року №429-ос позивача було знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків військової частини НОМЕР_3 з 01 серпня 2019 року (а.с. 10).

У період проходження служби, ОСОБА_1 перебував на речовому забезпеченні у Харківському прикордонному загоні.

Як встановлено судом, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно» на підставі заяви ОСОБА_1 з урахуванням розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 11 лютого 2017 року №33 «Про доведення вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчувався», розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06 січня 2018 року №30 «Про доведення вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчувався» та розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30 січня 2019 року №21 «Про доведення вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчувався» відповідачем було здійснено розрахунок коштів, що підлягають до виплати замість належного до видачі речового майна за період проходження служби.

Відповідно до довідки-розрахунку №137 від 01.08.2019 року на виплату грошової компенсації замість належного до видачі речового майна за період проходження служби підполковником юстиції ОСОБА_1 визначена сума 34818,69 грн. (а.с. 16).

В подальшому, наказом начальника Харківського прикордонного загону від 27 вересня 2019 року №444-ос було наказано виплатити позивачу відповідну грошову компенсацію (а.с. 15).

Як вказано учасниками справи, на виконання зазначеного наказу відповідачем було здійснено нарахування та виплата позивачу зазначеної суми.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що у зв`язку з неотриманням позивачем під час звільнення довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, на підставі якої повинна нараховуватись та виплачуватись компенсація за неотримане речове майно, останній з метою з`ясування обставин того за якими цінами було здійснено нарахування та виплата грошової компенсації, зокрема, чи застосовувались при нарахуванні компенсації закупівельна вартість речового майна станом на 01.01.2019, звернувся 26.11.2019 року із запитом до Харківського прикордонного загону (а.с. 13).

Відповідачем листом від 29.11.2019 за №705/14628/М-18 було надано відповідь із долученням до неї довідки-розрахунку №137 на виплату грошової компенсації замість належного до видачі речового майна (а.с. 14).

Як вказано позивачем у позовній заяві, у зв`язку з не наданням відповідачем запитуваної інформації стосовно цін, які застосовувалися при розрахунку та виплаті йому компенсації, останнім 18.12.2019 року повторно було направлено запит до Харківського прикордонного загону для отримання інформації про те, ціни яких років застосовувались при нарахуванні та виплаті грошової компенсації за неотримане речове майно, яке зазначено у пунктах 1 - 73 довідки №137 від 01.08.2019 року (а.с. 17).

Як вказано позивачем, зі змісту наданих відповідачем на його запити відповідей від 23.12.2019 №705/М-27/15601, від 29.11.2019 №705/14628/М-18 та доданих до них документів, йому стало відомо, що при здійсненні нарахування та виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, відповідачем було порушено приписи чинного законодавства, а саме здійснено нарахування та виплату компенсації вартості неотриманого речового майна за цінами минулих років, протягом яких позивач проходив військову службу на офіцерських посадах та починаючи лише з 2004 року, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Адміністрацією Держприкордонслужби за цінами минулих років, що свідчить про допущення останнім протиправної бездіяльності стосовно нарахування та виплати компенсації, виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 01 січня 2019 року, а також за період проходження військової служби за контрактом не на офіцерських посадах: з 26 травня 1995 року (початок військової служби за контрактом) по 29 червня 2004 року (присвоєння первинного офіцерського звання - лейтенант).

Вважаючи зазначену бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з позовом для захисту своїх порушених прав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів того, що у період з 26 травня 1995 року по 29 червня 2004 року позивач належав до осіб, які відповідно до приписів п. 2 Порядку №178 мають право на виплату грошової компенсації, а наведені позивачем у позові доводи не підтверджені жодними доказами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у редакції, яка діяла до 11 березня 2000 року (далі Закон № 2011-XII), було передбачено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Згідно із положеннями ст.2 Закону України від 17 лютого 2000 року № 1459-ІІІ "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" дію частини другої статті 9 Закону № 2011-XII зупинено у частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації за неодержане речове майно.

Законом України від 03 листопада 2006 року № 328-V "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" статтю 9 Закону № 2011-ХІІ викладено в новій редакції, а також цей Закон доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 1 січня 2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

При цьому, положення ч.2 ст.9-1 Закону № 2011-ХІІ регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.

Пунктом 28 Положення про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.1998 р. №1135 (далі - Положення № 1135) передбачалось, що військовослужбовці, звільнені з військової служби у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за своїм бажанням можуть одержати речове майно, належне їм до одержання в місяці звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання у військовій частині наказу про звільнення.

Особам, які звільняються з військової служби в запас або відставку без права носіння військової форми одягу, виплачується грошова компенсація за належне їм до одержання у місяці звільнення речове майно.

Зазначене Положення № 1135 втратило чинність 28.10.2004 року.

Пункт 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1444 (далі - Положення № 1444) передбачав, що військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно, виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.

Зазначене Положення № 1444 втратило чинність 04 березня 2016 року.

Відповідно до приписів ст. 9-1 Закону № 2011-XII в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до наведеної норми Кабінет Міністрів України постановою від 16 березня 2016 року №178 затвердив Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178).

Пунктами 2, 3 Порядку № 178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, й звільнення з військової служби.

Згідно з пунктами 4 та 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Відповідно до положень п.292 та п.293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009, в редакції чинній на момент звільнення позивача з військової служби (далі - Положення № 1115/2009), після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за обраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.

Колегією суддів встановлено, що наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 27.06.2019 року №359-ОС позивача було звільнено з військової служби за підпунктом а пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту та наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 01 серпня 2019 року №429-ос позивача було знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків військової частини НОМЕР_3 з 01 серпня 2019 року.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать, що відповідачем було складено довідку-розрахунок №137 від 01.08.2019 року на виплату грошової компенсації замість належного до видачі речового майна за період проходження служби підполковником юстиції ОСОБА_1 , відповідно до якої визначено суму 34818,69 грн.

В подальшому, наказом начальника Харківського прикордонного загону від 27 вересня 2019 року №444-ос було наказано виплатити позивачу відповідну грошову компенсацію відповідно до довідки про вартість речового майна, що належить до видачі №137 в сумі 34818,69 грн.

При цьому, зі змісту наданого представником відповідача відзиву на апеляційну скаргу встановлено, що нарахування зазначеної вартості речового майна, що належить до видачі позивачу, відповідно до довідки-розрахунку №137 від 01.08.2019 року було здійснено відповідно до положень постанови КМУ від 16.03.2016 року №178, на виконання якої Адміністрацією Державної прикордонної служби України було видано наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України від 11.02.2017 року №33 «Про доведення вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчився». Даним наказом затверджується додаток №1 - Вартість належних до видачі предметів речового майна. В даних табличках ціни на майно зазначаються у графі Виникнення права на отримання речового майна, яка в свою чергу розділена на декілька підрозділів з позначення різних років і відповідно під кожним з цих розділів зазначена ціна з врахування предмету майна. Як вказано відповідачем, в подальшому, щорічно, з метою розрахунку та впорядкування цін ІНФОРМАЦІЯ_4 видавались накази з метою зазначення цін у 2018 та 2019 роках, а саме відповідно до наказу від 06.02.2018 року №30 вказана вартість належних до видачі предметів речового майна виникнення права на отримання яких виникало у військовослужбовця з 01.01.2018 року та наказом від 30.01.2019 року №21 вказана вартість належних до видачі предметів речового майна виникнення права на отримання яких виникало у військовослужбовця з 01.01.2019 року.

Суд, зазначає, що в даних спірних правовідносинах необхідно враховувати п.5 Постанови з прив`язкою до п. 3 вказаної Постанови.

При нарахуванні грошової компенсації за окремим видами речового майна, необхідно обов`язково враховувати такі складові як момент виникнення права на отримання майна, норму належності, термін експлуатації, ціна на час набуття права, кількість предметів належних до видачі та термін який минув з останнього моменту отримання предмети речового майна.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що при визначенні суми, яка підлягає виплаті, слід враховувати момент виникнення у військовослужбовця права на отримання відповідного речового майна та ціну на майно (в момент виникнення права) відповідно до вищевказаного розрахунку, що затверджений наказом АДПСУ від 11.02.2017 року №33.

Як встановлено судом, вказані вимоги дотримані відповідачем при здійсненні розрахунку суми для виплати позивачу відповідної компенсації замість належного до видачі речового майна, які відображені у довідці-розрахунку №137 від 01.08.2019 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вказані обставини свідчать про необґрунтованість доводів позивача стосовно здійснення відповідачем невірного розрахунку зазначеної компенсації та, як наслідок, відсутності підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом не на 01 січня 2019 року та про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно за період з 30 червня 2004 року по 01 серпня 2019 року, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2019 року, з урахуванням проведених виплат.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 ) грошової компенсації за неотримане речове майно за період з 26 травня 1995 року по 29 червня 2004 року, судова колегія зазначає наступне.

Судом встановлено, що у період з 26 травня 1995 року по 29 червня 2004 року позивач не був військовослужбовцем строкової військової служби, не був курсантом вищого військового навчального закладу, а також вищого навчального закладу, який має у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки. У період з 25 серпня 1999 по 29 червня 2004 позивач був слухачем військово-юридичного факультету Національної юридичної академії ім. Я. Мудрого, що не є тотожним статусу «курсанта».

На думку позивача, за змістом пункту 2 Порядку №178 право на компенсацію за нестримане речове майно він має за весь період проходження військової служби за контрактом, починаючи з 26 травня 1995 по 01 серпня 2019, нарахування якої повинно здійснюватися за цінами виходячи із закупівельної вартості такого майна, станом на 1 січня 2019 року.

Відповідно до приписів п. 2 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

Відповідно до положень ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів того, що у період з 26 травня 1995 року по 29 червня 2004 року позивач належав до осіб, які відповідно до приписів п. 2 Порядку №178 мають право на виплату грошової компенсації, а наведені позивачем у позові доводи не підтверджені належними доказами.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 року по справі № 520/1190/2020 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 по справі № 520/1190/2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.І. Сіренко З.О. Кононенко