Справа № 640/11296/19
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

за участю секретаря судового засідання Білоус А.С.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправними та скасування наказів № 944 від 13.05.2019 р., № 231 о/с від 24.05.2019 р., поновлення нс службі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 944 від 13.05.2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області» за підписом начальника ГУНП в Київській області, в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України відносно слідчого СВ ВП зони ЧАЕС ГУНП в Київській області Кривцова Сергія Петровича;

- визнати протиправним та скасувати наказ № 231 о/с від 24.05.2019 року за підписом начальника ГУНП в Київській області, в частині звільнення зі служби в Національній поліції України слідчого СВ ВП зони ЧАЕС ГУНП в Київській області Кривцова С.П.;

- поновити ОСОБА_1 на службі в Національній поліції України на посаді слідчого СВ ВП зони ЧАЕС ГУНП в Київській області;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у місті Київській області виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв не на підставі чинного законодавства України, а відтак оскаржувані накази підлягають скасуванню.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.12.2019 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в ході службової перевірки не було встановлено порушення позивачем функціональних обов`язків, як слідчого. По теперішній час він не має процесуального статусу підозрюваного, жодного повідомлення про підозру він не отримував. Вважає, що службова перевірка була проведена не об`єктивно, упереджено, а посилання на вчинення ним порушення є необґрунтованими. Також зазначає, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення не доведена.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає, що своїми діями позивач дискредитував звання поліцейського, оскільки поняття «дискредитація» перебуває у тісному зв`язку із поняттям «дотримання морально-етичних норм» та передбачає дії, спрямовані на порушення правил професійної етики та моралі, закріплених у нормативно-правових актах спеціального законодавства, які пред`являються до осіб під час здійснення ними службових функцій та у повсякденному житті. Такі проступки самі по собі підривають довіру та авторитет органів Національної поліції і їх працівників в очах громадськості і є несумісним із подальшим проходженням служби, що зумовлює застосування до працівника органів внутрішніх справ, який вчинив діяння, несумісне з посадою, найсуворішого типу стягнення - звільнення зі служби.

В судове засідання сторони не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано неможливістю з`явитися в судове засідання у зв`язку із сімейними обставинами.

Колегія суддів відхиляє заявлене клопотання, оскільки явка позивача в судове засідання обов`язковою не визнавалася, а наявних в матеріалах справи доказів достатньо для розгляду справи без його участі.

Враховуючи вищевикладене, з метою недопущення затягування розгляду справи, колегія суддів ухвалила здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до наявної в матеріалах трудової книжки ОСОБА_2 , останній перебував на службі в органах внутрішніх справ України з 01.09.2009р. по 06.11.2015р., на службі в поліції з 07.11.2015 року по 24.05.2019 року.

Також відповідно до матеріалів справи ОСОБА_2 під час проходження служби в ОВС та Національній поліції України працював на різних посадах. Останнім місцем служби є посада слідчого СВ ВП зони ЧАЕС ГУНП в Київській області. За час перебування на службі в Національній поліції отримав звання старшого лейтенанта поліції. Загальний стаж роботи в правоохоронних органах складає 9 років 8 місяців 24 дні.

Наказом № 944 від 13.05.2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області» за підписом начальника ГУНП в Київській області було прийнято наступне рішення: «За порушення службової дисципліни підпункту 2 пункту 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 року за № 2337-VIII, підпунктів 1,6 пункту 1, пункту 2 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», підпункту а) пункту 2.1 розділу 2 та підпунктів а), б), в), г), г), д), е), є), пункту 2.10 розділу 2 Правил дорожнього руху України, що виразилися у керуванні транспортним засобом без відповідних документів, вчиненні дорожньо-транспортної пригоди з тяжкими наслідками, зникненні з місця події та ненаданні допомоги потерпілому, вживанні алкогольних напоїв після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, неповідомленні про вказаний факт керівництву підрозділу та керівнику Головного управління, слідчого СВ ВП зони ЧАЕС ГУНГІ в Київській області Кривцова С.П. звільнити зі служби в поліції».

Наказом Начальника Головного управління Національної поліції в Київській області №231 о/с від 24.05.2019 р. відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" на підставі п. 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) ч. 1 ст. 77 ОСОБА_1 , звільнено з посади слідчого СВ ВП зони ЧАЕС ГУНП в Київській області.

Як зазначає сам позивач в позовній заяві з вказаними наказами він був ознайомлений 23.05.2019 р. та 24.05.2019р., а також ним було отримано трудову книжку.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду із позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що своїми діями ОСОБА_1 дискредитував звання поліцейського, тоді як такі проступки самі по собі або у сукупності підривають довіру та авторитет органів Національної поліції і їх працівників в очах громадськості і є несумісним із подальшим проходженням служби, що зумовлює застосування до працівника органів внутрішніх справ, який вчинив діяння, несумісне з посадою, найсуворішого типу стягнення - звільнення зі служби.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 17 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначаються Законом України «Про Національну поліцію».

Так, відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року N 580-VIII (надалі - Закон N 580-VIII) поліцейський зобов`язаний: - неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;- професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; - інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно п. 4 р. XI Закону N 580-VIII, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Із положень ст. 19 Закону N 580-VIII випливає, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до Закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно зі ст. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" від 23.12.2015 №901-VIII, до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006 №3460-ІV, яким визначається сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Статтями 1 та 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України надано визначення службової дисципліни та дисциплінарного проступку.

Так, службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об`єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Відповідно до ст. 7 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку. У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення встановлений статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Згідно положень вказаної статті з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення.

Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Судом першої інстанції встановлено, що за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю слідчого СВ ВП зони ЧАЕС ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції Кривцова С.П. на підставі наказу ГУ НПУ в Київській області № 921 від 10.05.2019 р. призначено службове розслідування за результатами якого складено висновок від 13.05.2019 р. яким було встановлено наступне.

Так, 05.05.2019 р., ОСОБА_1 , близько 22.25 год. рухаючись за кермом автомобіля марки «Mitsubishi Lancer» номерний знак НОМЕР_1 , по автомобільній дорозі сполученням «Іванків - спецпідїзд до зони ЧАЕС» у напрямку м. Чорнобиль, Київської області з метою заступання о 08.00 06.05.2019 р. на службу, що підтверджується відповідними записами у «Книзі нарядів» ВП зони ЧАЕС ГУНП в Київській області, на відстані 1,5 км від КПП «Дитятки», у с. Дитятки, Іванківського району, Київської області, не обравши безпечної швидкості руху здійснив наїзд на громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходився на узбіччі зазначеної автомобільної дороги та не вчинивши жодних дій з метою надання допомоги потерпілому зник з місця події.

Надалі, автомобіль ОСОБА_1 працівниками поліції було виявлено у лісі, на відстані близько 5 кілометрів від місця дорожньо-транспортної пригоди поза вищевказаним населеним пунктом у напрямку с. Зорин, Іванківського району, Київської області.

Близько 05.30 год. 06.05.2019 р. ОСОБА_1 повернувся до місця, де знаходився автомобіль, після чого його було доставлено до КНП ІРР «Іванківська ЦРЛ», для проведення огляду на факт вживання алкогольних напоїв.

Відповідно до акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 06.05.2019 № 162, виданого вказаним медичним закладом, ОСОБА_1 - тверезий (0,2 проміле алкоголю у парах видихуваного повітря).

Зі слів ОСОБА_1 та відповідно до записів лікаря у вказаному медичному акті, після дорожньо-транспортної пригоди, перебуваючи у стресовому стані, останній випив 0,5 літрів пива.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди громадянин ОСОБА_4 загинув на місці, ОСОБА_1 будь-яких тілесних ушкоджень не отримав. Під час вищезазначеної події ОСОБА_5 перебував поза службою, у цивільному одязі, без вогнепальної зброї.

Того ж дня, відомості за вказаним фактом, працівниками СУ ГУНП в Київській області внесено до ЄРДР за № 0000327, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

06.05.2019 р. вказані матеріали у відповідності до вимог КПК України за підслідністю направлені до територіального управління ДБР розташованого у м.Києві, для проведення досудового розслідування та прийняття рішення відповідно до законодавства України (вих. № 24/80-387).

Також, у ході проведення службового розслідування було вивчено реєстрацію ЄО № 2399 від 05.05.2019 р., під час чого встановлено, що заявник, який був свідком дорожньо-транспортної пригоди, надати дані про автомобіль та водія, який скоїв наїзд на ОСОБА_4 не зміг, оскільки він взагалі не зупиняючи транспортний засіб поїхав з місця події в невідомому напрямку, що свідчить про відсутність будь-яких намірів у ОСОБА_1 надати потерпілому допомогу.

Опитаний ОСОБА_1 на підставі ст. 63 Конституції України від надання будь-яких пояснень відмовився.

Опитаний заступник начальника відділу поліції - начальник СВ ВП зони ЧАЕС ГУНП в Київській області підполковник поліції ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_1 дійсно працює слідчим СВ ВП зони ЧАЕС ГУНП в Київській області. Так, відповідно до графіку чергувань відділу поліції, ОСОБА_1 о 08.00 год. 06.05.2019 мав заступати на чергування, однак про намір прибуття до зони безумовного відчуження 05.05.2019р. останній нічого нікому не повідомляв. Близько 00.30 год. 06.05.2019 ОСОБА_6 стало відомо, що ОСОБА_1 вчинив дорожньо-транспортну пригоду та зник з місця події, у зв`язку з чим йому було здійснено декілька телефонних дзвінків, однак на них він не відповідав.

Надалі, автомобіль ОСОБА_1 було виявлено у лісі, на відстані близько 5 кілометрів від місця дорожньо-транспортної пригоди поза вищевказаним населеним пунктом у напрямку с. Зорин, Іванківського району, Київської області. Близько 05.30, того ж дня ОСОБА_1 повернувся до свого автомобілю.

Разом з тим, у ході проведення службового розслідування встановлено, що 09.04.2018, близько 22.30, ОСОБА_1 за порушення Правил дорожнього руху України, а саме за проїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофору, що мало місце за адресою: бульвар Вацлава Гавела, м. Київ, був зупинений працівниками УПП у м. Києві Д1Ш НП України, під час чого у поліцейських виникла підозра, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку з вказаним ОСОБА_1 було запропоновано пройти освідування на факт вживання алкогольних напоїв, однак від такого огляду він відмовився.

Того ж дня, відносно ОСОБА_1 працівниками поліції було складено протокол серії БД № 118223, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії BP № 45399, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

31.05.2018 р. рішенням Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні вказаного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 10 200 гривень та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 12 місяців.

Під час вчинення вказаних адміністративних правопорушень службу ОСОБА_1 проходив в ГУНП у м. Києві та про вказану подію керівництву органу поліції не доповідав.

Таким чином, під час вчинення 05.05.2019 р. дорожньо-транспортної пригоди, автомобілем ОСОБА_1 керував без належних документів, а саме без посвідчення водія, що свідчить про систематичні допущення порушень службової дисципліни останнім.

Відповідно до пп. 2 п. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 року за № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут) службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки.

Згідно з п.п. 1 та 2 ст. 18 Закону N 580-VIII поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.1 розділу 2 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінетом Міністрів України № 1306 від 10.10.2001р. (далі - Правил дорожнього руху України) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Пунктом 2.10 Правил дорожнього руху України передбачено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил;

в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я;

ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті "г" пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;

е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди;

є) до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Під час розгляду справи в судових засіданнях сторонами обставини щодо факту скоєння ОСОБА_1 дорожньо-транспортної пригоди 05.05.2019р. не заперечувалися та знайшли своє підтвердження в доданих до справи матеріалах.

З єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 31.05.2018 р. у справі №760/10105/18 визнано винним ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді - штрафу у розмірі 10 200 грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Отже, вказане підтверджує, що станом на час скоєння позивачем дорожньо-транспортної пригоди 05.05.2019р. у ОСОБА_1 були відсутні водійські права.

В судовому засіданні 05.11.2019 р. судом було допито свідка ОСОБА_7 , який є начальником Чорнобильського відділу поліції зони ЧАЄС ГУ у Київській області та повідомив, що у період з 00-00 год. до 01-00 год. 06.05.2018 р. йому зателефонував ОСОБА_1 і повідомив про дорожньо-транспортну пригоду за його участю. ОСОБА_7 в свою чергу про вказану подію одразу повідомив керівника Національної поліції в Київській області.

Проаналізувавши вказані показання ОСОБА_7 , а також враховуючи зазначені у висновку від 13.05.2019р. показання начальника СВ ВП зони ЧАЕС ГУНП в Київській області Усіка М.В., суд першої інстанції дійшов висновку, що про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася за участю позивача о 22-25 год., ОСОБА_1 повідомив керівництво майже через три години.

Суд першої інстанції вірно відхилив доводи позивача стосовно незаконності звільнення його зі служби в поліції до моменту встановлення його винуватості за обвинувальним вироком, оскільки звільнення позивача до закінчення провадження у кримінальній справі шляхом винесення вироку не може ототожнюватися з відсутністю в його діях порушення службової дисципліни, Правил етичної поведінки поліцейського. Відтак, наявність чи відсутність вироку в кримінальному провадженні не впливає на оцінку дисциплінарного проступку, вчинення якого доведене матеріалами службового розслідування.

Факт вчинення встановлених розслідуванням дій підриває авторитет і довіру до поліції як органу державної виконавчої влади, який покликаний захищати життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду України у справі № 817/1303/16 від 11.04.2018 р.

Відповідно до статті 11 Кримінального кодексу України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Отже рішення по кримінальному провадженню не може свідчити про наявність чи відсутність вини особи у скоєні дисциплінарного проступку або самого факту скоєння такого проступку, так як у кримінальному провадженні надається правова кваліфікація діям особи на підставі Кримінального кодексу України.

Суд приходить до висновку, що своїми діями ОСОБА_1 дискредитував звання поліцейського, оскільки поняття "дискредитація" перебуває у тісному зв`язку із поняттям "дотримання морально-етичних норм" та передбачає дії, спрямовані на порушення правил професійної етики та моралі, закріплених у нормативно-правових актах спеціального законодавства, які пред`являються до осіб під час здійснення ними службових функцій та у повсякденному житті. Такі проступки самі по собі або у сукупності підривають довіру та авторитет органів Національної поліції і їх працівників в очах громадськості і є несумісним із подальшим проходженням служби, що зумовлює застосування до працівника органів внутрішніх справ, який вчинив діяння, несумісне з посадою, найсуворішого типу стягнення - звільнення зі служби.

Дана правова позиція узгоджується також із позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 20 жовтня 2015 року №21-2440а15 та №21-2103а15.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням ст. 6 Конвенції притягнення особи до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі "X. v. Austria" про неприйнятність заяви№ 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі "С. v. the United Kingdom" про неприйнятність заяви№ 11882/85). Більше того, гарантована п. 2 ст. 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально- правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі "Ringvold v. Norway", заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності хоч і прийнято на підставі відомостей, наявних в матеріалах кримінального провадження, однак ґрунтується на самостійних правових підставах.

Така правова позиція відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18).

Крім того, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що вчинення навіть одного проступку, який ганьбить звання працівника поліції, нівелює всі попередні заслуги поліцейського, оскільки дискредитує не лише особу поліцейського, а й поліцію в цілому, як орган, що служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, про що вказано в рішенні Верховного Суду від 03.05.2018р. у справі № 810/2073/16.

В контексті вищевикладеного, колегія суддів вважає законними та обґрунтованими наказ № 944 від 13.05.2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області» в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України відносно слідчого СВ ВП зони ЧАЕС ГУНП в Київській області Кривцова Сергія Петровича та наказ № 231 о/с від 24.05.2019 року в частині звільнення зі служби в Національній поліції України слідчого СВ ВП зони ЧАЕС ГУНП в Київській області Кривцова С.П., а відтак правові підстави для поновлення ОСОБА_1 на службі в Національній поліції України на посаді слідчого СВ ВП зони ЧАЕС ГУНП в Київській області та зобов`язання Головне управління Національної поліції у місті Київській області виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, відсутні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Виходячи із системного аналізу фактичних обставин справи та норм чинного законодавства, пояснень сторін, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О.Костюк

М.І. Кобаль