Справа № 299/3459/17
Суддя: Леньо В. В.
Дата ухвалення: 2020-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3459/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.06.2020 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого - судді Леньо В.В., при секретарі судового засідання Казимірська Н.В., за участі представника позивача - адвоката Нечаєв В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Виноградів адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Теківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, голови Теківської сільської ради Виноградівського району, Закарпатської області про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області з адміністративним позовом до Теківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, голови Теківської сільської ради Виноградівського району, Закарпатської області про поновлення на роботі.

Заявлений позов мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 працював на посаді спеціаліста-землевпорядника в Теківській сільській раді. В 2017 році між ним та сільським головою Пенцкофером М.А. виникли порозуміння та неприязні відносини. З метою його незаконного звільнення, 23.06.2017 року на сесії Теківської сільської ради було прийнято рішення про затвердження нового штатного розпису із виключенням його посади, після чого 26 червня 2017 року йому надано попередження про майбутнє звільнення. Такі дії та рішення були оскаржені в судовому порядку, саме оскаржено рішення ради №220 від 23.06.2017 року. Ухвалою Виноградівського районного суду від 30.06.2017 року по справі № 299/1914/17 було зупинено дію рішення сесії №220 до розгляду справи по суті.

19 липня 2017 року Теківська сільська рада без попереднього оприлюднення проектів рішень та обговорення знову прийняла рішення про скорочення штату, однак до цих пір не видала копію рішення, на адвокатський запит отримав відмову. 20 липня 2017 року на основі «секретного» рішення відповідач знову надав позивачу попередження про майбутнє звільнення.

Розпорядженням Теківського сільського голови №18-к від 12 червня 2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності землевпорядника сільської ради» позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни (систематичне запізнення на роботу, самовільне залишення робочого місця без поважних причин, по особистим питанням, які не зв`язані з роботою) та оголошено догану. Дане розпорядження було оскаржено до суду, постановою Виноградівського районного суду від 21.08.2017 року по справі № 299/2320/17 це розпорядження було скасовано, а судове рішення набрало законної сили.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2017 року скасовано ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову, а саме про зупинення дії рішення сесії № 220 про скорочення штату.

06 жовтня 2017 року Теківський сільський голова видав розпорядження № 35-к «Про звільнення з посади спеціаліста - землевпорядника сільської ради», яким позивача було звільнено з роботи на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП з 06.10.2017 року.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що вказане розпорядження та процедура його звільнення в цілому є протиправними, розпорядження підлягає скасуванню, а позивач поновленню, оскільки таке звільнення не має законного підґрунтя і є наслідком неприязних стосунків, що склалися між мною та безпосереднім керівництвом, з огляду на наступне:

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідач на час звільнення знав про судове оскарження рішення сесії Теківської сільської ради № 220 та №221, якими було вирішено скоротити штатну кількість працівників. Хоча таке повноваження дійсно надано органу місцевого самоврядування, однак положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» містять обов`язок оприлюднювати завчасно проекти своїх рішень та проводити публічне обговорення такого роду рішень, позаяк питання відмови від землевпорядника впливає на права та інтереси кожного мешканця територіальної громади і не може залежати тільки від власного бажання сільського голови.

Позивач також скаржився на те, що не існувало жодної письмової пропозиції сільського голови на пленарному засіданні сільської ради 23 червня 2017 року, на якому затверджено новий штатний розпис ради, як це передбачено у відповідності до вимог пункту 5 статті 26 та частини 4 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до тексту оскаржуваного розпорядження, воно ґрунтується на підставі рішень сесії сільської ради № 220, 221 та № 253. Перші два рішення позивачу були надані у відповідь на запит і такі оскаржені в судовому порядку. Проте, рішення сесії № 253 від 19.07.2017 року не видано. На два інформаційні запити не отримали жодної відповіді, внаслідок чого Уповноваженим ВРУ з прав людини відкрито провадження по неправомірній відмові в наданні інформації. На третій (адвокатський) запит отримали відмову у наданні копії рішення сесії, з огляду на те, що в них містяться конфіденційні (персональні) дані. Тобто позивача було звільнено на підставі рішення сесії, про яке його не повідомлено і чиниться труднощі в доступі до його тексту.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до статті 49 2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49 2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Проте, ані сільський голова, ані сільська рада жодним чином не запропонували позивачу жодні наявні в раді посади, не повідомили ані про їх наявність, ані про їх відсутність.

Сільський голова не запропонував позивачу іншу посаду, чим самим грубо порушив його право на працю, не врахувавши, що позивач є особою передпенсійного віку за загальним правом (ст. 18 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування).

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. (ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ ВСУ у справі за N 6-1264цс17, постанова від 09.08.2017 року та постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 1 березня 2017 р. у справі N 6-2485цс17).

Скорочення працівників відбувається лише за погодженням з профспілковою організацією, де працівник працює, або за погодженням з іншим виборним органом, який представляє інтереси працівників. Однак, жодного погодження з профспілковим органом під час вирішення питання про скорочення позивача не здійснювалось.

Відповідно до ст. 44 КЗпП при припиненні трудового договору, зокрема, з підстави, зазначеної у п.1 ст. 40 КЗпП (у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в т. ч. ліквідацією, реорганізацією, банкрутством або пере-профілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників), працівнику виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Проте, позивачу не було виплачено ані вихідну допомогу, ані компенсацію за невикористану відпустку, ані щомісячну премію, тощо.

У разі, якщо в день звільнення працівнику не було видано трудову книжку та проведено повний розрахунок заробітної плати, компенсації відпускних тощо - то організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивачу тільки 17 жовтня 2017 року було видано трудову книжку на руки, а кінцевий розрахунок було виплачено значно пізніше. Саме тому позивач 09 жовтня 2017 року подав відповідачу письмову заяву, в якій просив врахувати приписи ст.ст. 116, 117 КЗпП, видати йому оригінал трудової книжки, надіслати йому детальний розрахунок по заробітній платі та нарахувати йому середній заробіток за весь час затримки після звільнення по день фактичного розрахунку. Однак відповідачем свого обов`язку по ст. 47 КЗпП дотримано не було.

За ст. 235 ч. 2 КЗпП України при поновленні працівника на роботі в його користь стягується середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Не погоджуючись із позовом представником відповідача подано письмовий відзив (а.с.83-86), доводи якого зводяться до наступного.

У відповідності до рішень сімнадцятої сесії сьомого скликання Теківської сільської ради №220, №221 від 23.06.2017р. рішення вісімнадцятої сесії сьомого скликання Теківської сільської ради №253 від 19.07.2017р., затверджено нову структуру та новий штатний розпис Теківської сільської ради, згідно яких посада спеціаліста- млевпорядника скорочена, введено нову посаду спеціаліста-юристоконсульта. Факт наявності таких рішень не заперечується відповідачем, оскільки останній оскаржив окремі рішення сесії згідно судового провадження №299/1914/17 (додано позивачем до позову), однак матеріали позову у цій справі сільській раді не були надані та не були відомі.

Згідно вимог ст.49-2 КЗпП України працівнику ОСОБА_1 не пізніше як за два місяці до звільнення 26.06.2017р. та 20.07.2017р. вручено відповідні персональні попередження про майбутнє вивільнення з займаної посади.

Враховуючи зміни в організації виробництва і праці, скорочення посади спеціаліста- землевпорядника та затвердження нової структури, 06.10.2017р. Теківським сільським головою прийнято розпорядження №35-к «Про звільнення посади спеціаліста - землевпорядника сільської ради», згідно якого звільнено ОСОБА_1 за п.1. ст.40 КзПП України. Одночасно цим розпорядженням утворено комісію по передачі справ та матеріальних цінностей.

Дане розпорядження доведено та вручено позивачу в день прийняття, що посвідчується розпискою на розпорядження та протоколом сесії Теківської сільської ради від 06.10.2017р. На день звільнення позивач мав оголошену догану.

Позивач був присутній на вказаній сесії 06.10.17р., оскільки подавав на розгляд сесії земельні питання. Обговорюючи питання звільнення, позивачу на сесії було запропоновано передати справи, матеріальні цінності, та отримати трудову книжку. Від даної пропозиції 6.10.2017р. позивач відмовився і запропонував комісії, що утворена, провести передачу на наступний тиждень.

З незалежних від відповідачів причин, позивачу неможливо було в день звільнення вручити трудову книжку у зв`язку з відмовою останнього від отримання.

Не зважаючи телефонні дзвінки позивачу, на неодноразові запрошення прийти отримати трудову книжку та інші документи необхідні при звільненні, а також передати справи, позивач з`явився до сільської ради через тиждень 12.10.2017р.

В той же час позивач скориставшись юридичною консультацією вдався до маніпуляцій з підготовкою звернення ніби-то від 09.10.2017р., яке через поштове відділення надійшло до сільської ради 19.10.2017р. про надання йому трудової книжки та проведення розрахунку. Аналогічно позивач не повертав трудову книжку, коли оформляв пенсію по віку, у зв`язку з чим необхідно було від сільської ради офіційне звернення.

Тобто ухиляючись від явки до сільської ради позивач перешкоджав сільській раді реалізувати вимоги в частині забезпечення дотримання трудового законодавства. Уповноваженого представника на отримання трудової книжки та необхідних документів позивач не визначив.

Тільки 12.10.2017р. позивач з`явився до сільської ради, взяв участь у прийомі - передачі документів та матеріальних цінностей у зв`язку зі звільненням з роботи. В цей же день сільська рада змогла особисто вручити позивачу трудову книжку та інші необхідні позивачу документи.

Заява позивача надійшла 19.10.17р., через тиждень після прийому-передачі, що з урахуванням поштової доставки підтверджує факт надсилання позивачем листа після отримання трудової книжки та після проведення прийому передачі.

У зв`язку зі звільненням позивачу були виплачені всі належні виплати згідно розрахунків. Також виплачено вихідну допомогу при звільненні в розмірі середньомісячної заробітної плати в сумі 2725,64 грн. На компенсацію за відпустку позивач не мав право у зв`язку з використанням до дня звільнення всіх належних відпусток за відпрацьований період.

Відповідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч. 2 цієї статті звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Позивач немає вищої освіти, має диплом молодшого спеціаліста та здобув освіту за спеціальністю «товарознавство та комерційна діяльність». Тобто позивач не мав права займати посади посадових осіб органів місцевого самоврядування навіть при вирішенні питання про призначення спеціалістом-землевпорядником в попередні роки.

Роботодавець не мав можливості запропонувати позивачу іншу вакантну посаду, оскільки такі відсутні в сільській раді, за винятком посади спеціаліста-юристконсульта. Вимоги до претендента на заміщення вакантної посади - вища освіта за відповідним юридичним фахом.

У зв`язку з відсутністю вакантних посад, які позивач міг зайняти з врахуванням кваліфікаційних вимог, зокрема, освіти, у відповідача була відсутня можливість запропонувати йому для переведення зазначену вакантну посаду спеціаліста-юриста.

З урахуванням ст.49-2 КзПП України при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

За загальним правилом переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, і лише у випадку рівних умов продуктивності праці і кваліфікації застосовуються положення ч. 2 ст. 42 КЗпП України. Оскільки звільнення інших працівників не проводилось, питання переважного права залишення на роботі не може розглядатись.

З оголошення у засобах масової інформації вбачається, що сільською радою було оголошено конкурс на заміщення вакантної посади спеціаліста -юрисконсульта. З заявою про участь у конкурсі на заміщення вакантної посади позивач не звертався. Таким чином позивач не скориставшись свої правом участі у конкурсі на заміщення посади позбавив себе можливості працевлаштування.

З урахуванням кваліфікації позивача та у зв`язку з відсутністю відповідних посад, а також з урахуванням згоди на звільнення первинної профспілкової організації та відсутністю підстав для відмови у наданні такої згоди, відповідач правомірно звільнив позивача з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Представником позивача подано заперечення на відзив (а.с.117-120), згідно якого відповідачами грубо порушено приписи ст. 43 КЗпП щодо отримання попереднього дозволу профспілкового органу на звільнення позивача з посади у зв`язку із скороченням. Так, позивач не знав про жодне надання дозволу уповноваженого представника профспілкового органу, допоки не отримав копію відзиву на позовну заяву. Позивач стверджує, що жодного засідання профспілкового органу не відбувалось, про його проведення позивача не було повідомлено, також він вперше чує про будь-яке надання дозволу на його звільнення. Стаття 43 КзПП передбачає, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Всупереч вимогам трудового законодавства, жодне подання на профспілкову організацію не розглядалися в присутності позивача, такий навіть не знав про його проведення.

З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Ця правова позиція була висловлена Верховним Судом по справі № 273/212/16-ц в постанові суду від 23.01.2018. Однак, відповідач не довів перед судом ту обставину, що звільнення ОСОБА_1 відбулося без порушення законодавства про працю, враховуючи підстави та предмету позову.

Як видно з матеріалів справи, жодної вакантної посади на підприємстві при звільненні позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України не пропонувалось, хоча роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17.

Про наявність чи відсутність вакантних посад в сільській раді, які б відповідали кваліфікації та освіті позивача - ОСОБА_1 не знав та не міг знати, оскільки його про ці обставини всупереч законодавству не повідомляли. Якщо б позивач достовірно знав про відсутність інших посад в сільській раді, такий мав би можливість протягом двох місяців підшукати собі іншу роботу, проте такі його гарантії були грубо порушені.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Тобто однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату працівників є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення (Позиція ВСУ по справі № 6-1723цс17 від 18.10.2017).

Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис (частина 3 статті 64 Господарського кодексу України).

Так, Теківська сільська рада прийнята три рішення на своїй сесії, яким передбачене питання щодо скорочення штату. Дані рішення повинні були бути доведені до відома всіх працівників не пізніше ніж за 2 місяці до дати звільнення (частина 1 статті 49-2 КЗпП, пункт 19 Постанови Пленуму ВСУ № 9).

Однак, рішення сесії ради №253 від 19.07.2017 року не було видано для ознайомлення позивачу, на два інформаційні запити через мережу Інтернет сільська рада просто проігнорувала, а на адвокатський запит - відповідачем була надана відмова. Такі дії відповідачів зумовлені тим, що позивач вже оскаржив в судовому порядку два рішення сесії № 220 та № 221 від 23.06.2017 року, саме тому відповідач не бажав видавати працівнику копію останнього рішення № 253 за липень 2017 року. Це порушення доведено на підставі постанови Виноградівського районного суду по справі за позовом ОСОБА_3 до Теківської сільської ради.

За таких обставин, відповідач порушив трудові права та гарантії позивача щодо ознайомлення його з рішенням сесії, на підставі чого його в майбутньому було звільнено, а також вчинено перешкоди щодо можливості судового оскарження рішення № 253.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Нечаєв В.В., що діяв на підставі договору про надання правової допомоги від 28.06.2017 р. (а.с. 3 зв.) заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник позивача Рацин Ю.Ю., який представляв відповідачів згідно до довіреностей від 17.11.2017 р. та 26.10.2017 р. (а.с.46-47) позовні вимоги заперечував з підстав, викладених у поданому запереченні.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що працює в Теківській сільській раді секретарем та є уповноваженим профспілкового органу Теківської сільради. Ствердила, що 02.10.2017 р. за участі ОСОБА_1 проводилося засідання профспілкового органу, на якому було погоджено його звільнення.

В судовому засіданні досліджені наступні докази: розпорядження Теківського сільського голови від 06.10.2017 р. № 35-к "Про звільнення з посади спеціаліста - землевпорядника сільської ради (а.с.3)", трудову книжку на ім`я ОСОБА_1 (а.с.13-18), рішення сімнадцятої сесії сьомого скликання Теківської сільської ради від 23.06.2017 р. №220 "Про структуру і чисельність апарату сільської ради", рішення сімнадцятої сесії сьомого скликання Теківської сільської ради від 23.06.2017 р. №221 "Про затвердження штатного розпису на 26 травня 2017 року" (а.с.19-19 зв.), попередження про звільнення ОСОБА_1 від 26.06.2017 р., попередження про звільнення ОСОБА_1 від 20.07.2017 р. (а.с.20, 20 зв.), довідка про доходи ОСОБА_1 (а.с.21 зв.), адвокатський запит від 04.09.2017 р., відповідь Теківської сільської ради на адвокатський запит від 12.09.2017 р. (а.с.22, 22 зв.), розпорядження теківського сільського голови від 12.06.2017 р. № 18-к "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності землевпорядника сільської ради" (а.с.23), постанова Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21.08.2017 р. у справі № 299/2320/17 за позовом ОСОБА_1 до Теківської сільської ради Виноградівського району, теківського сільського голови про визнання протиправним тьа скасування розпорядження про притягнення до дисциплінарної відповідальності (а.с.24-28), ухвала Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30.06.2017 р. (а.с.32- 32зв.), ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2017 р. (33-34), Заява ОСОБА_1 від 09.10.2017 р., відповідь Теківської сільської ради №02-10/216 від 25.10.2017 р. (а.с. 37), рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28.12.2017 р. (а.с.73-75 зв.), Розпорядження Теківськогог сільського голови від 06.10.2017 р. № 35 - к "Про звільнення з посади спеціаліста-землевпорядника сільської ради" з додатками (комісія, протокол засідання дев`ятнадцятої сесії сьомого скликання від 06.10.2017 року, заява ОСОБА_1 , акт від 12.10.2017 року, довідка від 18.12.2017 р., копія диплому, копія газети Новини Виноградівщини від 07.10.2017 року, довідка від 18.12.2017 року, подання уповноваженому представнику первинної профспілкової організації Теківської сільської ради від 27.09.2017 р. № 02-10/199, відповідь уповноваженого представника первинної профспілкової організації Теківської сільської ради від 03.10.2017 року, штатний розпис на 20107 рік, рішення вісімнадцятої сесії сього скликання Теківської сільської ради від 19.07.2017 р. № 253 "Про структуру і чисельність апарату сільської ради", розпорядження Теківського сільського голови від 12.06.2017 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності землевпорядника сільської ради", лист від 16.08.2017 року № 02-10№171 заява від 29.09.2017 року (а.с.87-102 зв.), постанова Верховного суду від 10.07.2019 року (а.с.165-169), Постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2019 р. (а.с.172-177), рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 року (а.с.179-184), Постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2019 р. (а.с.186-190).

Заслухавши сторін та їх представників, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що 23.06.2017 року на сесії Теківської сільської ради було прийнято рішення про затвердження нового штатного розпису. (а.с.19),

26 червня 2017 року позивачу надано попередження про майбутнє звільнення (а.с.20).

Зазначені дії та рішення позивачем були оскаржені в судовому порядку, а саме оскаржено рішення ради №220 від 23.06.2017 року.

Ухвалою Виноградівського районного суду від 30 червня 2017 року по справі № 299/1914/17 було зупинено дію рішення сесії №220 до розгляду справи по суті.

19 липня 2017 року Теківська сільська рада повторно прийняла рішення про скорочення штату, однак не видала копію рішення.

20 липня 2017 року на основі даного рішення відповідач знову надав позивачу попередження про майбутнє звільнення (а.с.20).

Розпорядженням Теківського сільського голови №18-к від 12 червня 2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності землевпорядника сільської ради» позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни та оголошено догану (а.с.23).

Дане розпорядження позивачем оскаржено до суду. За наслідками судового розгляду постановою Виноградівського районного суду від 21.08.2017 року по справі № 299/2320/17 зазначене розпорядження скасовано.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2017 року скасовано ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову, а саме про зупинення дії рішення сесії № 220 про скорочення штату.

06 жовтня 2017 року Теківський сільський голова видав розпорядження № 35-к «Про звільнення з посади спеціаліста - землевпорядника сільської ради», яким позивача було звільнено з роботи на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП з 06.10.2017 року (а.с.3).

Відповідно до тексту оскаржуваного розпорядження, воно ґрунтується на підставі рішень сесії сільської ради № 220, 221 від 23.06.2017 р. та № 253 від 19.07.2017 р.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13.04.2018 року (справа № 299/1914/17), яке набрало законної сили відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2019 року визнано протиправними та скасовано рішення Теківської сільської ради Виноградівського району сімнадцятої сесії сьомого скликання від 23.06.2017 р., а саме: рішення № 220 "Про структуру і чисельність апарату сільської ради" та рішення № 221 "Про затвердження штатного розпису на 26.05.2017 року".

Позивачем оскаржувалося також рішення Теківської сільської ради Виноградівського району вісімнадцятої сесії сьомого скликання від 19.07.2017 р. № 253 "Про структуру і чисельність апарату сільської ради".

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 року? яке набрало законної сили згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2019 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Правовідносини між сторонами врегульовано нормами Кодексу законів про працю України (КЗпП України).

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст. КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч.2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно ст. 49 2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Отже, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49 2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Проте, ані сільський голова, ані сільська рада жодним чином не запропонували позивачу жодні наявні в раді посади, не повідомили ані про їх наявність, ані про їх відсутність.

Доводи, які зазначені у відзиві на позов та озвучені представником Рацин Ю.Ю. про те, що ОСОБА_1 не має вищої освіти, а відтак йому і не могла бути запропонована інша посада, обов`язку відповідача вчинити дії по повідомленню працівника про наявність вакансій не звільняє.

Суд констатує, що доводи позивача в частині того, що його не було повідомлено про наявність вакантних посад з боку відповідача, а відтак грубо порушено його право при звільненні, є об`єктивно встановленими у судовому засіданні.

Щодо погодження звільнення з профспілковою організацією, слід зазначити наступне.

Згідно ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

З матеріалів справи вбачається, що сільський голова звернувся 27.09.2017 р. з поданням до первинної профспілкової організації про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст. 40 КЗпП України. Листом від 03.10.23017 р. уповноважений представник первинної профспілкової організації Теківської сільради ОСОБА_4. зазначила, що 02.10.2017 р. , заслухавши доводи особи, що підлягає звільненню, прийнято рішення про надання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Підставою для зміни структури і чисельності сільської ради стало винесення рішення № 220 від 23.06.2017 року " Про структуру і чисельність апарату сільської ради".

На виконання зазначеного рішення було винесено рішення № 221 від 23.06.2017 року "Про затвердження штатного розпису на 26.05.2017 року".

Зазначені рішення № 220 від 23.06.2017 року та № 221 від 23.06.2017 року скасовані.

Отже, розпорядження про звільнення позивача № 35 - к від 06.10.2017 р. ґрунтувалося на скасованих рішеннях № 220 від 23.06.2017 року та № 221 від 23.06.2017 року, що є безумовною підставою для визнання такого звільнення незаконним.

Подані заперечення відповідача зазначених обставин не спростовують.

Отже, з врахуванням того, що судом встановлено грубе порушення процедури звільнення позивача, розпорядження про його звільнення ґрунтувалося зокрема на двох рішеннях, які визнані незаконними та скасовані, оскаржуване рішення про звільнення позивача вважатися законним не може, а відтак підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 241, 243, 244, 245, 246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Теківського сільського голови Виноградівського району Закарпатської області від 06 жовтня 2017 року№ 35 -к "Про звільнення з посади спеціаліста - землевпорядника сільської ради".

Поновити позивача ОСОБА_1 на посаді спеціаліста - землевпорядника Теківської сільської ради".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Виноградівський районний суд Закарпатської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст виготовлено 23.06.2020 року.

ГоловуючийВ. В. Леньо