Справа № 803/864/17
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2020-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 803/864/17 пров. № 857/Н-83/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Большакової О.О., Заверухи О.Б.,

за участю секретаря судового засідання Пильо І.І.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року у справі за апеляційною скаргою Господарського суду Волинської області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 21 липня 2017 року у справі №803/864/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Господарського суду Волинської області, Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України про визнання відмови неправомірною, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 12.07.2017 звернувся в суд із адміністративним позовом до Господарського суду Волинської області, Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України, в якому просив визнати неправомірною відмову Господарського суду Волинської області від 21 березня 2017 року за №01-15/1853/17 про проведення нарахування та виплати вихідної допомоги при звільненні з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку; зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату суми вихідної допомоги при звільненні з посади судді у відставку відповідно до положень частини третьої статті 43 Закону України №2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року з відповідними змінами від 24 лютого 1994 року, внесеними Законом України №4015-12, у розмірі місячного заробітку за останньою посадою, за кожен повний рік роботи на посаді судді; визнати неправомірною бездіяльності Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення фінансування Господарського суду Волинської області на здійснення виплат суми вихідної допомоги судді при звільненні з посади у відставку.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 21 липня 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Господарського суду Волинської області від 21 березня 2017 року за №01-15/1853/17 про проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку. Зобов`язано Господарський суд Волинської області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 суми вихідної допомоги при звільненні з посади судді у відставку відповідно до положень частини третьої статті 43 Закону України №2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року з відповідними змінами від 24 лютого 1994 року, внесеними Законом України №4015-12, у розмірі місячного заробітку за останньою посадою, за кожен повний рік роботи на посаді судді. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 21 липня 2017 року у справі № 803/864/17 скасовано в частині задоволення позову та прийнято нову, якою відмовлено в задоволенні позову в цій частині вимог. В решті постанову залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 13 червня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року без змін.

ОСОБА_1 12.05.2020 звернувся до Восьмого апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року за виключними обставинами.

Вказану заяву обґрунтовує тим, що рішенням Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року по справі № 3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166-VII.

Державна судова адміністрація України та Господарський суд Волинської області подали відзиви на заяву ОСОБА_1 , в яких просять відмовити заявнику у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

ОСОБА_1 подав клопотання про розгляд даної заяви за його відсутності за наявними у справі матеріалами.

Господарський суд Волинської області, у зв`язку з неможливістю направити представника також просив розгляд заяви провести за його відсутності.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року в межах доводів та вимог заяви та відзивів на неї, колегія суддів вважає, що вказана заява не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 22 червня 1992 року по 18 грудня 1995 року обіймав посаду арбітра, а з 19 грудня 1995 року по 08 грудня 2015 року судді господарського суду Волинської області.

Постановою Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року №788-VIII Про звільнення суддів, у зв`язку з поданням заяви про відставку, позивача звільнено з посади судді відповідно до пункту 9 частини п`ятої статті 126 Конституції України.

Наказом голови Господарського суду Волинської області від 08 грудня 2015 року №87/02-2 ОСОБА_1 відраховано зі штату працівників Господарського суду Волинської області з 08 грудня 2015 року.

При звільненні позивачу не виплачена вихідна допомога на підставі статті 136 Закону України Про судоустрій і статус суддів у редакції, що діяла до 27 березня 2014 року, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що положення Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні та Закону України Про забезпечення права на справедливий суд якими виключено норми, що надавали право судді на отримання вихідної допомоги, не можуть вважатись підставою для позбавлення позивача права на отримання такої допомоги як елементу забезпечення реального функціонування принципу незалежності суддів, а отже не повинні застосовуватись відповідачем.

Львівський апеляційний адміністративний суд скасовуючи постанову суду першої інстанції виходив з того, що датою виходу у відставку судді є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади, а не дата набуття права на вихід у відставку, і на момент прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача з посади діяли норми Закону № 2453-VI, якими не передбачалась виплата вихідної допомоги, тому у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги.

З такими висновками погодився Верховний суд у постанові від 13 червня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 КАС України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за виключними обставинами.

Згідно ч. 5 ст. 361 КАС України, підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено судове рішення; 3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.

При перегляді судового рішення за виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (ч. 6 ст. 361 КАС України).

Аналізуючи вищенаведену статтю КАС України, суд апеляційної інстанції вважає, що встановлення Конституційним Судом України неконституційності окремого положення закону, застосованого при вирішенні справи, надає лише право на перегляд такого судового рішення за виключними обставинами, а не є беззаперечною обставиною за наявності якої суд зобов`язаний ухвалити судове рішення на користь особи, яка звертається із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Відповідно до ч. 4 ст. 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини в цій справі виникли з 14.03.2017 року дати звернення позивача до голови Господарського суду Волинської області із заявою про проведення нарахування та виплати вихідної допомоги.

Нормою частини 1 статті 136 Закону № 2453-VІ в редакції, чинній до 27 березня 2014 року, було визначено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Разом з тим, Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ (а саме пп. 1 п. 28 цього Закону), який набрав чинності з 01 квітня 2014 року, виключено статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 із Закону України «Про судоустрій та статус суддів» Конституційним Судом України не приймалося, а отже з 01 квітня 2014 року судді, які виходять у відставку, не мають права на отримання вихідної допомоги.

Тобто, на момент виходу позивача у відставку (12.11.2015) виплату вихідної допомоги судді законодавством передбачено не було.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови від 12 листопада 2015 року № 788-VІІІ про звільнення позивача з посади судді.

Рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020 № 2-р(ІІ)/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення підпункту 4 пункту 28 розділу II Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні від 27 березня 2014 року №1166-VII.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 № 2-р(ІІ)/2020 встановлено, що положення підпункту 4 пункту 28 розділу II Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні від 27 березня 2014 року №1166-VII, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, вказані положення застосовуються з 15.04.2020, та не поширюють свою дію на правовідносини, які виникли до 15.04.2020 включно.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного від 25 жовтня 2017 року, оскільки Рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 № 2-р(ІІ)/2020 не вплинуло на правильність висновків апеляційного суду під час ухвалення постанови про перегляд якої просив заявник.

Згідно ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване статті 6 § 1 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.

Новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження, сам по собі не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій він використовується для виправлення помилок правосуддя. Однак, Суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі ст. 6 Конвенції.

Правова певність передбачає дотримання принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип полягає в тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи (рішення у справі Правєдная проти Росії, №. 69529/01; у справі Рябих проти Росії, № 52854/99, пункт 52; у справі Брумареску проти Румунії, № 28342/95, пункт 61).

Таким чином, наведені в заяві доводи, не спростовують висновки Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року, а відтак така задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини четвертої статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Керуючись статтями 229, 321, 325, 328, 329, 361, 363, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року у справі №803/864/17 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді О. О. Большакова
О. Б. Заверуха
Повний текст ухвали складено 03.07.2020