Справа № 120/1742/20-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 липня 2020 р. Справа № 120/1742/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Ямпільської райдержадміністрації Вінницької області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) до управління соціального захисту населення Ямпільської РДА (далі - управління соціального захисту населення Ямпільської РДА, відповідач), яким просив:

- визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Ямпільської райдержадміністрації щодо припинення компенсаційної виплати позивачу за надання соціальної послуги ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати призначити щомісячну компенсаційну виплату позивачу за надання соціальної послуги ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01.12.2019 р. по 20.07.2044 р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що йому безпідставно припинено компенсаційну виплату за надання соціальної послуги ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 04.05.2020 р. відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у письмовому провадженні.

22.06.2020 р. надійшов відзив, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що в ході перевірки обстеженням матеріально- побутових умов сім`ї встановлено, що ОСОБА_1 не проживає із особою, яку має доглядати, а саме, ОСОБА_3 та, відповідно, не здійснює догляд за останньою. А отже, немає права на спірну компенсацію, відтак, позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне

12.03.2014 р. ОСОБА_1 звернувся до органу праці та соціального захисту населення Ямпільської РДА із заявою про призначення компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги.

В подальшому, ОСОБА_1 призначено компенсаційну виплату за надання соціальної послуги ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 12.03.2014 р.

10.11.2019 р. та 26.11.2019 р. соціальним інспектором здійснено обстеження матеріально- побутових умов сім`ї та встановлено, що ОСОБА_1 не проживає із ОСОБА_3 , відповідно, не здійснює за нею догляду.

12.12.2019 р. прийнято рішення про припинення виплати компенсації ОСОБА_1 за надання соціальної послуги ОСОБА_3

Не погоджуючись із такою позицією суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Механізм призначення і виплати компенсації фізичними особам, які надають соціальні послуги (на час дії спірних правовідносин) визначався, Порядком призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 №558 (далі - Порядок №558).

Пунктом 1 Порядку №558 встановлено, що непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата.

Відповідно до пункту 5 Порядку №558, компенсація призначається і виплачується структурним підрозділом з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради за місцем проживання, перебування особи, якій надаються соціальні послуги, з дня подання фізичною особою, яка надає соціальні послуги, та особою, яка їх потребує, заяв разом з документами, зазначеними у пункті 6 цього Порядку.

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради видає заявнику розписку про прийняття заяв і документів із зазначенням дати їх прийняття.

Днем подання заяв для призначення компенсації вважається день реєстрації структурним підрозділом з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради заяв з необхідними документами.

Якщо заяви та документи надсилаються поштою, днем подання заяв для призначення компенсації вважається дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення.

У разі коли до заяв не додані всі необхідні документи, структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради письмово протягом трьох днів повідомляє заявнику, які документи слід подати додатково. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців з дня одержання такого повідомлення, днем подання заяв вважатиметься день їх прийняття або відправлення.

Відповідно до пункту 4 Порядку №558 компенсація не призначається:

1) фізичним особам, які надають соціальні послуги громадянам, яким призначено: державну соціальну допомогу на догляд відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю" або надбавку на догляд до державної соціальної допомоги згідно із Законом України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю"; надбавку на догляд або державну соціальну допомогу на догляд відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення" і "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; відшкодування витрат на надання послуг по догляду відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності";

2) фізичним особам, які надають соціальні послуги і отримують допомогу на догляд відповідно до Закону України "Про психіатричну допомогу" ;

3) фізичним особам, які надають соціальні послуги на платній основі;

4) самозайнятим особам;

5) фізичним особам, які проходять альтернативну (невійськову) службу;

6) фізичним особам, які надають соціальні послуги громадянам похилого віку, особам з інвалідністю, хворим, які за висновком лікарсько-консультаційної комісії потребують постійного стороннього догляду і не здатні до самообслуговування та перебувають у трудових відносинах, у тому числі на умовах неповного робочого дня (крім роботи вдома).

Пунктом 6 Порядку №558 визначено, що для призначення компенсації подаються такі документи: 1) фізичною особою, яка надає соціальні послуги: заява про згоду надавати соціальні послуги; паспорт або інший документ, що посвідчує особу; висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що стан її здоров`я дозволяє постійно надавати соціальні послуги; копія трудової книжки, а у разі відсутності трудової книжки - письмове повідомлення особи із зазначенням інформації про відсутність трудової книжки та про останнє місце роботи чи отримання доходів; заява про надання згоди на проведення перевірки даних про доходи особи з використанням відомостей Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (з урахуванням вимог Закону України "Про захист персональних даних"); 2) особою, яка потребує надання соціальних послуг, або її законним представником (у разі визнання цієї особи недієздатною): заява про необхідність надання соціальних послуг; паспорт або інший документ, що посвідчує особу; копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; висновок лікарсько-консультаційної комісії про необхідність постійного стороннього догляду та нездатність особи до самообслуговування (за винятком інвалідів I групи, інвалідність яких встановлена безстроково та які згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією потребують постійного стороннього догляду). Порядок видачі такого висновку та його форма затверджуються МОЗ.

Відповідно до пункту 7 Порядку №558, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради протягом десяти днів після одержання заяв із необхідними документами розглядає їх та приймає рішення про призначення компенсації чи про відмову в її призначенні із зазначенням причини відмови та порядку оскарження цього рішення, про що інформує заявника письмово протягом п`яти днів після прийняття відповідного рішення.

Згідно пункту 8 Порядку №558, компенсація призначається: на час встановлення групи інвалідності - особам з інвалідністю I групи, інвалідність яких встановлена безстроково та які згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною

комісією потребують постійного стороннього догляду; на час, протягом якого особа, що подала заяву про необхідність отримання соціальних послуг, потребуватиме постійного стороннього догляду.

Фізичні особи, які одержують компенсацію, зобов`язані повідомити структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради, що призначають ці виплати, про обставини, які можуть вплинути на умови їх призначення та виплати. У разі виявлення таких обставин виплата компенсації припиняється з дня, що настає за днем виникнення таких обставин. У разі одержання у зв`язку з цим зайвих сум компенсації одержувачі повинні

відшкодувати структурним підрозділам з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради надміру виплачені суми за весь період, коли фізична особа не мала права на одержання компенсації (п. 15 Порядку № Порядку №558 )

Із процитованих норм видно, що виплата не призначається фізичним особам, я яким призначено: державну соціальну допомогу на догляд відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю" або надбавку на догляд до державної соціальної допомоги згідно із Законом України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" ; надбавку на догляд або державну соціальну допомогу на догляд відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення" і "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" ; відшкодування витрат на надання послуг по догляду відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", фізичним особам, які надають соціальні послуги і отримують допомогу на догляд відповідно до Закону України "Про психіатричну допомогу" або надають соціальні послуги на платній основі чи проходять альтернативну (невійськову) службу або перебувають у трудових відносинах, у тому числі на умовах неповного робочого дня (крім роботи вдома) та самозайнятим особам.

Більш того, у переліку документів, що подаються для призначення відповідної виплати відсутні такі, що підтверджують місце реєстрації осіб.

Оцінюючи позицію відповідача щодо припинення виплати з підстав, що позивач не проживає із особою, яку має доглядати, тут суд вказує на те, що Порядок №558 не передбачає такої підстави для припинення виплати компенсації.

Стосовно актів обстеження, на які посилається управління, то тут слід вказати, що в даних актах не міститься інформація, яка б підтверджувала факт не здійснення позивачем догляду за ОСОБА_3 , лише припущення стосовно не проживання позивача та ймовірність не здійснення нагляду.

Відтак, суд доходить висновку, що управлінням безпідставно припинено компенсаційну виплату ОСОБА_1 .

Разом з тим, визначаючись щодо вимоги про визнання протиправною бездіяльності, суд вказує на таке.

Згідно загальних засад права, бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. В свою чергу, дії - це юридично значуща активна (тобто врегульована нормами права) поведінка суб`єкта владних повноважень, що спричиняє юридичні наслідки.

Як встановлено, відповідач прийняв рішення про припинення компенсаційної виплати, тобто вчинені певні дії, що виключає бездіяльність.

Відтак, в частині визнання протиправною бездіяльності щодо припинення компенсаційної виплати, позов задоволенню не підлягає, оскільки жодної бездіяльності відповідачем не допущено.

При цьому, суд вважає за необхідне, керуючись статтею 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить.

Так, згідно частини першої вказаної норми, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення".

Так, відповідно до пункту 3 цієї, Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Як вже встановлено судом та зазначалось вище , відповідачем прийнято рішення , яким припинено виплату спірної компенсації.

Оцінюючи дане рішення, суд керується нормами частини другої статті 2 КАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, критерій "прийняття рішень, вчинення (невчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України" - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України: "Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

"На підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень:

- має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України;

- зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Критерій "прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії" - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

На думку суду, рішення про припинення компенсаційної виплати прийнято без врахування розтлумачених критеріїв та за відсутності правових підстав, про що зазначалось вище.

Більш того, в даному рішенні відсутні обгрунтування та підстави припинення виплати позивачу спірної компенсіції.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що рішення від 12.12.2019 р. є протиправним та, відповідно, підлягає скасуванню.

Як наслідок, слід зобов`язати управління призначити ОСОБА_1 компенсаційну виплати з 01.12.2019 р.

Стосовно ж посилань позивача в обґрунтування своєї позиції на Закон України «Про соціальні послуги» , то такі судом до уваги не приймаються , оскільки такий набрав чинності з 01.01.2020 р., в той час, як виплата припинена у листопаді 2019 року, що не заперечується сторонами.

Окрім того, позивач в прохальній частині позовної заяви просить суд встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

Визначаючись щодо вказаної вимоги, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до змісту статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, і має застосовуватися у виключних випадках.

Разом з тим, слід вказати, що позивач зазначаючи про необхідність встановлення судового контролю не зазначає про причини такої (необхідності) чи обставини, які б свідчили, що рішення суду ухвалене у даній справі не буде виконано відповідачем.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, суд не вважає за необхідне зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведену норму, витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 840, 80 коп. судового збору підлягають відшкодуванню частково у розмірі 420, 40 грн. (1/2 задоволених вимог).

Що стосується процесуального питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то суд при його вирішенні керується наступними мотивами.

Відповідно до положень статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом встановлено, що 15.03.2020 р. між ОСОБА_1 та адвокатом Вовк Е.П. укладено Договір № 61 про надання правової допомоги.

За умовами цього правочину (пункти 1.1) адвокат приймає на себе зобов`язання надати Клієнту за винагороду правову допомогу.

Сума винагороди за надання правової допомоги передбаченої п.1.1.1 Договору складає 2600 грн. (пп.4.2.1 Договору)

Згідно висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 09.04.2019 р. по справі № 826/2689/15, надання належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з вчиненням окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також часу, витраченого на підготовку позовної заяви та інших процесуальних документів, з урахуванням тривалості розгляду справи, є підставою для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

У цьому випадку доказом понесення витрат позивача на правничу допомогу є квитанція від 16.04.2020 р. на виконання умов Договору від 15.03.2020 № 61, згідно якого позивач сплатив гонорар у розмірі 2100 грн.

Як видно з розрахунку суми гонорару за надання правничої допомоги позивачеві надано такі юридичні послуги:

- консультація (1 година) - вартість 300 грн.;

- складання адвокатського запиту (1 година) - вартість 300 грн.;

- складання позовної заяви (3 години) - вартість 1500 грн.;

- складання відповіді на відзив (2 години) - вартість 500 грн.

Разом з тим, суд акцентує увагу, що позивачем не надавався у даній справі відповідь на відзив. Окрім того, як видно із даного розрахунку позивачем сплачено кошти в сумі 2 100 грн.

Отже, документально підтверджено лише вартість наданих правових послуг адвоката на суму 2 100 грн.

При цьому, позов задоволено частково, відтак, судові витрати понесені на правничу допомогу в сумі 2100 грн., підлягають стягненню пропорційно задоволених вимог (1/2 немайнової вимоги) у розмірі 1050 грн.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про припинення компенсації ОСОБА_1 від 12.12.2019 р. .

Зобов`язати управління соціального захисту населення Ямпільської районної державної адміністрації призначити ОСОБА_1 щомісячну компенсаційну виплату за надання соціальної послуги ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01.12.2019 р. по 20.07.2044 р.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер за ДРФО НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 420, 40 (чотириста двадцять гривень 40 копійок) та витрати на правничу допомогу в сумі 1 050 (однієї тисячі п`ятдесят гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань управління соціального захисту населення Ямпільської РДА (вул.Замкова, 88, м.Ямпіль, Вінницька область, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер за ДРФО НОМЕР_1 ).

Відповідач: управління соціального захисту населення Ямпільської районної державної адміністрації (вул.Замкова, 88, м.Ямпіль, Вінницька область, ).

Повний текст рішеня сформовано: 06.07.20 р.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна