Справа № 640/9536/20
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2020-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2020 року м. Київ № 640/9536/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особаГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві
провизнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), в якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в м. Києві щодо не подання до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві подання про повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомого майна;

2) зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві подання щодо повернення позивачу помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі - продажу нерухомого майна в розмірі 6 705, 00 грн. за квитанцією №ПН 56174 від 13 лютого 2020 року.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 13 лютого 2020 року він на підставі договору купівлі - продажу квартири набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Також позивачем було зазначено, що оскільки, однією з обов`язкових підстав для посвідчення нотаріусом договору купівлі - продажу нерухомого майна є внесення особою, яка звернулась з проханням про вчинення нотаріальної дії, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, перед укладенням договору купівлі-продажу нерухомості, позивач сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі - продажу нерухомого майна в розмірі 1% від його вартості, що складає 6 705, 00 грн.

Позивач також вказує на те, що житло ним придбавалось вперше, а тому відповідно до положень пункту 9 частини першої статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» він не є платником відповідного збору та не повинен був сплачувати такий, що на його думку, свідчить про наявність правових підстав для повернення йому сплаченого збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 6 705, 00 грн.

Втім, відповідачем було відмовлено у поверненні помилково сплаченого збору, з посиланням на звернення до суду для встановлення для цього правових підстав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику сторін) та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Вказаною ухвалою відповідачу надано час для надання відзиву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Також, вказаною ухвалою залучено до участі у справі Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (далі по тексту - ГУ ДКСУ у м. Києві) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та запропоновано йому подати до суду письмові пояснення.

02 червня 2020 року від ГУ ПФУ в м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтовано тим, що у Пенсійного фонду України відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість, з огляду на що, управління позбавлене можливості встановлювати факт придбання квартир конкретною особою вперше та, як наслідок, повертати помилково сплачені кошти. Крім того, відповідач зазначив, що надані позивачем документи беззаперечно не свідчать про те, що придбання вказаного житла позивачем було здійснено вперше.

ГУ ДКСУ у м. Києві, будучи належним чином повідомленим про відкриття провадження у справі, своїм правом не скористалось, письмових пояснень по суті спору суду не надало.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У С Т А Н О В И В:

13 лютого 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд» (продавцем) та ОСОБА_2 (покупець 1), ОСОБА_1 (покупець 2) укладено договівр купівлі - продажу квартири, відповідно до пункту 1 якого продавець продає, а покупці приймають у власність в рівних частках квартиру АДРЕСА_1 .

Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліпченко А.В. та зареєстрований в реєстрі за №202.

Відповідно до пункту 2.1 договору купівлі - продажу квартири, вартість майна складає 1 340 987, 00 грн (один мільйон триста сорок тисяч дев`ятсот вісімдесят сім гривень нуль копійок) без ПДВ.

Перед укладенням зазначеного договору купівлі - продажу квартири позивач сплатив 1/2 частину збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомого майна у розмірі 1 відсотка від вартості придбаного житла - 6 705, 00 грн відповідно до квитанції від 13 лютого 2020 року №ПН56174.

21 лютого 2020 року позивач звернувся з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 6 705, 00 грн.

За результатами розгляду даної заяви, Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві листом від 09 квітня 2020 року №2600-0502-8/45346 відмовлено позивачу у задоволені заяви та запропоновано для встановлення правових підстав щодо повернення коштів збору з купівлі - продажу нерухомого майна звернутися до суду.

Не погодившись із вищенаведеною відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та вважаючи, що відповідач зобов`язаний сформувати та подати до ГУ ДКСУ у м. Києві подання про повернення йому суми помилково сплаченого збору, звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» № 400/97-ВР від 26 червня 1997 року (далі - Закон №400/97).

Відповідно до абзацу першого пункту 9 статті першої даного Закону, платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» врегульовані Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року №1740 (далі - Порядок №1740).

Згідно з пунктом 15-1 Порядку, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Пункт 15-3 Порядку передбачає, що нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

З системного аналізу наведених правових актів суд приходить до висновку, що із загального правила про обов`язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено два винятки:

1) громадяни, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла;

2) громадяни, які придбавають житло вперше.

Позивач на підтвердження обставин придбання житла вперше надав Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформований 23 квітня 2019 року за №207383403.

З вказаного витягу вбачається, що 13 лютого 2020 року ОСОБА_1 дійсно придбала квартиру АДРЕСА_1 , та вказане нерухоме майно належить їй на праві приватної часткової власності. Інших відомостей про придбання позивачем житла матеріали справи не містять.

Водночас, суд зазначає, що під час розгляду даної справі відповідачем будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання ним житла вперше, та свідчили б про відсутність у неї права на звільнення від сплати збору, не надано.

У той же час, посилання відповідача на неможливість перевірки інформації щодо придбання квартири конкретною особою вперше, як на підставу для відмови позивачу в поверненні помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна є необґрунтованими.

У постанові від 03 липня 2018 року (справа №819/33/17) Верховний Суд дійшов правового висновку, що за відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

Зазначена правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року №К/9901/412/17, від 14 лютого 2018 року №К/9901/1783/18 від 20 лютого 2018 року №К/9901/404/17.

Таким чином, суд приходить до висновку, що 13 лютого 2020 року позивач вперше придбав житло і при нотаріальному оформленні договору купівлі-продажу квартири безпідставно сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1% від його вартості, а саме 6 705, 00 грн.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що частиною другою статті 45 Бюджетного кодексу України передбачено, що казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій.

Механізм повернення коштів, помилково зарахованих до державного бюджету визначений у Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного або місцевого бюджетів, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787 (далі - Порядок №787).

Відповідно до пункту 5 Порядку №787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС)) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Відповідно до пункту 7.2 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та інших платежів, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року № 21-2, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 жовтня 2010 року за №988/18283, яким установлено механізм здійснення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, суми помилково сплачених платежів зараховуються в рахунок майбутніх платежів або повертаються платникам на підставі заяви.

Отже, законодавством визначено порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджетів, який передбачає наявність подання відповідного органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з метою внесення його платником до органу Державної казначейської служби України.

Таким чином, виходячи із встановлених обставин та доказів по справі, суд дійшов висновку про те, що позивач звільнений від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, як такий, що придбав житло вперше, а тому має право на повернення помилково сплаченого нею збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, під час укладання договору купівлі - продажу квартири від 13 лютого 2020 року.

Втім, суд зазначає, що такі кошти мають бути повернуті на підставі подання відповідача до третьої особи про повернення позивачу суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомого майна у розмірі 6 705, 00 грн сплаченого відповідно до квитанції від 13 лютого 2020 року №ПН56174.

Оскільки Головним управління Пенсійного фонду України у м. Києві листом від 09 квітня 2020 року №2600-0502-8/45346 надало позивачу відповідь, якою пропонувалося останньому для встановлення правових підстав щодо повернення коштів збору з купівлі-продажу нерухомого майна звернутися до суду, суд приходить до висновку про невиконання, за наявності на це правових підстав, відповідачем свого обов`язку по зверненню до ГУ ДКСУ у м. Києві з поданням про повернення ОСОБА_1 помилково сплаченого при нотаріальному посвідченні договору купівлі - продажу від 13 лютого 2020 року збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що в свою чергу свідчить про протиправність таких дій.

Суд зазначає, що зважаючи на відсутність в органів Пенсійного фонду України, в силу незалежних від них обставин, можливості зробити самостійний і беззаперечний висновок про придбання позивачем житла вперше, а також на те, що такі обставини встановлені в ході розгляду адміністративної справи, прийняття судом рішення про зобов`язання сформувати та подати до відповідного органу Державної казначейської служби відповідне подання є єдиним способом відновлення прав позивача, ефективним механізмом захисту таких прав, який відповідатиме принципу верховенства права.

Таким чином, зважаючи на приписи частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає, що відповідач діяв поза межами повноважень та у спосіб, що визначених Конституцією та законами України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), необґрунтовано, упереджено, недобросовісно, не розсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

Приймаючи до уваги викладене вище, виходячи з вимог, заявлених позивачем у даній справі, суд, з метою належного захисту прав позивача, вважає за необхідне визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у зверненні до ГУ ДКСУ у м. Києві з поданням про повернення позивачу помилково сплаченого при нотаріальному посвідченні договору купівлі - продажу від 13 лютого 2020 року збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Суд також зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З системного аналізу вказаних норм статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України можна дійти висновку, що суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення на користь позивача.

Тобто, такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, враховуючи всі обставини встановлені під час розгляду даної справи, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві сформувати та подати до ГУ ДКСУ у м. Києві подання про повернення позивачу сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі - продажу нерухомого майна за договором купівлі-продажу квартири від 13 лютого 2020 року у розмірі 6 705, 00 грн, сплаченого згідно квитанції від 13 лютого 2020 року №ПН56174.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд вважає за правильне присудити судові витрати у формі судового збору у розмірі 840, 80 грн. на користь позивача за рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 257 - 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у зверненні до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві з поданням про повернення ОСОБА_1 помилково сплаченого при нотаріальному посвідченні договору купівлі - продажу від 13 лютого 2020 року збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві подання про повернення ОСОБА_1 сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі - продажу нерухомого майна за договором купівлі-продажу квартири від 13 лютого 2020 у розмірі 6 705, 00 грн (шість тисяч сімсот п`ять гривень нуль копійок) згідно квитанції від 13 лютого 2020 року №ПН56174.

4. Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 840, 80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Є.В. Аблов

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, 16)

Третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Терещенківська, 11-А)