Справа № 2а-4119/11/0970
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 рокуЛьвівСправа № 2а-4119/11/0970 пров. № А/857/4048/20

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Заверухи О.Б.

за участі секретаря судового засідання Кітраль Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Форест» на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року (суддя - Микитин Н.М., м. Івано-Франківськ, повний текст судового рішення складено 07 листопада 2016 року) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Форест» до Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Форест» в грудні 2011 року звернулося до суду з адміністративним позовом до Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 01.12.2011 №№, . В обґрунтування позовних вимог вказує, що висновки, викладені в акті перевірки, щодо відсутності та непідтвердженоcті проведення господарської операції з його контрагентом ТОВ «Укртехнологія-Ко» не знаходять свого підтвердження в дійсності, у зв`язку із чим відсутні підстави для сплати донарахованих сум грошового зобов`язання по податку на додану вартість та податку на прибуток.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 січня 2012 року у справі №2a-4119/11/0970, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2013 року, заявлений позов було задоволено, проте 18 травня 2016 року Вищим адміністративним судом України прийнято ухвалу №К/800/35213/13, якою вказані рішення скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Колегією суддів Вищого адміністративного суду України зазначено, що під час нового розгляду справи суду слід перевірити належним чином доводи сторін щодо фактичної поставки позивачу від ТОВ «Укртехнологія-Ко» товару. З цією метою, в разі необхідності, зобов`язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з`ясування відповідних обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися.

За результатами нового розгляду після скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 травня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято рішення, яким позов задоволено. Рішення суду обґрунтоване наявністю встановлених вироком суду обставин реальності господарських операцій позивача та його контрагента, оскільки придбаний товар пізніше реалізований третій особі.

Надалі, постановою Верховного Суду від 26 березня 2020 року касаційну скаргу Коломийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області задоволено частково, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 травня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий розгляд до цього суду, касаційний суд вважав висновки суду апеляційної інстанції передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Крім того, на переконання Верховного Суду, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та, задовольняючи позов, не надавав оцінку будь-яким документам первинного обліку, щодо належного оформлення яких відповідач зазначав під час перевірки і під час судового розгляду справи. Документи первинного обліку на підставі яких саме і здійснюється бухгалтерський облік, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон №996-XIV) (в редакції чинній на час виникнення у позивача господарських операцій з досліджуваними контрагентами) мають оцінюватись в судовому порядку. Разом з тим, Верховний Суд наголосив, що предметом судового аналізу під час розгляду подібних спорів мали бути наступні документи первинного обліку, зокрема видаткові/податкові накладні, товарно-транспортні накладні, акти приймання виконаних робіт (послуг), касові ордери (прибуткові та видаткові), рахунки-фактури (інвойси), бухгалтерські довідки, та інші документи, що підтверджували здійснення господарської операції. При цьому, враховуючи специфіку та вид товару (деревина пиломатеріали), що поставлявся позивачу від ТОВ «Укртехнологія-Ко», суду апеляційної інстанції слід було встановити джерело його походження, яке підтверджується серед іншого сертифікатами про походження лісоматеріалів, лісорубними квитками тощо.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що ТОВ «Форест» зареєстроване, як юридична особа виконавчим комітетом Коломийської міської ради Івано-Франківської області 06.06.2001 та є платником податку на додану вартість, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість від 13.06.2001 №12593747. Відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України одним із видів діяльності позивача за КВЕД є оптова торгівля деревиною.

У період з 14.11.2011 по 18.11.2011 Коломийською ОДПІ проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Форест» щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків ТОВ «Укртехнологія-Ко», їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.04.2009 по 30.06.2009 та з 01.01.2010 по 31.03.2010, за результатами якої складено акт за від 23.11.2011 №2898/231/31509856.

Під час перевірки контролюючим органом встановлено порушення товариством частини першої, п`ятої статті 203, статті 215, частини першої статті 216, частини першої статті 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) в частині недодержання вимог вказаних норм в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ТОВ «Форест» з ТОВ «Укртехнологія-Ко», документально не підтверджено реальність здійснення господарських відносин у періоді з 01.04.2009 по 31.05.2009 на загальну суму 642648,00 грн, пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 та підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (далі Закон №334/94-ВР), яким встановлено завищення валових витрат на суму 535540,00 грн, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 133885,00 грн, в тому числі за ІІ квартал 2009 року в сумі 88 635,00 грн, за І квартал 2010 року в сумі 45250,00 грн, підпункту 7.2.4 пункту 7.2, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 та підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (далі Закон №168/97-ВР), в результаті чого занижено суму податкового зобов`язання по податку на додану вартість на загальну суму 107108,00 грн, в тому числі за квітень 2009 року в сумі 15300,00 грн, травень 2009 року в сумі 55608,00 грн, лютий 2010 року в сумі 36200,00 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято спірні податкові повідомлення-рішення від 01.12.2011 №, яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем прибуток/доходи підприємств в сумі 200827,50 грн, в тому числі 133885 грн за основним платежем та 66942,50 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); від 01.12.2011 №, яким визначено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в розмірі 160662 грн, в тому числі 107108 грн за основним платежем та 53554 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Встановлено, що висновок про порушення підприємством вимог чинного законодавства, нереальності та безтоварності господарських операцій, проведених між позивачем та контрагентами зроблено податковим органом на підставі відсутності у ТОВ «Укртехнологія-Ко» основних фондів, трудових ресурсів, необхідних для здійснення поставки, а також поясненнями його директора ОСОБА_1 , в яких він вказує на формальне виконання таких повноважень та реєстрацію товариства за винагороду.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив із того, що представлені копії накладних на отримання товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «Укртехнологія-Ко» не містять жодних відомостей щодо ідентифікації осіб, їх посад та повноважень на складання і підписання документів від імені постачальника, тому неможливо встановити осіб, які здійснювали відвантаження вантажу зі сторони постачальника та приймання вантажу від ТОВ «Форест», оскільки наявні лише підписи сторін, при цьому відсутні прізвища та ініціали осіб, які підписали первинні документи. Крім того, у наданих копіях накладних за 2010 рік відсутні підписи, прізвище та ініціали у графі «Головний бухгалтер» зі сторони отримувача продукції та у графі «Здав» зі сторони постачальника TOB «Укртехнологія-Ко». Стосовно укладеного між ТОВ «Форест» в особі директора ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 договору поставки пиломатеріалів та надання транспортних послуг, суд першої інстанції вказав, що договір та доручення стосувалися надання послуг перевезення, відправки і отримання вантажів на станціях Коломия, Явора та Рожнятів Львівської залізниці та не уповноважували останнього на отримання товарно-матеріальних цінностей від імені ТОВ «Форест», що відбувались при поставках товару транспортними засобами ТОВ «Укртехнологія-Ко» на складі позивача. Крім того, суд першої інстанції вказав на те, що не спростованими залишились доводи відповідача в частині відсутності у спірного постачальника об`єктивної можливості поставити зазначений товар в силі відсутності основних фондів, трудового персоналу, транспортних засобів. При цьому, суд першої інстанції не взяв до уваги як доказ вирок Коломийського міськрайонного суду від 30.01.2014, яким ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 367 Кримінального кодексу України (далі - КК України), оскільки в його обґрунтування було покладено судові рішення, які в подальшому були скасовані судом касаційної інстанції.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої та другої статті 9 Закону №996-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Згідно пункту 2.2 Положення первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Пунктом 2.4 Положення передбачено, що первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Як випливає з визначення, що міститься у пункті 1.7 статті 1 Закону №168/97-ВР (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 названого Закону податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За змістом підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону №168/97-ВР підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, що видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

На час виникнення спірних правовідносин порядок формування валових витрат був врегульований статтею 5 Закону №334/94-ВР.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 цього Закону передбачено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв`язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Абзацом четвертим підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону №334/94-ВР заборонено відносити до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

З наведених законодавчих положень вбачається, що обов`язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (зокрема, податковими накладними).

При цьому як відомості, що містяться у податкових накладних, так і дані первинних документів, що складаються при здійсненні господарської операції та подаються платником до контролюючого органу, мають відповідати установленим вимогам та містить достовірну інформацію про обставини, з якими законодавством пов`язує реалізацію права платника на податкову вигоду.

Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є податковим ризиком. У цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об`єктивний предметний зв`язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.

Слід також зазначити, що обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами покладається на платника, позаяк саме він виступає суб`єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об`єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Якщо певна господарська операція між суб`єктами господарювання (платниками податку) не відбулася, чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку. Тобто, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то придбання таких товарів або послуг не відбулося. Відповідно право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов`язкових умов для виникнення такого права - придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності. Зазначене стосується також і випадків, коли певні товари чи послуги придбаваються не в межах господарської діяльності платника податків.

При цьому, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 08 вересня 2009 року по справі за позовом ВАТ «Київхімволокно» до ДПІ у Деснянському районі м. Києва про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: - неможливість фактичного здійснення суб`єктом господарювання господарських операцій з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних; для виробництва товарів, виконання робіт або надання послуг; - виявлення ведення обліку для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібно здійснення й облік інших господарських операцій; - здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному суб`єктом господарювання у документах обліку; - відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної господарської, економічної діяльності в разі відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів.

З метою підтвердження чи спростування права платника на податковий кредит слід дослідити чи відбувались господарські операції в дійсності, чи лише їх сутність була відображена платником у податковій звітності з метою отримання права на податковий кредит (на податкову вигоду).

Відповідно статті 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків зобов`язаний надати до перевірки всі наявні у нього документи, що підтверджують здійснення господарської операції, у випадку не надання документів до закінчення перевірки вважається, що такі документи були відсутні у платника податку станом на день проведення перевірки.

В свою чергу, оцінюючи правомірність винесених податковим органом податкових повідомлень-рішень судом повинні братись до уваги лише ті документи, які фактично були надані платником податків до перевірки, адже саме на підставі таких документів було зроблено висновок про здійснене порушення.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Форест», в особі директора ОСОБА_2 , та ТОВ «Укртехнологія-Ко», в особі директора ОСОБА_4 , укладено договір від 01.04.2009 №1/04, згідно з яким ТОВ «Укртехнологія-Ко» зобов`язується поставити ТОВ «Форест» лісопродукцію, а саме дошку та пиловник хвойний, загальний обсяг поставки складає 1500 куб.м. За договором ТОВ «Форест» зобов`язується провести оплату на розрахунковий рахунок ТОВ «Укртехнологія-Ко» за поставлену продукцію згідно виставлених рахунків.

В судовому засіданні суду першої інстанції, на підставі свідчень свідка ОСОБА_3 та пояснень директора Перцовича Д ОСОБА_5 , які не оспорюються стороною відповідача, встановлено, що вищевказаний договір із сторони ТОВ «Форест» підписано Шургалюком І.П. Доказів на підтвердження повноважень ОСОБА_3 на підписання такого договору із сторони товариства стороною позивача не надано. Посилання представника позивача на видані ТОВ «Форест» доручення на ім`я ОСОБА_3 від 21.01.2010 є неналежними, оскільки уповноважуть останнього на отримання та відправку вантажів на станціях Рожнятова, Коломиї та Явора Львівської залізниці.

Крім того, згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_4 від 04.05.2012, попередженого про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та дачу завідомо неправдивих показань, такий пояснив, що жодних договорів на проведення фінансово-господарських операцій із ТОВ «Форест» від імені TOB «Укртехнологія-Ко» не підписував, про дане підприємство чує вперше, посадові особи із TOB «Форест» йому не відомі, жодних документів податкової звітності як директор TOB «Укртехнологія-Ко» не підписував, ніяких дій з приводу діяльності очолюваного підприємства не здійснював, в кого знаходились печатка та реєстраційні, документи підприємства йому не відомо.

Підставою недійсності правочину, передбаченою частиною першою статті 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першоютретьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

В даному випадку, апеляційним судом не встановлено набрання юридичної сили (чинності) договору поставки від 01.04.2009 №1/04 укладеного між ТОВ «Укртехнологія-Ко» та ТОВ «Форест», оскільки відсутнє волевиявлення зі сторони ТОВ «Укртехнологія-Ко», як вбачається із пояснень директора Рибчука С ОСОБА_6 , та відсутня угодоздатність Шургалюка І. ОСОБА_7 , як особи, яка підписала вказаний договір в інтересах ТОВ «Форест».

Також, між ТОВ «Форест» і ТОВ «Укртехнолгія-Ко» укладено договір купівлі-продажу від 01.02.2010 №04/02, згідно якого ТОВ «Укртехнолгія-Ко» зобов`язалося передати у власність ТОВ «Форест» лісопродукцію, на загальну вартість 1200000,00 грн. в тому числі ПДВ 200000,00 грн. Вказаний договір підписано директором ТОВ «Укртехнолгія-Ко» ОСОБА_1 та директором ТОВ «Форест» ОСОБА_2 .

Відповідно до умов наведеного Договору ТОВ «Укртехнолгія-Ко» зобов`язувалось передати, а ТОВ «Форест» прийняти та оплати продукцію в асортименті: дошка хвойна, дошка твердолистяна, пиловник хвойний, дріт Катанка (надалі товар) на загальну суму 1200000 грн.

Також, у судовому засіданні суду першої інстанції та письмових поясненнях директор ОСОБА_2 щодо укладення договору поставки із ТОВ «Укртехнологія-Ко» пояснив, що пропозицію співпраці йому запропонували представники TOB «Укртехнологія-Ко», які приїхали до нього у кількості 3-4 чоловік, з ким із них укладався договір не пригадує, особу такого представника не встановлював, зазначивши, що у нього відсутній обов`язок ідентифікувати осіб, з якими він здійснює фінансово-господарські операцій.

З посиланням на наведені договори поставки і купівлі-продажу, позивачу від ТОВ «Укртехнологія-Ко» виписані накладні та податкові накладні, на підставі яких позивач сформував податковий кредит у податкових деклараціях із податку на прибуток та ПДВ за вказані вище податкові (звітні) періоди.

Як уже було проаналізовано вище, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону №168/97-ВР).

При цьому законодавцем, безумовно, презюмується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення валових витрат та на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону №168/97-ВР) суми витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Однак, представлені позивачем копії накладних на отримання товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «Укртехнологія-Ко» не містять жодних відомостей щодо ідентифікації осіб, їх посад та повноважень на складання і підписання документів від імені постачальника, тому неможливо встановити осіб, які здійснювали відвантаження вантажу зі сторони постачальника та приймання вантажу від ТОВ «Форест», оскільки наявні лише підписи сторін, при цьому відсутні прізвища та ініціали осіб, які підписали первинні документи.

Крім того, у наданих копіях накладних за 2010 рік відсутні підписи, прізвище та ініціали у графі «Головний бухгалтер» зі сторони отримувача продукції та у графі «Здав» зі сторони постачальника TOB «Укртехнологія-Ко».

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача директор ТОВ «Форест» на питання належності підпису на накладних про отримання товару пояснив, що частину документів підписував він, а частину його майстер ОСОБА_3 , не беручи до уваги зазначення у таких накладних посади головного бухгалтера, а не директора чи представника за довіреністю Шургалюка І.П.

На підтвердження повноважень Шургалюка І.П. щодо підписання таких, апеляційним судом досліджено наступні документи.

Відповідно до договору від 04.01.2006 №2/01 укладеного між ТОВ «Форест», в особі директора Перцовича Дмитра ОСОБА_8 , та підприємцем ОСОБА_3 , останній зобов`язується поставляти ТОВ «Форест» пиломатеріали хвойні та надавати транспортні послуги.

Під час судового розгляду досліджено Доручення від 21.01.2010 №№2, 4, 5, видані ОСОБА_3 , якими останньому доручається від імені ТОВ «Форест» проводити на станціях Коломия, Явора та Рожнятів Львівської залізниці наступні операції: - оформляти документи і одержувати всі вантажі на адресу ТОВ «Форест», - підписувати від імені ТОВ «Форест» накладні і відправляти від його імені всі вантажі; - підписувати облікові картки виконання державного плану перевезень; - підписувати відомості подачі і прибирання вагонів і пам`ятки прийомоздавачів; проводити всі розрахунки зі станцією по всіх видах провозних платежів, зборів, штрафів і других документів зв`язаних з перевезенням вантажів. Такі доручення дійсні до 31.12.2010.

Таким чином, вищенаведені договір та доручення стосуються надання послуг перевезення, відправки і отримання вантажів на станціях Коломия, Явора та Рожнятів Львівської залізниці та не уповноважують ОСОБА_3 для отримання товаро-матеріальних цінностей від імені ТОВ «Форест» , що відбувались при поставках товару транспортними засобами ТОВ «Укртехнологія-Ко» на складі позивача.

Також, ОСОБА_3 не був посадовою особою ТОВ «Форест», відповідно і установчими документами не передбачено право отримання товару ОСОБА_3 від імені TOB «Форест».

Як вбачається із податкових накладних TOB «Укртехнологія-Ко», на підставі яких сформовано дані податкового обліку, такі підписані ОСОБА_1 , згідно розшифрування до підпису, який міститься в нижній частині податкових накладних.

Однак, згідно протоколу допиту свідка від 04.05.2012, ОСОБА_9 дав покази, що на представленій йому до огляду копії наказу від 01.06.2009 №3-К про призначення ОСОБА_1 директором TOB «Укртехнологія-Ко» підпис, проставлений навпроти його прізвища виконаний не ним, вказану особу він не знає та ніколи не бачив.

Згідно пояснення ОСОБА_1 від 15.02.2011, він став директором на підприємстві за винагороду, чим займалося воно йому невідомо, оскільки був директором TOB «Укртехнологія-Ко» виключно формально, не вникаючи у фінансово-господарську діяльність підприємства, а тільки підписував документи які йому приносили.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Рудники Обухівського району Київської області про що Коломийським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області складено актовий запис про смерть від 17.07.2013 №327.

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до пункту 18 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 №165, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.06.1997 за №233/2037 (в редакції, що діяла на час формування позивачем податкового кредиту, з приводу суми якого виник спір; далі Порядок №165) усі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати поставку товарів (послуг), та скріплюються печаткою такого платника податку продавця.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21 січня 2011 року у справі за позовом ТОВ «СІБ» до ДПІ у Жовтневому районі м. Луганська про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, неналежним чином оформлена (підписана не уповноваженою особою) податкова накладна не може бути підставою для нарахування податкового кредиту за наявності фактів, що ставлять під сумнів реальність наданої послуги.

У постанові Верховного Суду України від 05 березня 2012 року у справі позовом ТОВ «Нафта» до Шосткинської МДПІ про визнання висновків перевірки неправомірними, визнання чинним договору, скасування податкових повідомлень-рішень (справа №21-421а11) міститься правовий висновок, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

У постанові від 22 вересня 2015 року у справі позовом ТОВ «Фоззі-Фуд» до ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області про скасування податкових повідомлень-рішень Верховний Суд України вказав, що за наявності відомостей, що засновник та директор юридичної особи-постачальника заперечує свою участь у її створенні та діяльності, а також підписання будь-яких первинних документів, перевірка та встановлення такої обставини має значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи наведене, наявність податкових накладних, оформлених з порушенням норм Закону №996-XIV та Порядку №165 та підписання таких не уповноваженою особою не є підставою для включення сум ПДВ до податкового кредиту.

Щодо транспортування придбаної товариством «Форест» у TOB «Укртехнологія-Ко» продукції апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568 (далі Правила №363), товарно-транспортна накладна це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу.

Основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля (пункт 11.1 Правил №363).

Як встановлено пунктом 11.7 цих Правил, перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику.

За змістом цієї норми товарно-транспортні накладні повинні у всякому разі бути в наявності як у покупця так і у продавця, безвідносно до умов договору поставки про зобов`язану сторону щодо доставки товару. При цьому, однак, такі товарно-транспортні накладні повинні містити всю інформацію, яка б давала можливість здійснити облік транспорту, який здійснював перевезення, водія, який керував транспортом, товару, який перевозився, його якісних та кількісних характеристик (маса, кількість, найменування тощо).

Стороною позивача документи на підтвердження транспортування товарно-матеріальних цінностей від TOB «Укртехнологія-Ко» до ТОВ «Форест» не надано, натомість директор ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що доставку лісопродукції самостійно здійснювало TOB «Укртехнологія-Ко» власними транспортними засобами, а товарно-транспортні накладні не оформлювалися. Однак, згідно висновку податкового органу у ТОВ «Укртехнологія-Ко» відсутні транспортні засоби.

В обґрунтуванням реальності придбаних пиломатеріалів у ТОВ «Укртехнологія-Ко» позивач зазначає, що в подальшому таку реалізовано ТОВ «Опторесурс», що підтверджує наявними в матеріалах справи копіями договорів, рахунками та квитанціями про прийняття вантажу на перевезення залізницею. Проте такі доводи позивача не можуть вважатись належним підтвердженням реальності правовідносин позивача та ТОВ «Укртехнологія-Ко», так як такі обставини не заперечувались відповідачам і вони є одним із етапів доведення правомірності дій платника податків по веденню податкового за результатами придбаного товару та/або отриманих послуг. Водночас, колегія суддів зауважує, що такі документи, складенням яких оформлювалися операції з реалізації позивачем пиломатеріалів третім особам, а саме ТОВ «Опторесурс», не можуть бути доказом реальності господарських операцій між позивачем та спірним контрагентом; з таких документів не вбачається, що товар, який поставлявся позивачем товариству з обмеженою відповідальністю «Опторесурс», був придбаний саме у ТОВ «Укртехнологія-Ко».

Щодо зберігання товару придбаного у контрагента «Укртехнологія-Ко», директор TOB «Форест» пояснив, що після розвантаження товар передавався на склад, з метою його подальшого зберігання чи обробки, однак, на вимогу суду, жодних документів, які б підтверджували прибуття лісосировини на склад, її вибуття зі складу не надано.

Згідно податкової накладної від 18.02.2010 №1/02 TOB «Укртехнологія-Ко» поставило ТОВ «Форест» дріт-катанку у кількості 1500 кг на суму 9000 грн. без ПДВ. Однак, суду не надано жодних доказів, які підтверджують використання придбаного дроту-катанки у господарській діяльності TOB «Форест».

Крім того, неспростованими залишились доводи відповідача в частині відсутності у спірного постачальника об`єктивної можливості поставити зазначений товар в силу відсутності основних фондів, трудового персоналу, транспортних засобів.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що вироком Коломийського міськрайонного суду від 30 січня 2014 року №0909/4654/2012 ОСОБА_2 визнано винним за частиною першою статті 367 КК України (в редакції закону від 05.04.2001) та визначено покарання у виді штрафу в розмірі 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2550 грн., з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності на строк один рік шість місяців. На підставі статті 49 КК України, звільнено ОСОБА_2 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Проте, оскільки в обґрунтування вищевказаного вироку було покладено рішення у даній справі, а саме постанову від 04 січня 2012 року у справі №2a-4119/11/0970 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2013 року, які було скасовано ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 травня 2016 року, то суд не вбачає за можливе послатися на такий як доказ у даній справі.

Щодо посилання сторони позивача на висновок судово-економічної експертизи по кримінальній справі від 30.08.2013 №769 в обґрунтуванням позовних вимог, то апеляційний суд звертає увагу на те, що на вісім із дев`яти поставлених перед експертом запитань не надано відповіді чи такі не відносяться до компетенції експерта. Так, експертом встановлено, що бухгалтерські документи за змістом та реквізитами, якими обліковані господарські операції по ТОВ «Укртехнологія-Ко» відповідають вимогам чинного законодавства, однак щодо фактичного виконання робіт чи послуг за рахунок операцій із ТОВ «Укртехнологія-Ко» методами економічної експертизи не може бути досліджено, про що зазначено експертом у висновку по другому питанню. Таким чином, наведений експертний висновок є неналежним доказом у даній справі, оскільки не стосується предмету доказування у даній справі.

Щодо стосується свідчень, наданих в судовому засіданні свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , як доказів реальності поставки товарів від ТОВ «Укртехнологія-Ко», то суд апеляційної інстанції зазначає, що в силу положень КАС України не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Такі свідки при їх допиті пояснили, що про доставку від ТОВ «Укртехнологія-Ко» їм стало відомо від невизначеного кола осіб робочих.

Стосовно підтвердження в судовому засіданні свідком ОСОБА_3 отримання товарів від ТОВ «Укртехнологія-Ко», то такі суд оцінює критично, з огляду на протилежність наданих ним свідчень у березні 2012 року під час допиту його як свідка у кримінальній справі та у травні 2012 року під час додаткового допиту.

Крім того, апеляційний суд наголошує, що враховуючи специфіку та вид товару (деревина пиломатеріали), що поставлявся позивачу від ТОВ «Укртехнологія-Ко», позивачу слід було підтвердити джерело його походження, яке підтверджується серед іншого сертифікатами про походження лісоматеріалів, лісорубними квитками тощо. Вказані документи відсутні в матеріалах справи, та не були надані позивачем в ході судового розгляду справи.

Суд критично ставиться до позиції позивача з приводу того, що поставка товару повинна бути підтверджена лише податковими, видатковими накладними, платіжними дорученнями, а віддає перевагу встановленню фактичних обставин та достовірності поданих доказів над їх формальною наявністю та відповідністю за зовнішніми ознаками вимогам нормативних актів. Господарські операції позивача з вищевказаним підприємством є ніщо інше як штучне створення документообігу з метою імітації господарських операцій, що дають право на формування сум податкового кредиту.

Як наслідок, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність господарських операцій з поставки і придбання лісопродукції та дроту-катанки в ТОВ «Укртехнологія-Ко».

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дотримання податкової дисципліни позивача можливо встановити, в рамках виявлених правопорушень відповідачем в акті перевірки, за умови належної оцінки реальності (завершеності) вказаних правовідносин позивача з названими контрагентами, що може бути підтверджено належно сформованими, дійсними документами первинного та бухгалтерського обліку, обов`язковість ведення яких прямо покладено на суб`єктів господарювання. Такий висновок, зумовлений приписами Закону №334/94-ВР, Закону №168/97-ВР, які кореспондуються із приписами ПК України.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту, наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів, робіт та послуг з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Водночас правильність відображення в податковому обліку господарських операцій відповідно до їх реального змісту повинна здійснюватися виключно на підставі норм податкового законодавства.

Реальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів наголошує, що недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених та зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтвердженій доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: - неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; - відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідно підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; - здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; - відсутність первинних документів обліку.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідний сум податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема, фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції. Водночас, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку із приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування валових витрат та податкового кредиту, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивності операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не її платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

Загальним правилом (частина перша статті 77 КАС України) обов`язок по доведеності обставин справи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, полягає на сторонах. При чому, на стороні відповідача як суб`єкта владних повноважень полягає обов`язок щодо доведеності правомірності прийнятого ним рішення (частина друга статті 77 КАС України).

Тобто, в даному випадку, якщо відповідач повинен доводити правомірність прийнятого ним ППР, то позивач по справі в той же час також не позбавлений такого обов`язку, при чому позивач повинен доводити належними та допустимими доказами (документами податкового та бухгалтерського обліку складеними у відповідності до вимог законодавства) факт вчинення господарських операцій. Тобто, саме позивач повинен доводити товарність своїх операцій, а не навпаки.

Разом з тим, платник має бути обачним при виборі контрагента. Несприятливі наслідки недостатньої обережності ведення суб`єктом господарювання господарської діяльності покладається на особу, яка уклала такі правочини. Такі несприятливі наслідки не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов`язань. У випадку недобросовісності контрагента покупець несе ризик від своєї бездіяльності в рамках податкового законодавства, розбавляючись можливості формувати витрати та податковий кредит у зв`язку із відсутністю належним чином оформлених первинних документів.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що за спірними операціями лише оформлювались окремі первинні документи без фактичного виконання контрагентами обумовлених операцій, чим створювалась видимість (зовнішні ознаки) реального здійснення операцій та правомірності формування спірних сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди. Складені за такими операціями первинні документи, внаслідок того, що спірні операції фактично контрагентом не виконувались, є юридично дефектними та не створюються правових наслідків для цілей формування спірних сум податкових вигод, що, відповідно, зумовлює висновок суду про відсутність у позивача підстав для формування спірних сум податкових вигод.

Під час розгляду справи позивачем не доведено реального виконання спірних господарських операцій та укладення договорів. При цьому наведений аналіз копій первинних документів, досліджених судом апеляційної інстанції не дозволяє зробити висновок про реальність оформлених, відповідно до наданих документів господарських відносин. Крім того, таких документів не достатньо для висновку про реальність господарських операцій позивача з його контрагентами.

Наведені у сукупності обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає достатніми для висновку про те, що господарські операції з виконання робіт (надання послуг) фактично не мали реального характеру, замовлення послуг оформлені лише документально та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними договорами.

Тому наявність у позивача окремих необхідних документів, які відповідно до ПК України та Закону №996-XIV за відсутності господарських операцій сама по собі не є підставою для їх включення до складу податкового кредиту.

Як наслідок, ТОВ «Форест» сформовано податковий кредит з податку на додану вартість за рахунок документального оформлення операцій з придбання товарів та послуг у джерела, яке не відповідає документально оформленому. Укладені договори з вищезазначеними постачальниками не опосередковуються реальним виконанням операцій, що становлять їх предмет.

Первинні документи складено всупереч нормам частини першої статті 9 Закону №996-XIV, оскільки відсутній факт формування згідно з абзацом другим статті 11 Закону №996-XIV відповідного активу, як ресурсу контрольованого у результаті минулих подій внаслідок реального придбання у інших суб`єктів господарювання або власного виробництва. Тобто, відсутня господарська операція як певна дія або подія у визначенні абзацу п`ятого статті 1 Закону №996-XIV, в основі якої має бути дійсний рух певного активу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком податкового органу, який підтриманий судом першої інстанції, про наявність у позивача обов`язку сплати визначену податковими повідомленнями-рішеннями від 01.12.2011 № та № суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість і податку на прибуток та нарахованих штрафних (фінансових) санкцій з цих видів податків.

У сукупності викладених обставин, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 01.12.2011 № та від 01.12.2011 № прийняті відповідачем правомірно та скасуванню не підлягають.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач вказані вимоги щодо обов`язку довести правомірність своїх рішень виконав.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи рішення відповідача на відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, суд вважає, що такі рішення прийняті відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження позивача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені позивачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись частиною третьою статті 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Форест» залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
О. Б. Заверуха
Повне судове рішення складено 03 липня 2020 року.