Справа № 240/5642/20
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
01 липня 2020 року м. Житомир справа № 240/5642/20
категорія 106030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати мені, ОСОБА_1 , матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017 рік;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити мені, ОСОБА_1 , матеріальну допомогу на оздоровлення за 2017 рік.
В обґрунтування позову вказує, що після звільнення з військової служби подав заяву про проведення виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік, оскільки дана допомога не виплачувалася, однак відповідач у листі від 06 березня 2020 року за №52/11/44/37/М-57 зазначив, що «... Ви не зверталися до командування загону стосовно виплати допомоги на оздоровлення». Окрім того, відповідно до пункту 293 Положення «Про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України», затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009 (зі змінами), особа, звільнена з військової служби, по день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення, однак в наказі начальника Житомирського прикордонного загону від 10 травня 2017 року №97-ОС, про виключення позивача зі списків військової частини вказано, що грошова допомога на оздоровлення не виплачувалася. Вважає, що позовні вимоги в частині виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік, мають бути задоволені.
Суд, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з таких підстав.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Встановлено, що період з 29 вересня 2011 року по 10 травня 2017 року ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом в Державній прикордонній службі України у складі Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України проходив військову службу на посаді молодшого інспектора прикордонної служби І категорії - водій відділення радіаційного, хімічного, біологічного контролю відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_3 " І категорії.
Наказом начальника Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України №57-ОС від 22.03.2017 ОСОБА_1 звільнено зі служби.
Наказом начальника Житомирського прикордонного загону від 10 травня 2017 року №97-ОС, ОСОБА_1 виключено із списків особового складу, у зв`язку зі звільнення за підпунктом «а2 ( у зв`язку із закінченням строку контракту) частини шостої статті Наказом начальника Житомирського прикордонного загону від 10 травня 2017 року №97-ОС, ОСОБА_1 виключено із списків особового складу, у зв`язку зі звільнення за підпунктом «а2 ( у зв`язку із закінченням строку контракту) частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням підпункту «ї» (які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і контракт яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу... пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням підпункту «ї» (які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і контракт яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу... пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Окрім того, у наказу від 10 травня 2017 року №97-ОС вказано: " Щорічну відпустку за 2017 рік не використав. Матеріальну допомогу на оздоровлення не отримав. На підставі абзацу 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплатити грошову компенсацію за 10 (десять) календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки" (а.с. 4).
У позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що після звільнення з військової служби, мною подано було подано заяву про проведення виплати грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік.
Листом №52/11/44/37/М-57 від 06.03.2020 за підписом начальника Житомирського прикордонного загону повідомлено ОСОБА_1 про наступне: " Командуванням Житомирського прикордонного загону було уважно розглянуто Ваше звернення. Повідомляю, що належна Вам виплата компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій буде перерахована на картковий рахунок, прошу надати на адресу Житомирського прикордонного загону банківські реквізити для перерахування коштів. Допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за їх рапортом за місцем штатної служби на підставі наказу (командира) органу Держприкордонслужби, ОСОБА_2 рапортом не звертався" (а.с. 8).
Вважаючи таку відмову у виплаті допомоги для оздоровлення необґрунтованою та протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон).
Статтею 1 Закону передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону).
Згідно зі статтею 9 Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704) визначено порядок, умови та розмір грошового забезпечення військовослужбовців.
Пунктом 5 Постанови №704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Так, у відповідності до частини 1 статті 10-1 Закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Отже, з аналізу вищевикладеної статті Закону вбачається, що надання військовослужбовцю грошової допомоги на оздоровлення безпосередньо пов`язано із наданням останньому щорічної основної відпустки.
Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які займають посади в спеціально уповноваженому центральному органі виконавчої влади у справах охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону, навчальних закладах, науково-дослідних установах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби) визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 р. №425 (далі - Інструкція №425, в редакції, чинній на дату виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення)
Відповідно до пп. 3.7.1. Інструкції, військовослужбовцям один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Підпунктом 3.7.2 Інструкції встановлено, що допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за їх рапортом за місцем штатної служби на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби, а начальникові (командирові) - на підставі наказу вищого начальника (командира) із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Згідно норм підпунктів 4.9.4. та 4.9.5. Інструкції, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, у разі невикористання ними щорічної основної відпустки за поточний рік до одержання органом Держприкордонслужби наказу (повідомлення) про звільнення з військової служби, оплачується тривалість щорічної основної відпустки, що надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право за кожний повний місяць служби в році звільнення. У рік звільнення військовослужбовців зі служби, зазначених у підпунктах 4.9.3 та 4.9.4 цієї Інструкції, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Отже, законодавчо визначено, що при звільненні зі служби військовослужбовцю виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, однак не визначено обов`язку для відповідача здійснювати виплату допомоги на оздоровлення інакше, ніж за рапортом особи.
Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що наказ №97-ОС від 10.05.2017 містить текст наступного змісту: "На підставі абзацу 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за 10 (десять) календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки."
Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів щодо звернення позивача з рапортом про надання грошової допомоги на оздоровлення за місцем штатної служби - до начальника Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, а законодавчо врегульованою передумовою виплати вказаної допомоги - є рапорт військовослужбовця.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук