Справа № 380/3468/20
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/3468/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Кулик С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Карівської сільської ради Сокальського району Львівської області про визнання протиправними дій, скасування наказу, зобов`язання вчинити дій, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , Позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Львівській області, Відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії ГУ Держгеокадастру у Львівській області щодо відмови наказом від 16.03.2020 за № 13-3632/16-20-СГ у наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами с. Карів на території Карівської сільської ради Сокальського району Львівської області та скасувати цей наказ;

- зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 14.02.2020 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами с. Карів на території Карівської сільської ради Сокальського району Львівської області із прийняттям обґрунтованого і законного рішення за результатами його розгляду в установленому порядку та з обов`язковим врахуванням висновків, наведених в мотивувальній частині судового рішення.

Ухвалою від 13.05.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Одночасно судом до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Карівську сільську раду Сокальського району Львівської області (далі - Карівська сільська рада, Третя особа).

Позов обгрунтовано тим, що у лютому 2020 року Позивач звернулася із клопотанням до ГУ Держгеокадастру у Львівській області, в якому просила надати їй дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Карівської сільської ради, яка розташована за межами с. Карів. Вказує на те, що до клопотання нею долучено: графічний матеріал місця розташування земельної ділянки, копію паспорта громадянина України та інші необхідні документи. Наказом ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 16.03.2020 за № 13-3632/16-20-СГ їй відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства на території Карівської сільської ради, у зв`язку з відсутністю погодження надання дозволу на розроблення документації органу місцевого самоврядування - Карівської сільської ради, відповідно до доручення Віце-прем`єр-міністра України від 08.10.2014 №37732/0/1-14, рішення колегії Держземагенства України від 14.10.2014 № 2/1 та доручення голови Львівської ОДА від 10.02.2015 № 13/0/6-15. Позивач не погоджується з таким рішенням Відповідача, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач подав відзив на позовну заяву (арк. справи 27-31), в якому просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Зазначає, що за результатами розгляду клопотання Позивача, такій відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Підставою для відмови стала відсутність погодження органу місцевого самоврядування про надання відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Крім цього, посилається на доручення Віце-прем`єр-міністра України від 08.10.2014 №37732/0/1-14, рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 №2/1 та доручення Голови Львівської обладміністрації від 10.02.2015 №13/0/6-15, відповідно до яких ГУ Держгеокадастру у Львівській області при прийнятті рішень щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності, зобов`язане врахувати обов`язковість позиції органів місцевого самоврядування щодо надання таких дозволів. На думку Відповідача, Позивачу правомірно відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

25.05.2020 на адресу суду від Карівської сільської ради надійшли письмові пояснення (арк. справи 33-34). У таких поясненнях Третя особа повідомляє, що сільська рада ніколи не висловлювала свого заперечення проти надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами с. Карів на території Карівської сільської ради, на земельному масиві, орієнтованою площею 8 га. Крім того зазначає, що ГУ Держгеокадастру у Львівській області вже надано дозвіл іншим особам на розроблення проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок на цьому ж земельному масиві, що знаходиться на території Карівської сільської ради. Стверджує, що перед винесенням оскаржуваного наказу ГУ Держгеокадастру у Львівській області не погоджувало з сільською радою позиції щодо надання Позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, тому відповідно сільська рада не заперечувала проти надання такого дозволу. Просить розглядати справу у відсутності представника Третьої особи.

03.06.2020 на офіційну електронну адресу суду надійшла заява за підписом представника Позивача у справі - Савки Р.І. (арк. справи 33-34), в якій просить розгляд справи проводити у відсутності сторони позивача. Позов підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі.

Учасники судового процесу, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибули, явки уповноважених представників не забезпечили.

Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

14.02.2020 ОСОБА_1 звернулася із клопотанням до ГУ Держгеокадастру у Львівській області, в якому просила надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, за рахунок категорії земель згідно КВЦПЗ - земелі сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами села Карів Сокальського району Львівської області. Повідомила, що не використовував раніше право на безоплатну приватизацію земельної ділянки за даним цільовим призначенням згідно ст. 116, 118 Земельного кодексу України. До клопотання додала: викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки; копію документа, що посвідчує особу; копію документа про присвоєння ідентифікаційного номера фізичній особі у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів (арк. справи 10).

Згідно з наказом ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 16.03.2020 за № 13-3632/16-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0000 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства з таких підстав: відсутність погодження надання дозволу на розроблення документації органу місцевого самоврядування Карівської сільської ради, відповідно до доручення Віце-прем`єр-міністра України від 08.10.2014 №37732/0/1-14, рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 №2/1 та доручення Голови Львівської обладміністрації від 10.02.2015 № 13/0/6-15 (арк. справи 7).

Не погодившись з наказом ГУ Держгеокадстру у Львівській області від 16.03.2020 за № 13-3632/16-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою», Позивач звернулася до суду за захистом своїх прав та інтересів із цим позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з такого.

Право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Згідно з частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до вимог частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з вимогами частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною 4 статті 122 ЗК України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Зазначений перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства є вичерпним.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави стверджувати, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17.

Відповідно до вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд встановив, що 14.02.2020 Позивач звернулася із клопотанням до ГУ Держгеокадастру у Львівській області, в якому просила надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, за рахунок категорії земель згідно КВЦПЗ - земелі сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами села Карів Сокальського району Львівської області. Повідомила, що не використовував раніше право на безоплатну приватизацію земельної ділянки за даним цільовим призначенням згідно ст. 116, 118 Земельного кодексу України. До клопотання додала: викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки; копію документа, що посвідчує особу; копію документа про присвоєння ідентифікаційного номера фізичній особі у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 16.03.2020 за № 13-3632/16-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0000 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства з таких підстав: відсутність погодження надання дозволу на розроблення документації органу місцевого самоврядування Карівської сільської ради, відповідно до доручення Віце-прем`єр-міністра України від 08.10.2014 №37732/0/1-14, рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 №2/1 та доручення Голови Львівської обладміністрації від 10.02.2015 № 13/0/6-15.

Як видно з оскаржуваного наказу, підставою для відмови Позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0000 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства слугувало покликання Відповідача на відсутність погодження надання дозволу на розроблення документації органу місцевого самоврядування Карівської сільської ради, відповідно до доручення Віце-прем`єр-міністра України від 08.10.2014 №37732/0/1-14, рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 №2/1 та доручення Голови Львівської обладміністрації від 10.02.2015 № 13/0/6-15.

Суд враховує, що статтею 12 ЗК України визначено повноваження сільських селищних, міських рад на розпорядження земельними ділянками комунальної власності. Водночас розпорядження земельними ділянками державної власності сільськогосподарського призначення відноситься до повноважень центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи, тобто, у цьому випадку до повноважень ГУ Держгеокадастру у Львівській області. При цьому, чинним законодавством не передбачено обов`язку розпорядника земельними ділянками державної власності з`ясовувати та враховувати позицію органу місцевого самоврядування при вирішенні питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Віце-прем`єр-міністром - Міністром регіонального розвитку будівництва та житлово - комунального господарства України надано Держземагентству України відповідне доручення від 08.10.2014 № 37732/0/1-14, в якому йдеться про обов`язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні.

На виконання вказаного доручення, Держземагентством України прийнято наказ від 15.10.2014 № 328 «Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України» від 14.10.2014, зокрема, рішення колегії Держземагентства України № 2/1 «Про обов`язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності, яким запроваджено з 15.10.2014 обов`язкове врахування позиції органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності.

Відповідно до пункту 2 рішення колегії № 2/1 «Про обов`язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності», начальники головних управлінь Держземагентства в областях, м. Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні, що надходитимуть з 15.10.2014, забезпечують обов`язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою. Під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування.

Згідно з підпунктом 2. 3 пункту 2 рішення колегії Держземагентства України № 2/1, у разі надходження у десятиденний строк від органу місцевого самоврядування мотивованих заперечень стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які безпосередньо передбачені законом, зокрема, частиною 7 статті 118 та частиною 3 статті 123 ЗК України відмовляти заявникові у задоволенні відповідного клопотання.

Механізм безоплатної передачі земель сільськогосподарського призначення у власність та вичерпні підстави для відмови в цьому, визначені нормами ЗК України.

Як видно з положень частини 7 статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вказана норма кореспондується з частиною 3 статті 123 ЗК України, згідно з якою відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, наведеними нормами ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу - невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою.

Системний аналіз положень рішення колегії Держземагенства України № 2/1 дає підстави стверджувати, що підставою відмови заявнику може бути лише мотивовані заперечення органу місцевого самоврядування, які передбачені виключно законом (ч. 7 ст. 118 та ч. 3 ст. 123 ЗК України) та які надійшли у десятиденний строк. За відсутності мотивованих заперечень ГУ Держземагенства повинен забезпечити розгляд клопотання у встановленому порядку.

Відтак суд зазначає, що підстава відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою, на яку посилається Відповідач в оскаржуваному наказі, не може бути перешкодою для задоволення клопотання Позивача від 14.02.2020.

При цьому, суд критично оцінює покликання Відповідача на відсутність погодження надання дозволу на розроблення документації органу місцевого самоврядування Карівської сільської ради, оскільки, як видно з письмових пояснень Третьої особи, сільська рада не висловлювала свого заперечення проти надання Позивачу дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами с. Карів на території Карівської сільської ради, на земельному масиві, орієнтованою площею 8 га. Також Третя особа повідомила, що перед винесенням оскаржуваного наказу ГУ Держгеокадастру у Львівській області не погоджувало з сільською радою позиції щодо надання Позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, тому відповідно сільська рада не заперечувала проти надання такого дозволу.

Крім того, суд враховує, що у Карівської сільської ради не має заперечень щодо надання Позивачу дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та щодо позову ОСОБА_1 вона не заперечує.

З огляду на наведене, суд вважає, що оскаржуваний наказ ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 16.03.2020 за № 13-3632/16-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою», не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та суперечить встановленим у справі обставинам.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність наказу ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 16.03.2020 за № 13-3632/16-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» та наявність підстав для його скасування.

Відповідно до частин 3, 4 статті 245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Поряд з тим, суд зазначає, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог прав осіб, що звертаються до суб`єктів владних повноважень, без порушень принципу розподілу влади.

Таким чином, з метою ефективного захисту прав Позивача та забезпечення реального виконання рішення суду, суд вважає за необхідне зобов`язати Відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 14.02.2020 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами с. Карів на території Карівської сільської ради.

При цьому, при повторному розгляді клопотання Позивача, Відповідачем в обов`язковому порядку повинні бути враховані висновки цього судового рішення, зокрема, щодо підстав скасування оскаржуваного наказу ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 16.03.2020 за № 13-3632/16-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою».

Разом з цим, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині «визнати протиправними дії ГУ Держгеокадастру у Львівській області щодо відмови наказом від 16.03.2020 за № 13-3632/16-20-СГ у наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами с. Карів на території Карівської сільської ради», з огляду на таке.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Зважаючи на обставини справи та враховуючи, що суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного наказу ГУ Держгеокадастру у Львівській області від 16.03.2020 за № 13-3632/16-20-СГ, відтак суд вважає, що достатнім та ефективним способом захисту порушених прав Позивача є визнання протиправним та скасування такого наказу.

Положеннями частини 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частинами 1-2 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 КАС України).

З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що Позивач надав належні та допустимі докази в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, в той час як Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування правомірності прийняття оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 КАС України, не виконав.

За таких обставин, беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Під час звернення до суду ОСОБА_1 сплатила судовий збір, що підтверджується квитанцією № 23 (арк. справи 5). Відтак на користь Позивача слід стягнути сплачений нею судовий збір з бюджетних асигнувань ГУ Держгеокадастру у Львівській області.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (, місцезнаходження: 79019, м. Львів, пр. Чорновола, 4) від 16.03.2020 за № 13-3632/16-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою».

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області (, місцезнаходження: 79019, м. Львів, пр. Чорновола, 4) повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 14.02.2020 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами с. Карів на території Карівської сільської ради Сокальського району Львівської області з врахуванням висновків, наведених в мотивувальній частині судового рішення.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (, місцезнаходження: 79019, м. Львів, пр. Чорновола, 4) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір, сплачений за подання цього позову в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Згідно з пунктом 3 Розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені для апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення складено 06.07.2020.

Суддя Мричко Н.І.