Справа № 200/4065/20-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2020-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2020 р. Справа№200/4065/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області в особі Слов`янського міськрайонного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

15 квітня 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 яка діє в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, в особі Слов`янського міськрайонного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, в якому позивачка просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області в особі Слов`янського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області в оформленні та видачі паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року неповнолітній на ім`я ОСОБА_2 відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області в особі Слов`янського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області оформити та видати паспорт громадянина України неповнолітній ОСОБА_2 у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ, з проставленою відміткою місця проживання - без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки її персональних даних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що по досягненню донькою позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шістнадцятирічного віку, вона з нею неодноразово зверталися до відповідача з обґрунтованими заявами про видачу ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки. Між тим, листами Слов`янського міського відділу Державної міграційної служби України в Донецькій області у задоволенні заяв було відмовлено з посиланням на те, що згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302, паспорт громадянина України виготовляється виключно у формі ID-картки, що містить безконтактний електронний носій. При цьому відповідачем не прийнято до уваги правову позицію, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в справі №806/3265/17 з аналогічних правовідносин, на яку містились посилання у заявах.

У поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі зазначивши, що 15.02.2020 року та 04.03.2020 до Слов`янського МВ ГУ ДМС у Донецькій області надійшла заява довільної форми (вх. № С-58/6/1455-20 від 15.02.2020 року та відповідно вх. № С-89/6/1455-20 від 04.03.2020 року) від трьох осіб неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її батьків ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відмову їх доньки від паспорта громадянина України у формі пластикової ID-картки, збору і обробку персональних даних, передачу будь яких даних про ОСОБА_4 до ЄДДР формування УНЗР та проханням оформити паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503 - XXI.

20.02.2020 року до ГУ ДМС у Донецькій області поштовим зв`язком (копія конверту додається) надійшла аналогічна заява довільної форми (вх. № С- 174/6/1401-20 від 20.02.2020 року) від трьох осіб неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьків ОСОБА_1 , ОСОБА_3 з аналогічними вимогами щодо видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503 - XXI.

З метою отримання паспорта громадянина України у виді паспортної книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення № 2503-ХІІ, Кабінетом Міністрів України було ухвалено Постанову КМУ № 398 про зміни до п. З Постанови КМУ № 302, яка набрала чинності 07.06.2019 року (діюча на момент звернення ОСОБА_4 та її батьків) відповідно до якої для отримання паспорта громадянина України відповідно до Положення № 2503-ХІІ, надається рішення суду що набрало законної сили, яким зобов`язано територіальний підрозділ ДМС України оформити та видати заявнику паспорт громадянина Україна відповідно до Положення № 2503-ХІІ, в свою чергу Тимчасовим порядком, встановлено перелік необхідних документів, які повинен надати заявник до відповідного територіального підрозділу ДМС України для надання вищезазначеної адміністративної послуги.

До заяв довільної форми (вх. № С-58/6/1455-20 від 15.02.2020 року, вх. № С- 89/6/1455-20 року від 04.03.2020 року та відповідно вх. № С-174/6/1401-20 від 20.02.2020 року) не було додано рішення суду яке вступило в законну силу про зобов`язання територіального підрозділу ГУ ДМС у Донецькій області оформити та видати паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року, що є обов`язковим відповідно до пункту 3 Постанови КМУ № 302, також не було додано особистих фотокарток 35x45 мм ОСОБА_2 що передбачено Положенням № 2503-ХІІ, Тимчасовим порядком, діючим на момент звернення ОСОБА_2 та її батьків (заяви із відсутністю зазначення в додатках фотокарток 35x45 неповнолітньої додається).

Слов`янським МВ ГУ ДМС у Донецькій області та ГУ ДМС у Донецькій області у встановлений законом строк надано відповіді (вих. № 1402.58- 714/1402.58.1-20 від 26.02.2020 року, вих.. № 1402.58-829/1402.58.1-20 від 06.03.2020 року) та відповідно (вих. № С-174/6/1401-20/1401.2.1 /3736-20 від 06.03.2020 року) з посиланням на вищевказані нормативно - правові акти які регламентують порядок та подачу особою необхідних документів до територіального підрозділу ДМС для оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки по досягненню 16 - річного віку, а саме Тимчасовий порядок, Постанову № 302. Зазначені нормативно - правові акти опубліковані належним чином та кожний громадянин має вільний доступ для ознайомлення з їх змістом.

З огляду на вищевказане вбачається, що заявниця не подала усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року, у зв`язку із досягненням 16 - річного віку.

Незгода позивачки з тим, як держава врегулювала ці правовідносини, у порівнянні з тим, яке їх правове регулювання було раніше, а також небажання виконувати приписи законодавчих та урядових нормативно-правових актів при оформленні паспорта громадянина України із згаданих мотивів, не може слугувати переконливим аргументом протиправності дій суб`єкта владних повноважень, як і не може бути для особи підставою, для того щоб не виконувати/не дотримуватися приписів законодавства.

Посилаючись на наведені обставини відповідач вважає, що дії Слов`янського МВ ГУ ДМС у Донецькій області щодо відмови ОСОБА_2 в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року по досягненню нею 16-річного віку, є цілком законними та у повній мірі відповідають приписам нормативно-правових актів що регламентують порядок оформлення та видачу паспорта громадянина України у будь-якому вигляді.

Слов`янським МВ ГУ ДМС у Донецькій області заявникам була надана розгорнута та вмотивована відповідь щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року, яка ґрунтувалась на діючих нормативно - правових актах.

Також відповідач вважає недоречним посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 806/3265/17, оскільки обставини справи не відповідають типовим ознакам цієї зразкової справи, так як до заяв довільної форми не було додано повного переліку документів передбачених вищевказаними нормативно - правовими актами, а саме Положенням № 2503-ХІІ, Тимчасовим порядком.

У поданій до суду відповіді на відзив позивачкою підтримані позовні вимоги, та зазначено про те, що вона та її неповнолітня донька ОСОБА_2 , неодноразово зверталися до відповідача та його територіального підрозділу з обґрунтованими заявами про видачу паспорта громадянина України у вигляді книжечки. Разом із заявами надавали необхідні документи для оформлення паспорту. На підтвердження того факту, що неповнолітня ОСОБА_2 безпосередньо зверталась до територіального підрозділу ДМС, міститься її особистий підпис в заяві. Заяви подавали не на підставі Закону України «Про звернення громадян», а на підставі Конституції України, спеціального закону - Закону України «Про громадянство», Закону України «Про захист персональних даних», Положення про паспорт громадянина України, що затверджено постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ. Між тим, щоразу отримували відмовні відповіді з роз`ясненнями законодавства та рекомендацію оформити паспорт громадянина України, що містить безконтактний електронний носій, без зазначення причин та посилань на норму права, чому видача паспорта у формі книжечки вже є неможливою. Ці відповіді не вирішували питання видачі паспорта громадянина України у вигляді книжечки.

Статтею 16 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» визначені виключні підстави відмови заявникові у видачі документа та зазначено, що у рішенні мають зазначатися підстави для відмови; особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Разом з тим, будь-яких доказів, які б спростовували наведені у позовній заяві обставини, відповідачем не надано. Крім того, зазначені у відзиві підстави для відмови в оформленні та видачі паспорта у формі книжечки, в листах відповідача не зазначалися, а отже відповідач не може посилатися на такі обставини в обґрунтування своєї позиції. У зв`язку із наведеним, наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 17 квітня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Відповідно до статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

При цьому, відповідно до п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки, зокрема, щодо подання відзиву та відповіді на відзив, розгляду адміністративної справи, продовжуються на строк дії такого карантину.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи вищезазначене та зважаючи на те, що позиція сторін стосовно предмета спору зрозуміла, в матеріалах справи достатньо документів для розгляду справи по суті, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу, суд проводить розгляд справи у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами. Саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів, участь учасників справи в судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, та сторонами не повідомлено причин, які безпосередньо перешкоджають розгляду даної справи за наявними у справі доказами.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно із свідоцтвом про народження ОСОБА_2 , Серія: НОМЕР_1 , остання народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , в с. Хрестище Слов`янського району Донецької області, та її батьками у свідоцтві записані: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 14).

Неодноразово, а саме 15 лютого 2020 року та 20 лютого 2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зверталася до Слов`янського міського відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, та Головного Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, із заявами про оформлення та видачу паспорта громадянина України у вигляді книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, до яких (як зазначено в текстах заяв від 15 лютого 2020 року та 20 лютого 2020 року) додала відповідні документи.

Заяви обґрунтовані категоричною відмовою ОСОБА_2 від присвоєння їй цифрового ідентифікатора особистості у виді унікального номера запису в реєстрі, реєстраційного номера облікової картки платника податків, інших ідентифікаторів особистості. В заявах повідомлено, що ОСОБА_2 не надає згоди на обробку її персональних даних, відмовляється від отримання та користування будь-якими біометричними документами, що містять інформацію, для зчитування якої необхідні додаткові пристрої, а також від внесення даних про неї до Єдиного державного демографічного реєстру, та від взяття біометричної інформації. При цьому, просила врахувати правову позицію, наведену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №806/3265/17 з аналогічних правовідносин.

Заяви також містили підписи законних представників заявниці: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 16-17 з.б., 18-21).

Згідно із копією заяви ОСОБА_2 від15 лютого 2020 року , яка була зареєстрована за № С-174/6/1401-20, яка долучена відповідачем до матеріалів відзиву, в тексті заяви зазначено про те, що до неї були додані: дві фотокартки розміром 3,5х4,5 см. для оформлення бланку паспорта - для територіального підрозділу ДМС; копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 ; копія паспорта законного представника дитини з відміткою на підтвердження місця проживання. Зазначено також, що для засвідчення копії, надані також оригінали необхідних документів.

Листом Слов`янського міського відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області від 26 лютого 2020 року № 140258-714/1402.58.1-20, у відповідь на заяву ОСОБА_2 від 15 лютого 2020 року, яка була зареєстрована за № С-174/6/1401-20, було повідомлено, що оформлення та видача паспорта громадянина України зразка 1994 року можлива за умови подання заявницею оригіналів документів, передбачених розділом ІІІ Тимчасового порядку затвердженого наказом МВС України від 06.06.2019 року №456, у числі яких є заява встановленого зразка та рішення суду (а.с. 22-22 з.б.).

Листом Головного Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області від 06 березня 2020 року № 1401.2.1/3736-20, у відповідь на заяву ОСОБА_2 від 20 лютого 2020 року, яка була зареєстрована за № С-174/6/1401-20, було повідомлено, що ГУ ДМС України в Донецькій області безпосередньо не здійснює оформлення та видачу паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки, та з цього питання слід звертатись до територіального підрозділу ДМС України за зареєстрованим місцем проживання.

Також, з посиланням на п. 3 постанови КМУ від 25.03.2015 року № 302, зазначено, що до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року, оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, Державна міграційна служба України, здійснює громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Зазначено також, що 21.06.2019 року набрав чинності Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, затверджений наказом МВС України від 06.06.2019 року за № 456, відповідно до п. 1 розділу ІІІ, якого, особа, яка досягла 16-річного віку, або її законний представник для оформлення паспорта подає: - заяву; рішення суду; свідоцтво про народження або документ, що підтверджує факт народження, виданий компетентними органами іноземної держави; оригінали документів, що підтверджують громадянство та посвідчують особу батьків (або одного з них), що на момент народження особи перебували(в) у громадянстві України (для підтвердження факту належності особи до громадянства України). У разі відсутності таких документів або в разі, якщо батьки (чи один із батьків) такої особи на момент її народження були (був) іноземцями(ем) або особами(ою) без громадянства, або в разі набуття особою громадянства України на території України подається довідка про реєстрацію особи громадянином України; дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см; довідку про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання особи; довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); 0посвідчення про взяття на облік бездомної особи, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб) (а.с. 23-23 з.б.).

04 березня 2020 року ОСОБА_2 , звернулась до Слов`янського міського відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області із заявою «Повторна та додаткова до заяви вх. №С-58/6/1455-20 від 15.02.2020 року», в якій просила оформити та видати паспорт громадянина України у вигляді паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, до якої (як зазначено в тексті заяви) додала дві фотокартки розміром 3,5х4,5 см. для оформлення бланку паспорта - для територіального підрозділу ДМС; копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 ; копія паспорта законного представника дитини з відміткою на підтвердження місця проживання. Зазначено також, що для засвідчення копії, надані також оригінали необхідних документів.

Вказана заява обґрунтована категоричною відмовою ОСОБА_2 від присвоєння їй цифрового ідентифікатора особистості у виді унікального номера запису в реєстрі, реєстраційного номера облікової картки платника податків, інших ідентифікаторів особистості. Повідомлено, що заявниця не надає згоди на обробку її персональних даних, відмовляється від отримання та користування будь-якими біометричними документами, що містять інформацію, для зчитування якої необхідні додаткові пристрої, а також від внесення даних про неї до Єдиного державного демографічного реєстру, та від взяття біометричної інформації. При цьому, просила врахувати правову позицію, наведену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №806/3265/17 з аналогічних правовідносин.

Заява також містила підписи законних представників заявниці: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 24-26).

Листом Слов`янського міського відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області від 06 березня 2020 року № 1402.58-829/1402.58.1-20, у відповідь на заяву ОСОБА_2 від 04 березня 2020 року, яка була зареєстрована за № С-89/6/1455-20, була надана відповідь, в якій з посиланням на п. 3 постанови КМУ від 25.03.2015 року № 302, та постанови КМУ від 03 квітня 2019 року № 398 «Про внесення змін до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», зазначено, що до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року, оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, Державна міграційна служба України здійснює громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Зазначено, що Слов`янський міський відділ Головного Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, може оформити та видати паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки виключно у разі подання заявником документів, перелік яких встановлений пунктом 1 Розділом ІІІ Тимчасового порядку, у числі яких міститься заява встановленого зразка, та рішення суду яке набрало законної сили (а.с. 27-27 з.б.).

Отже, ОСОБА_2 фактично було відмовлено в оформленні та видачі паспорта громадянина України у вигляді книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, що затверджено постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Із зазначених конституційних норм, зокрема, випливає, що, встановлюючи ті чи інші правила поведінки, держава має в першу чергу дбати про потреби людей, утримуючись за можливості від встановлення таких правил, які негативно сприйматимуться тими чи іншими групами суспільства. Встановлення таких правил може бути виправдане тільки наявністю переважаючих суспільних інтересів, які не можуть бути задоволені в інший спосіб, але і в цьому разі має бути дотриманий принцип пропорційності.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частинами 1 та 2 ст. 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 надано офіційне тлумачення положення ч. 2 ст. 32 Конституції України, згідно з яким неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними, і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

В питанні, що стосується позивачки, відсутня будь-яка загроза національній безпеці, економічному добробуту або правам людини, а тому збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням держави в її особисте та сімейне життя.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя також узгоджується із міжнародно-правовими актами.

Так, Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Приватне життя "охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру" (п. 25 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "C. проти Бельгії" від 07 серпня 1996 року (Reports 1996)). Стаття 8 Конвенції "захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом" (п. 61 рішення ЄСПЛ у справі "Pretty проти Сполученого Королівства" (справа № 2346/02, ECHR 2002 та п.65. рішення ЄСПЛ у справі "Олександр Волков проти України" (заява № 21722/11).

Будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося "згідно із законом", не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з пунктом 2 та було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (див. рішення ЄСПЛ у справі "Ельсхольц проти Німеччини" (Elsholz v. Germany) [ВП], заява № 25735/94, п. 45, ECHR 2000-VIII).

Виходячи з наведених норм законодавства особа не може зазнавати безпідставного втручання у особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність житла, таємницю кореспонденції або на її честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

Разом з вказаними нормами суд враховує наступне.

Статтею 5 Закону України "Про громадянство України" закріплено, що до документів, що підтверджують громадянство України, віднесено паспорт громадянина України.

06 грудня 2012 року набув чинності Закон України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус".

Відповідно до ч. 1 ст. 13 вказаного Закону, до документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, належать, зокрема документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До таких документів належить, зокрема паспорт громадянина України.

Згідно із ч. 3 ст. 13 Закону, паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Частинами 1, 2, 4, 5 ст. 14 цього Закону передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом.

Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації.

Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 та 5 ст. 21 вказаного Закону паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Оформлення паспорта громадянина України здійснюється розпорядником Реєстру. Прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України здійснюються розпорядником Реєстру або уповноваженими суб`єктами, передбаченими пунктом 4 частини першої статті 2 цього Закону (тобто, центрами надання адміністративних послуг, державним підприємством, що належить до сфери управління розпорядника Реєстру).

Частиною 2 ст. 21 вказаного Закону визначено, що кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.

Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302.

Відповідно до п. 10 вказаного Порядку оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Головний обчислювальний центр Реєстру) у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" (далі - Центр).

Отже, відповідно до вказаних норм донька позивачка, як громадянка України має не право, а обов`язок отримати паспорт громадянина України (ч. 2 ст. 21 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус").

У разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

Разом з тим, відповідно до п.п. 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт громадянина України, що затверджено постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Паспортна книжечка являє собою зшиту в накидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. У верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис "Україна", нижче - зображення Державного герба України, під ним - напис "Паспорт". На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче - напис "Паспорт громадянина України". На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних у паспорт, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор. На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення.

Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється.

Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Водночас, п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, що додається.

Згідно з п. 2 цієї Постанови із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:

з 01 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII;

з 01 листопада 2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Пунктом 3 вказаної Постанови установлено, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 р. припиняється;

паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 р., є чинним протягом строку, на який його було видано.

Пунктом 131 вказаної Постанови передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація, як, зокрема: біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук (за згодою особи); засоби електронного цифрового підпису (у разі оформлення паспорта особі, яка досягла 18-річного віку) та засоби шифрування в порядку, встановленому законодавством.

Отже безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразка містить відцифровані персональні данні особи.

Відповідно до ч. 7 ст. 16 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа виключно у разі, якщо:

1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа;

2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті);

3) заявник не подав усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення і видачі документа;

4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником.

У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави для відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа.

Рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.

При цьому положення п. 1 ч. 7 ст. 16 цього Закону в частині звернення заявника, який не досяг шістнадцятирічного віку, не можуть бути застосовані для звернень за отриманням паспорта громадянина України, адже інше передбачено ч. 2 ст. 21 цього Закону, відповідно до якої кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.

Наявність визначених Законом підстав для відмови у видачі неповнолітній ОСОБА_2 паспорта ні суб`єктом владних повноважень, ні судом не встановлено.

Як вже зазначалося, безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразка містить відцифровані персональні данні особи.

Позивачка посилалася на порушення принципу поваги до приватного життя суб`єкта персональних даних її доньки, шляхом електронної обробки таких даних у процесі оформлення ID-паспорту, оскільки остання, згоди на таку обробку не надає.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про захист персональних даних" мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (ст. 2 Закону).

Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 6 вказаного Закону, обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Водночас, законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює не якість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

У ст. 8 Конвенції про захист осіб у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних, що ратифікована Законом України від 06 липня 2010 року № 2438-VI, зазначено, що будь-якій особі надається можливість, зокрема: a) з`ясувати існування файлу персональних даних для автоматизованої обробки, його головні цілі, а також особу та постійне місце проживання чи головне місце роботи контролера файлу; б) отримувати через обґрунтовані періоди та без надмірної затримки або витрат підтвердження або спростування факту зберігання персональних даних, що її стосуються, у файлі даних для автоматизованої обробки, а також отримувати такі дані в доступній для розуміння формі; c) вимагати у відповідних випадках виправлення або знищення таких даних, якщо вони оброблялися всупереч положенням внутрішнього законодавства, що запроваджують основоположні принципи, визначені у ст. 5 і 6 цієї Конвенції".

За сталою практикою ЄСПЛ, першою умовою виправданості втручання у права, гарантоване ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну "закон" є автономним, та до якості "закону" ставляться певні вимоги (рішення ЄСПЛ у справі "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, заява № 18139/91, п. 37). Під терміном "закон" … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам "доступності" та "передбачуваності".

Виходячи з наведеного суд доходить висновку, що чинні на час розгляду заяв ОСОБА_2 від 15 лютого 2020 року, від 20 лютого 2020 року, від 04 березня 2020 року (як додаткової до заяви від 15 лютого 2020 року), норми Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" на відміну від норм Положення про паспорт громадянина України, що затверджено постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ (яке також було чинним на час виникнення спірних правовідносин і є чинним натепер), не лише звужували, а й фактично скасовували право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є порушенням вимог ст. 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Це не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом") не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст. 8 Конвенції.

Крім того, перелік підстав, які становлять легітимну мету обмежень прав і свобод особи, є вичерпним. Свобода розсуду держав щодо встановлення обмежень є вузькою. Проте, слід оцінити, чи передбачене законом таке обмеження, чи відповідає обмеження "нагальній суспільній потребі", тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті (див., наприклад, рішення ЄСПЛ у справі "Svyato-Mykhaylivska Parafiya v. Ukraine" від 14 червня 2007 року). Установленість обмежень законом передбачає чіткість і доступність закону, що встановлює такі обмеження. Кожна людина повинна мати відповідне уявлення про норми, які можуть бути застосовані щодо її відповідного права. Вимога чіткого закону, який передбачає обмеження права, має ту саму мету - кожна людина повинна мати можливість передбачити наслідки своєї поведінки. Рівень чіткості, який вимагається від національного законодавства, яке в будь-якому разі не може передбачати усі можливі випадки, багато в чому залежить від змісту відповідного акта, сфери, яку він регулює, чисельність й статусу тих, кому він адресований (див. рішення ЄСПЛ у справі "GropperaAG and Others v. Switzerland" від 28 березня 1990 року).

Тобто, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Крім того, відповідно до ст. 14 Конвенції користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, незалежності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

При цьому, ЄСПЛ у своєму рішенні по справі "Х`ю Джордан проти Великої Британії" сформулював таку позицію: "Якщо загальна політика або захід мають непропорційно шкідливі наслідки для конкретної групи, то вони (загальна політика або захід) можуть вважатися дискримінаційними, незважаючи на те, що вони не спрямовані конкретно на цю групу".

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Законодавець, приймаючи Закон України від 14 липня 2016 року № 1474-VIII, яким внесено зміни до Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", не дотримався вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України.

На час звернення ОСОБА_2 із заявами від 15 лютого 2020 року, від 20 лютого 2020 року, від 04 березня 2020 року (як додаткової до заяви від 15 лютого 2020 року), діяли нормативні акти: Положення про паспорт громадянина України, що затверджено постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ, постанова Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302, відповідно до яких особи, які раніше отримали паспорт, не зобов`язані звертатися за його обміном, при досягненні відповідного віку органи ДМС проводять вклеювання фотографії, тоді як особи, які змінили прізвище, чи у яких відбулися інші зміни персональних даних, зобов`язані отримувати новий паспорт у формі ID-картки, який має обмежувальний термін 10 років (ч. 3 ст. 21 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус"), до якого вноситься більше персональних даних та який має унікальний номер запису у Реєстрі. При цьому, у жодному законі не зазначено, з якою метою встановлені такі обмеження, і чи є вони необхідними у демократичному суспільстві. Також, станом на час звернення ОСОБА_2 із вищевказаними заявами, набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2019 року № 398 "Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302" (набрання чинності 07 червня 2019 року), якою внесені зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України", шляхом доповнення його абзацом, згідно із яким Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

21 червня 2019 року набрав чинності Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, що затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 червня 2019 року №456.

Пунктом 2 розд. І Тимчасового порядку визначено, що паспорт оформлюється з використанням бланка паспорта громадянина України зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1994 року № 353 "Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України".

Згідно із п. 3 розд. І Тимчасового порядку, оформлення і видачу паспорта здійснюють територіальні підрозділи Державної міграційної служби України (далі - територіальні підрозділи ДМС):

1) особі, яка досягла 16-річного віку, - на підставі заяви про видачу паспорта громадянина України (далі - заява) за зразком, наведеним у додатку 1 до цього Тимчасового порядку, поданої нею особисто;

2) особі, яка досягла 16-річного віку та яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники).

Заява є згодою на обробку персональних даних згідно із Законом України "Про захист персональних даних". Під час заповнення заяви особою або її законним представником (далі - заявник) працівник територіального підрозділу ДМС інформує заявника про вимоги Закону України "Про захист персональних даних".

Відповідно до п. 1 розд. ІІІ Тимчасового порядку, для оформлення паспорта особа, яка досягла 16-річного віку, або її законний представник (далі - заявник) подає:

1) заяву;

2) рішення суду;

3) свідоцтво про народження або документ, що підтверджує факт народження, виданий компетентними органами іноземної держави;

4) оригінали документів, що підтверджують громадянство та посвідчують особу батьків (або одного з них), що на момент народження особи перебували (в) у громадянстві України (для підтвердження факту належності особи до громадянства України). У разі відсутності таких документів або в разі, якщо батьки (чи один із батьків) такої особи на момент її народження були (був) іноземцями (ем) або особами (ою) без громадянства, або в разі набуття особою громадянства України на території України подається довідка про реєстрацію особи громадянином України;

5) дві фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см;

6) довідку про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання особи;

7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб);

8) посвідчення про взяття на облік бездомної особи, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).

Отже, Тимчасовим порядком визначений загальний перелік документів для оформлення паспорта у виді книжечки, і він має застосовуватися в кожному конкретному випадку окремо.

Вимога органу Державної міграційної служби України щодо необхідності надання судового рішення в даних правовідносинах є також безпідставною, оскільки а ні народження, а ні громадянство неповнолітньої ОСОБА_2 , а ні інші дані, які б могли бути підтверджені судовим рішенням, як зазначено позивачкою, були підтверджені відповідними документами, достовірність яких не викликала у відповідача сумніву, що відповідачем також не заперечується.

Фактично така вимога спонукала неповнолітньої ОСОБА_2 , яка має обов`язок отримати паспорт громадянина України, звернутися до суду задля можливості виконання свого обов`язку.

Такі дії з боку суб`єкта владних повноважень є недопустимими, адже передбачений п. 3 розд. І Тимчасового порядку перелік документів, як вже зазначалося, є загальним, і саме на суб`єкта владних повноважень покладений обов`язок застосовувати його розсудливо та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) в кожному випадку окремо.

Крім того, із заявою про оформлення та видачу паспорта громадянина України у формі книжечки неповнолітня ОСОБА_2 зверталася неодноразово.

Отже, суб`єктом владних повноважень під час вирішення питання щодо оформлення та видачі неповнолітній ОСОБА_2 паспорта громадянина України, положення законодавства, які регулюють спірні правовідносини, в повному обсязі враховані не були.

З огляду на наведене, оскільки дії суб`єкта владних повноважень розглядаються як дії держави в цілому, і такі дії порушують основоположні права неповнолітньої, як громадянина, то такі дії суб`єкта владних повноважень в особі територіального органу Державної міграційної служби України, до повноважень якого належить оформлення та видача паспорта громадянина України, підлягають визнанню протиправними із зобов`язанням оформити та видати неповнолітній ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Разом з тим, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача оформити та видати паспорт без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки її персональних даних не підлягають задоволенню, оскільки, при видачі ОСОБА_2 паспорта у формі, що визначена вищевказаним Положенням, не передбачено внесення даних особи до Єдиного державного демографічного реєстру та вчинення зазначених дій.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання проставити у паспорті відмітку про місце проживання ОСОБА_2 , то суд вважає їх передчасними, оскільки вчинення таких дій при оформленні паспорта у виді книжечки передбачено п. 6 розд. І Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ. Разом з тим, паспорт ОСОБА_2 ще не оформлювався, і, відповідні дії або бездіяльність, які б могли порушити права ОСОБА_2 щодо такої відмітки, - не вчинялися.

Додаткове зобов`язання відповідача виконати ці положення, тобто, фактично захистити права на майбутнє, про що просить позивачка в цій частині позовних вимог, не відповідає завданню та меті адміністративного судочинства, які визначені ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку із чим, правові підстави для задоволення позовних вимог в цій їх частині - відсутні.

Вирішуючи даний спір судом враховані правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в зразковій справі №806/3265/17 з аналогічних правовідносин, які мали місце після 01 листопада 2016 року (п.п. 2 та 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302) і які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Посилання суб`єкта владних повноважень на неприйнятність щодо неповнолітньої заявниці висновків, що викладені у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду, є такими, що суперечать положенням законодавства, а саме ч.ч. 5 та 6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до яких висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У відповідності до ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи що позивачка є звільненою від сплати судового збору за подання до суду даного позову в інтересах своєї неповнолітньої дитини, підстави для розподілу судових витрат між сторонами відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 7-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 122-124, 126-128, 130, 133-135, 138-140, 143, 150- 154, 158-163, 167, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) яка діє в інтересах ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області (місцезнаходження: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Митрополитська, 20) в особі Слов`янського міськрайонного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області (місцезнаходження: 84100, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Університетська, 58) про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області в особі Слов`янського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області щодо відмови в оформлені та видачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області в особі Слов`янського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області оформити та видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 16 червня 2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 295 КАС України а також інші процесуальні строки щодо апеляційного оскарження, продовжуються на строк дії такого карантину.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров