Справа № 360/1021/20
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2020 року справа №360/1021/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сіваченко І.В.

за участю секретаря судового засідання Кобець О.А.

за участю сторін по справі:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду (суддя Шембелян В.С.) від 05 травня 2020 року у справі № 360/1021/20 (повний текст рішення складено 05 травня 2020 року) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання противоправною бездіяльність щодо невиплати при звільненні зі Збройних Сил України грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, в повному обсязі, тобто з урахуванням заборгованості, яка виникла внаслідок неотримання під час проходження військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 17.08.2015р. по 27.08.2019р. військового майна за Нормою № 4 Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період, затверджених наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016р. № 232, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.05.2016р. за № 767/28897; зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсації вартості за неотримане речове майно, в повному обсязі, тобто з урахуванням заборгованості, яка виникла внаслідок неотримання під час проходження військової служби у Луганському обласному військовому комісаріаті з 17.08.2015р. по 27.08.2019р. військового майна за Нормою № 4 Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період, затверджених наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016р. № 232, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.05.2016р. за №767/28897.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Позивач вважає, що суд першої інстанції не прийнято до уваги, що на виконання статті 9-1 Закону № 2011-XII наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016р. №232 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 26.05.2016 року за №767/28897 було затверджено: норми забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних сил України в мирний та особливий період; інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період. Вже у первинній редакції Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, що затверджені вказаним наказом, було зазначено, що за Нормою №4 забезпечуються предметами повсякденної форми одягу військовослужбовці Збройних Сил України, за винятком генералів, адміралів, курсантів військових навчальних закладів, військовослужбовців строкової служби Військово-Морських Сил Збройних Сил України (корабельний склад). Військовослужбовці, які проходять службу за контрактом і які зараховані до військових навчальних закладів, військових коледжів та шкіл з підготовки молодих фахівців, забезпечуються за цією нормою до закінчення навчання за першою групою. Позивач вважає, що за зазначеною нормою забезпечуються речовим майном і військовослужбовці військової служби за призивом під час мобілізації на особливий період, а також військовослужбовці, які підписали короткострокові контракти або контракти до закінчення особливого періоду. Позивач зазначив, що у подальшому, наказом Міністра оборони України від 10.06.2019 року №306, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.07.2019 року №745/33716 (наказ №306) затверджено зміни до наказу №232. Наведений наказ набрав законної сили 27.08.2019р.. Позивач також вважає, що положення наказу №232 про застосування Норми №4 до військовослужбовців військової служби за призивом під час мобілізації на особливий період, а також військовослужбовців, які уклали контракти до закінчення особливого періоду, або оголошення рішення про демобілізацію, у тому числі і до тих, що проходят службу в органах військового управління Збройних Сил України, на яке він посилався у позові, вважаючи своє право на отримання грошової компенсації в більшому розмірі порушеним, набрало чинності ні з дня його зняття з всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням, а з дня набрання чинності першою редакцією вказаного наказу.

Відповідач, у судове засідання не прибув, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач проходив військову службу в Луганському обласному військовому комісаріаті з 17.08.2015 року по 24.05.2016 року, як військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, а з 25.05.2016р. по 27.08.2019р. як військовослужбовець, з яким був укладений контракт строком до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію.

Наказом Командувача військ Оперативного Командування «СХІД» (по особовому складу) від 31 травня 2019 року № 98 позивач був звільнений у запас за підпунктом «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби) (а.с.4).

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 27.08.2019р. № 216 з 27 серпня 2019 року позивача виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 та всіх видів забезпечення, а з котлового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 - з 28 серпня 2019 року (а.с.5, 29).

Відповідно до вказаного наказу Луганського ОВК позивачу при звільненні повинна бути сплачена грошова компенсація вартості за неотримане речове майно, у разі звільнення з військової служби в розмірі 7325,58 грн., відповідно до пункту 4 розділу III наказу Міністерства оборони України № 232 від 29.04.2016 року.

Розмір грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначено відповідно до довідки № 78 від 27 серпня 2019 року про вартість речового майна (а.с.6).

У зв`язку з тим, що станом на 27.08.2019р. грошова компенсація вартості за неотримане речове майно, у разі звільнення з військової служби в розмірі 7325,58 грн. сплачена не була, позивач звернувся до відповідача із заявою від 20.01.2020р., відповідно до якої просив ІНФОРМАЦІЯ_4 усунути порушення норм чинного законодавства України в частині невиплати йому при звільненні з Лав Збройних Сил України грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, в повному обсязі, тобто з урахуванням заборгованості, яка виникла внаслідок неотримання ним під час проходження військової служби військового майна за нормою № 4 «Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період», затверджених наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.05.2016р. за № 767/28897 (а.с.15-16).

На наведене звернення відповідач листом від 03.02.2020 р. повідомив позивача, що у зв`язку з тим, що останній проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 17.08.2015р. по 24.05.2016р. як військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, а з 25.05.2016р. по 27.08.2019р. як військовослужбовець, з яким був укладений контракт строком до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію, розрахунок компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби був здійснений без врахування норми № 4 забезпечення повсякденною формою одягу військовослужбовців Збройних Сил України. А також повідомив, що сума грошова компенсація вартості за неотримане речове майно, у разі звільнення з військової служби в розмірі 7215,70 грн. була виплачена позивачу з утриманням військового збору з нарахованої суми компенсації в розмірі 7325,58 грн. (а.с.12-14).

На картковий рахунок позивача 23.12.2019 р. була зарахована грошова компенсація вартості за неотримане речове майно, при звільненні з військової служби, встановлена наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 27.08.2019р. №216 в розмірі 7215,70 грн. (а.с.27 зв.бік).

Наведені обставини сторонами не оспорюються. Спірним питанням у цій справі є наявність правових підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, у разі звільнення з військової служби, з урахуванням норми №4 «Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період», затверджених наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016р. № 232, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.05.2016р. за № 767/28897.

У відповідності до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Статтею 9-1 Закону № 2011-XII передбачено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. №178.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна згідно норм забезпечення в разі: звільнення з військової служби, загибелі (смерті) військовослужбовця.

Згідно з пунктом 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) за наказом командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), в якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

На виконання пункту 1 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та з метою упорядкування речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України Міністерство оборони України прийнято наказом від 29.04.2016р.N 232, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 р. за N767/28897, «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України», яким затверджено норми забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, зокрема, НОРМА № 4 забезпечення повсякденною формою одягу військовослужбовців Збройних Сил України*.

Згідно примітки, за цією нормою забезпечуються предметами повсякденної форми одягу військовослужбовці Збройних Сил України, за винятком генералів, адміралів, курсантів військових навчальних закладів, військовослужбовців строкової служби Військово-Морських Сил Збройних Сил України (корабельний склад).

Військовослужбовці, які проходять службу за контрактом і які зараховані до військових навчальних закладів, військових коледжів та шкіл з підготовки молодших фахівців, забезпечуються за цією нормою до закінчення навчання за першою групою.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивач проходив військову службу в Луганському обласному військовому комісаріаті з 17.08.2015 року по 24.05.2016 року, як військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, а з 25.05.2016р. по 27.08.2019р. як військовослужбовець, з яким був укладений контракт строком до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що позивач не підпадає під дію Норми №4 забезпечення повсякденною формою одягу військовослужбовців Збройних Сил України.

Колегія суддів також зазначає, що згідно Примітки до Норми N 1 військовослужбовці військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період забезпечуються зазначеними предметами на період проходження служби. Зазначені військовослужбовці, а також військовослужбовці, які підписали короткострокові контракти або до закінчення особливого періоду, речовим майном за Нормою N 3 забезпечення повсякденною формою одягу генералів Збройних Сил України, Нормою N4 забезпечення повсякденною формою одягу військовослужбовців Збройних Сил України та Нормою N 6 забезпечення речовим майном адміралів і генералів Військово-Морських Сил Збройних Сил України не забезпечуються, за винятком військовослужбовців Збройних Сил України, які проходять службу в апараті Міністерства оборони України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління Збройних Сил України, командуваннях видів Збройних Сил України.

З урахуванням викладеного, доводи позивача про те, що за Нормою №4 забезпечуються речовим майном і військовослужбовці військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та військовослужбовці, які підписали короткострокові контракти або до закінчення особливого періоду, колегія суддів вважає помилковим.

Наказом Міністра оборони України від 10.06.2019 № 306, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.07.2019р. за № 745/33716 (набрав чинності 27.08.2019р.),затверджено зміни до наказу № 232, зокрема, у Нормі № 4 доповнити новим абзацом такого змісту: «Військовослужбовці військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, а також військовослужбовці, які підписали короткострокові контракти або до закінчення особливого періоду, речовим майном за цією нормою не забезпечуються, за винятком військовослужбовців Збройних Сил України, які проходять службу в апараті Міністерства оборони України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління Збройних Сил України, командуваннях видів Збройних Сил України.».

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 27.08.2019р. № 216 позивача виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 , та всіх видів забезпечення з 27 серпня 2019 року, а з котлового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 - з 28 серпня 2019 року (а.с.5, 29).

Враховуючи, що наказ Міністра оборони України від 10.06.2019р. № 306 набрав чинності 27.08.2019р., тобто з дня зняття позивача з всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність правових підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, у разі звільнення з військової служби, з урахуванням норми № 4 «Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період», затверджених наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016р. № 232, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.05.2016р. за № 767/28897, а тому правомірно відмовлено у задоволенні позову.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Враховуючи, що ухвалою суду апеляційної інстанції від 04 червня 2020 р. позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, сума передбаченого законом судового збору підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету України.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року у справі № 360/1021/20 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року у справі №360/1021/20 - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 30 червня 2020 року.

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 01 липня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 30 червня 2020 року та підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

А.А. Блохін

І.В. Сіваченко