Справа № 160/5397/20
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2020 рокуСправа № 160/5397/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.05.2020 року відкрито провадження у адміністративній справі; справу № 160/5397/20 призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
26.06.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Свою позицію обґрунтовує тим, шо зазначені в Реєстрі відомості передані Міністерством юстиції України до Національного агентства 01.02.2019 року. До передачі Міністерством юстиції України Реєстру до Реєстру внесено відомості щодо ОСОБА_1 , якого постановою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15.03.2012 року у справі № 3-58/12 (провадження № 33/490/278/12) визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн, з конфіскацією незаконно одержаної неправомірної вигоди матеріального характеру в сумі 2000 гривень. Крім того, постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.04.2012 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишено без задоволення, а постанову Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15.03.2012 року - без змін. Факт внесення Міністерством юстиції України відомостей до Реєстру щодо ОСОБА_1 . Позивачем не оскаржувався і не був визнаний у судовому порядку протиправним. ОСОБА_1 звертався до Національного агентства з заявою від 13.04.2020 року щодо вилучення відомостей стосовно нього з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення. Національне агентство розглянуло заяву ОСОБА_1 та 23.04.2020 року надало відповідь, в якій повідомило про відсутність підстав для виключення інформації про ОСОБА_1 з Реєстру. Позивач вважає, що оскільки ст. 39 КУпАП встановлено, що якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню, а тому ця обставина може слугувати підставою для виключення інформації про ОСОБА_1 з Реєстру. Відповідач не погоджується з вказаним, оскільки нормами КУпАП не регулюється порядок формування та ведення Реєстру, що виключає можливість застосування статті 39 КУпАП як підстави для вилучення відомостей про особу з Реєстру. Натомість ч. 8 розділу II Положення про реєстр встановлено, що підставами для вилучення з Реєстру відомостей про особу, яка вчинила корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення, є ухвала суду про скасування вироку, винесення виправдувального вироку, відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення, розпорядчого документа або судового рішення про скасування розпорядчого документа про накладення дисциплінарного стягнення. Перелік підстав для вилучення з Реєстру відомостей про особу є вичерпним. Оскільки на момент звернення ОСОБА_1 (13.04.2020 року) до Національного агентства, а також на сьогодні постанова Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15.03.2012 року не скасована, відсутні підстави для виключення з Реєстру відомостей про позивача.
03.07.2020 року позивачем надано відповідь на відзив, у якій підтримав аналогічну викладеній у позовній заяві правову позицію. Також зазначив, що висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.03.2019 року у справі №807/1456/17, на яку посилається відповідач, не є правозастосовними до цих спірних правовідносин.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.
Постановою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15.03.2012 року у справі № 3-58/12, провадження № 3/431/437/12, яка залишена в силі постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.04.2012 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-2 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 850 гривень, з конфіскацією незаконно одержаної неправомірної вигоди матеріального характеру в сумі 2000 гривень.
ОСОБА_1 звернувся до Національного агентства з питань запобігання корупції з заявою від 13.04.2020 року щодо вилучення відомостей стосовно нього з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення.
Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частина 1 ст. 172-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (у редакції від 05.02.2012 року) передбачала адміністративну відповідальність за порушення особою встановлених законом обмежень щодо використання службових повноважень та пов`язаних з цим можливостей з одержанням за це неправомірної вигоди у розмірі, що не перевищує п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або у зв`язку з прийняттям обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб.
Статтею 58 Конституції України проголошено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до змісту п. 1 ч. 1 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення національного законодавства у відповідність із стандартами Кримінальної конвенції про боротьбу з корупцією» № 221-VII від 18.04.2013 року (далі - Закон № 221-VII), з Кодексу України про адміністративні правопорушення статтю 172-2 виключено.
У п. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII від 14.10.2014 року (далі - Закон № 1700-VII) надано визначення поняттю «корупційне правопорушення» та зазначено, що корупційним правопорушенням є діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону № 1700-VII відомості про осіб, яких притягнуто до кримінальної, адміністративної, дисциплінарної або цивільно-правової відповідальності за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, а також про юридичних осіб, до яких застосовано заходи кримінально-правового характеру у зв`язку з вчиненням корупційного правопорушення, вносяться до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, що формується та ведеться Національним агентством. Відомості про осіб, які входять до особового складу органів, що провадять оперативно-розшукову або розвідувальну чи контррозвідувальну діяльність, належність яких до вказаних органів становить державну таємницю, та яких притягнуто до відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, вносяться до розділу з обмеженим доступом Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення. Положення про Єдиний державний реєстр осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, порядок його формування та ведення затверджуються Національним агентством.
Згідно з п. 1.2 розділу І Положення від 11.01.2012 року реєстр - це електронна база даних, яка містить відомості про осіб, які вчинили корупційні правопорушення.
Згідно з п. 2 розділу І Положення реєстр - електронна база даних, яка містить відомості про осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, та про юридичних осіб, до яких застосовано заходи кримінально-правового характеру у зв`язку з вчиненням корупційного правопорушення.
Відповідно до п. 1 розділу ІІ Положення внесенню до Реєстру підлягають відомості про осіб, яких притягнуто до відповідальності за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, та про юридичних осіб, до яких застосовано заходи кримінально-правового характеру у зв`язку з вчиненням корупційного правопорушення.
Проаналізувавши вказані норми, суд робить висновок, що з початку функціонування Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, до нього вноситься та у ньому зберігається виключно інформація про осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, а це означає, що діяння за яке особу притягнуто до відповідальності повинно бути закріплене на законодавчому рівні як корупційне правопорушення.
Отже, з огляду на те, що з 18.05.2013 року (дата набрання чинності Законом № 221-VII), відповідальність за порушення обмежень щодо використання службового становища, що підпадало під ознаки адміністративного правопорушення за ст. 172-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, декриміналізовано, внесення і наявність у Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, інформації про ОСОБА_1 , якого 15.03.2012 року притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-2 КУпАП, суперечить вимогам Закону України № 1700-VII та самому Положенню, оскільки з 18.05.2013 року діяння позивача не підпадає під ознаки корупційного правопорушення.
Окрім того, відповідно до положень ст. 39 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню.
Докази вчинення нового адміністративного правопорушення позивачем протягом року з дня закінчення виконання стягнення за постановою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15.03.2012 року у справі № 3-58/12 (провадження № 33/490/278/12) в матеріалах справи відсутні.
Так, актуальна практика Європейського Суду з прав людини (далі - Європейський суд) та Верховного Суду спирається на такі загально-правові категорії як «непорушність прав», «якість та точність закону», «стабільність та остаточність судових рішень», «законні очікування» тощо. Названі поняття можна узагальнити принципом правової (юридичної) визначеності, який відіграє надважливе значення у формуванні та функціонуванні системи права демократичної держави. Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.).
Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) суб`єкта владних повноважень викладені законодавцем у приписах ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений саме на суб`єкта владних повноважень відповідно до положень ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з ч. 4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як передбачено ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням зазначеного, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, виходячи із системного аналізу норм чинного законодавства України, а також тієї обставини, що діяння, за яке позивача 15.03.2012 року було притягнуто до адміністративної відповідальності, з 18.05.2013 року не є корупційним правопорушенням, суд робить висновок, що позовна заява підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Позовну заяву ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Зобов`язати Національне агентство з питань запобігання корупції вилучити з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення відомості про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , як особу, яка вчинила корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський