Справа № 600/754/20-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2020-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 р. м. Чернівці Справа № 600/754/20-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні періоду стажу роботи в районах Крайньої Півночі з 21 червня 1975 року по 21 квітня 1991 року при пільговому обчисленні пенсії та здійсненні її перерахунку;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням стажу роботи в районі Крайньої Півночі з 21 червня 1975 року по 21 квітня 1991 року на пільгових умовах із застосуванням пільгового коефіцієнта, а саме: один рік роботи в районі Крайньої Півночі за один рік і шість місяців.

Позов обґрунтовано відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у перерахунку пенсійного забезпечення позивача із зарахуванням стажу роботи на пільгових умовах, яку він вважає такою, що не відповідає чинному законодавству, а саме пункту 5 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (в редакції Закону №32-V від 26 липня 2006 року), згідно з яким пільгове обчислення страхового стажу проводиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами». Позивач вказує, що згідно відомостей його трудової книжки 21 червня 1975 року він був прийнятий на посаду інженера-гідролога до Ангарської експедиції інституту «Гідропроект» ім. С.Я. Жука і пропрацював у вказаній експедиції на різних посадах до 21 квітня 1991 року. Відповідно до відомостей, зазначених у довідці Ангарської експедиції інституту «Гідропроект» ім. С.Я. Жука №371 від 29 грудня 1994 року, ОСОБА_1 працював в Ангарській комплексній пошуковій експедиції інституту «Гідропроект» в період часу з 21 червня 1975 року (наказ №208 від 23 червня 1975 року) по 22 квітня 1991 року (наказ №276/К від 04 грудня 1990 року). Загальний стаж роботи 15 років 10 місяців 1 день. З урахуванням наведеного, позивач вважає, що він має право на пенсію на пільгових умовах, оскільки Ангарська експедиція базувалась у м. Усть-Ілімську Іркутської області та п. Кодинське Красноярського краю, віднесених до місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі (стаж зараховується один рік за 1 рік та 6 місяців). Вказує, що у зазначеній довідці зазначено не лише період роботи, а й про наявність підстав для зарахування трудового стажу на пільгових умовах. Крім цього, позивач посилається на довідку АО «Институт гидропроект» №04.1-39/293 від 18 грудня 2019 року, з якої вбачається, що строкові трудові договори колишніх співробітників та печатки Ангарської експедиції до архіву АО «Институт гидропроект» не передавались. Водночас, вказана довідка містить інформацію про періоди роботи позивача, надбавки за роботу за різними відсотковими ставками, відповідно до відпрацьованого часу в районах Крайньої Півночі та місцях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Обґрунтовуючи свої доводи позивач також звертає увагу на положення частини четвертої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Ухвалою суду від 11 червня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; вирішено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву; витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області копію пенсійної справи ОСОБА_1 .

У поданому до суду відзиві відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, вказав, що законодавством, зокрема пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення», чітко регламентовано перелік документів, необхідних для кратного обчислення стажу за періоди роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Звертав увагу на те, що факт роботи в районах Крайньої Півночі без документального підтвердження користування відповідними пільгами не є підставою для пільгового обчислення стажу, так як це передбачено законодавством України. Крім цього, необхідною умовою для застосування кратності при розрахунку стажу є укладання трудового договору на строк не менш ніж на 3 роки. У випадку неможливості надання трудового договору, документами, які можуть служити підставою для застосування кратного обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі можуть бути: трудова книжка, в якій є штамп підприємства про поширення пільг щодо кратного обчислення стажу роботи (тільки запису в трудовій книжці про факт роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі не достатньо для обчислення стажу з урахуванням кратності); довідка підприємства, установи, організації, де працювала особа, в якій зазначено інформацію про факт роботи за строковим трудовим договором, період на який його було укладено і розповсюдження на працівника пільг, передбачених для працюючих на Крайній Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі; копії строкових трудових договорів про роботу в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Водночас, при опрацюванні наданих позивачем документів по обчисленню страхового стажу для перерахунку пенсії на пільгових умовах, а саме: трудової книжки, довідки «Проектно-изскательского и научно-исследовательского института «Гидропроект» від 29 грудня 1994 року №371, уточнюючі довідки з «АО» Проектно-изыскательского и научно-исследовательского института «Гидропроект» имени С.Я.Жука», довідки «АО «Институт Гидропроект» від 18 грудня 2019 року №04.1-39/293, відповідачем період роботи з 21 червня 1975 року по 21 квітня 1991 року зараховано до страхового стажу в одинарному обчисленні, оскільки незважаючи на те, що в документах зазначено період роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відсутня інформація про укладення строкового трудового договору та користування пільгами. Також відсутні такі відомості і в копіях наказів по підприємству та картці форми Т-2, наявних у матеріалах пенсійної справи. З урахуванням зазначеного, на думку відповідача, відсутні підстави для зарахування періоду роботи з 21 червня 1975 року по 21 квітня 1991 року в пільговому обчисленні, оскільки не виконані основні умови для застосування кратності при розрахунку стажу. Просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до частини другої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною третьою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Відтак, справа розглядається в межах строку, встановленого частиною другою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, та з урахуванням наданих сторонами заяв по суті справи.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач отримує пенсію за віком та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області. Так, відповідно до розпорядження №134181 від 05 вересня 2001 року позивач на підставі поданої ним заяви з 01 вересня 2001 року отримував пенсію за віком, умова призначення: держслужбовці. Загальний стаж позивача, який було зараховано позивачу при проведенні розрахунку, склав 39 років 9 місяців 15 днів, у тому числі: робота за списком 2 15 років 7 місяців 11 днів, держслужбовці 11 років 1 місяць 20 днів.

Згідно трудової книжки позивача у період з 21 червня 1975 року по 21 квітня 1991 року він працював на різних посадах в Ангарській експедиції інституту «Гідропроект» ім. С.Я. Жука.

Дослідженням довідки Ангарської комплексної вишукувальної експедиції проектно-вишукувального та науково-дослідницького інституту «Гідропроект» від 29 грудня 1994 року №371, встановлено, що ОСОБА_1 працював в Ангарській комплексній вишукувальній експедиції інституту «Гідропроект» у період з 21 червня 1975 року по 22 квітня 1991 року. Загальний стаж 15 років 10 місяців 01 день безпосередньо на польових геологорозвідувальних топографо-геодезичних, гідрологічних та вишукувальних роботах в експедиції. Має право на пенсію на пільгових умовах по пунктах «е», «б» статті 12 Закону про держпенсії РФ для неповного стажу років. У періоди з 21 червня 1975 року по 12 липня 1987 року і з 24 квітня 1990 року по 22 квітня 1991 року знаходився на роботах в Ангарській експедиції, яка базувалась у м. Усть-Ілімску Іркутської області і с. Кодинске Красноярського краю, віднесених згідно Переліку до місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі (стаж зараховується один рік за один рік і шість місяців).

07 листопада 2017 року позивач подав до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області заяву, в якій просив здійснити перерахунок пенсії. Згідно з розпискою-повідомленням до вказаної заяви додано: паспорт/посвідку та трудову книжку або документи про стаж.

Відповідно до розпорядження №113277 від 21 листопада 2017 року позивачу здійснено перерахунок пенсії за віком, умови призначення: робота за сп.2 (ст. 100), починаючи з 01 листопада 2017 року. Загальний стаж позивача, на підставі якого проводився перерахунок, склав 43 роки 4 місяці 24 дні, у тому числі: робота за сп.2 (ст.100) 15 років 7 місяців 11 днів, військова служба 2 роки 9 місяців 23 дні, страховий стаж з 01 липня 2000 року 3 роки 6 місяців 13 днів, загальний стаж (після 2004 року) 11 місяців 10 днів.

Дослідженням розрахунку стажу судом встановлено, що позивачу до загального стажу зараховано період роботи з 21 червня 1975 року по 31 січня 1991 року (сп.2 ст.100), який становить 15 років 7 місяців 11 днів.

З матеріалів справи вбачається, що у липні 2019 року позивач звертався до Міністерства соціальної політики України з питань щодо його пенсійного забезпечення.

Листом від 17 липня 2019 року №5080/0/196-19/54 Міністерство соціальної політики України надіслало на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області для розгляду звернення ОСОБА_1 щодо його пенсійного забезпечення з урахуванням порушених у листі питань. Про результати розгляду просило повідомити ОСОБА_1

05 серпня 2019 року Головне управління Пенсійного фонду України листом №629/Г-4 повідомило позивача про те, що відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року. Зокрема, пунктом «д» статті 5 (з урахуванням змін, передбачених Указом Президії ВР СРСР від 26 вересня 1967 року №1908-VII) передбачено, що в разі якщо з працівниками підприємств, установ, організацій укладалися строкові трудові договори про роботу в районах Крайньої Півночі не менш ніж за 3 роки, таким особам при обчисленні стажу, що дає право на пенсію за віком та по інвалідності, надавалися пільги щодо зарахування одного року роботи в зазначених районах за два роки з 01 серпня 1945 року до 01 березня 1960 та за один рік та шість місяців роботи з 01 березня 1960 року до 01 січня 1991 року. Згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та користування пільгами, передбачених вищезазначеними нормативно-правовими актами. Крім цього, проаналізувавши трудову книжку позивача, довідку «Проектно-изыскательного и научно-исследовательского института «Гидропроект» від 29 грудня 1994 року №371 та уточнюючі документи, одержані на запит Головного управління з АО «Проектно-изыскательного и научно-исследовательского института «Гидропроект» имени С.Я. Жука», період роботи з 21 червня 1975 року по 21 квітня 1991 року зараховано до страхового стажу в одинарному обчисленні, оскільки незважаючи на те, що в документах зазначено період роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, однак відсутня інформація про укладення трудового договору та користування пільгами. При цьому у листі наголошено, що стаж роботи в районах Крайньої Півночі та районах, прирівняних до них, після 01 січня 1991 року зараховується в одинарному розмірі. Отже, підстав для зарахування до стажу зазначеного вище періоду в пільговому обчисленні немає.

Поряд з цим, з указаного листа вбачається, що з 01 липня 2019 року внаслідок проведеного відповідачем перерахунку розмір пенсійної виплати позивача підвищився до 3716,51 грн, з яких: 3368,56 грн основний розмір пенсії, обчислений за нормами статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виходячи зі страхового стажу та заробітку позивача; 281,52 грн доплата за 18 років страхового стажу понад 25 років, необхідних для чоловіків, встановлена відповідно до частини першої статті 28 з урахуванням пункту 4-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 18% від нового розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 66,43 грн підвищення дітям війни відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» (за 25 березня 2014 року).

Дослідженням довідки АТ «Інститут Гідропроект» від 18 грудня 2019 року №04.1-39/293, виданої ОСОБА_1 , встановлено, що останній працював в Ангарській комплексній вишукувальній експедиції Всесоюзного ордена Леніна проектно-вишукувального і науково-дослідного інституту «Гідропроект» імені С.Я. Жука, яка базувалась в районах Крайньої Півночі та місцях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Період роботи з 21 червня 1975 року по 21 квітня 1991 року. На підставі, зокрема, наказів по особовому складу експедиції та партії, особистих карток форми ОСОБА_2 -2 ОСОБА_1 встановлювалась надбавка за роботу в районах Крайньої Півночі та місцях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. У вказаній довідці також зазначено, що з 2003 року філія проектно-вишукувального та науково-виробничого АТ «Інститут Гідропроект» - Ангарська комплексна вишукувальна експедиція, закрита на підставі наказу інституту №104 від 23 жовтня 2003 року та наказу експедиції №1/п від 02 лютого 2004 року. Водночас строкові трудові договори колишніх співробітників та печатки Ангарської експедиції в архів АТ «Інститут Гідропроект» не передавались.

22 січня 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області із заявою, в якій просив провести перерахунок його пенсії відповідно до довідки №04.1-39/293 від 18 грудня 2019 року, зарахувавши трудовий стаж у пільговому обчисленні. Вказану довідку було додано позивачем до заяви.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області листом від 31 січня 2020 року №2400-0214-8/2972, в якому, посилаючись на положення пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пункт «д» Указу Президії Верховної Ради УРСР від 10 лютого 1960 року (з урахуванням змін, передбачених Указом Президії ВР СРСР від 26 вересня 1967 року №1908-VII), проаналізувавши довідку «АО «Інститут Гідропроект» від 18 грудня 2019 року №04.1-39/293, повідомило позивача про те, що підстав для зарахування періоду роботи з 21 червня 1975 року по 21 квітня 1991 року в пільговому обчисленні немає, оскільки відсутня інформація про укладення строкового трудового договору та користування пільгами. Відсутні такі відомості і в копіях наказів по підприємству та карточці форми Т-2, наявних в матеріалах пенсійної справи. Зазначено, що пенсія обчислена у відповідності до норм чинного законодавства України, підстав для проведення перерахунку пенсії на даний час немає.

За таких обставин ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 7 9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Як вбачається з обставин справи, спірним питанням є питання зарахування періоду стажу роботи позивача в районах Крайньої Півночі з 21 червня 1975 року по 21 квітня 1991 року при пільговому обчисленні його пенсії за віком та, відповідно, здійснення перерахунку пенсії позивача з урахуванням стажу роботи в районі Крайньої Півночі з 21 червня 1975 року по 21 квітня 1991 року на пільгових умовах із застосуванням пільгового коефіцієнта- один рік роботи в районі Крайньої Півночі за один рік і шість місяців.

При цьому, як свідчать наявні у справі матеріали, відповідачем не заперечується сам стаж роботи позивача в районах Крайньої Півночі з 21 червня 1975 року по 21 квітня 1991 року.

Спору, що місцевість, де працював позивач, відносилась до районів Крайньої Півночі, між сторонами не існує.

Водночас відповідач відмовляється обраховувати такий на пільгових умовах із застосуванням пільгового коефіцієнта - один рік роботи в районі Крайньої Півночі за один рік і шість місяців - посилаючись на відсутність інформації про укладення строкового трудового договору з позивачем та користування пільгами.

У зв`язку з цим суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 5 розділу XV ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року N 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Так, підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" регламентовано, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 29 вересня 1967 року скорочено тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених ст. 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, а саме: зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком та по інвалідності, виключно працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей країни за умови укладення ними трудового договору про роботу в цих районах строком на три роки.

Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність. При цьому основним документом, який підтверджується стаж роботи особи, є саме трудова книжка.

Наведене судом узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року по справі №750/1717/16-а з аналогічних правовідносин, що враховується судом в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки стаж роботи позивача в районах Крайньої Півночі з 21 червня 1975 року по 21 квітня 1991 року підтверджується відомостями з його трудової книжки, що фактично відповідачем і не заперечувалось, то суд приходить до висновку про неправомірність дій органу пенсійного фонду щодо відмови у зарахуванні періоду стажу роботи позивача в районах Крайньої Півночі з 21 червня 1975 року по 21 квітня 1991 року при пільговому обчисленні пенсії та, відповідно, про наявність підстав для зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити перерахунок пенсії позивача з урахуванням стажу роботи в районі Крайньої Півночі з 21 червня 1975 року по 21 квітня 1991 року на пільгових умовах із застосуванням пільгового коефіцієнта - один рік роботи в районі Крайньої Півночі за один рік і шість місяців.

При цьому суд також бере до уваги і те, що факт роботи позивача в районі Крайньої Півночі з 21 червня 1975 року по 21 квітня 1991 року додатково підтверджується довідкою Ангарської експедиції інституту «Гідропроект» ім. С.Я. Жука №371 від 29 грудня 1994 року, в якій до того ж зазначено не лише період роботи, а й про наявність підстав для зарахування трудового стажу на пільгових умовах, та довідкою АТ «Институт гидропроект» №04.1-39/293 від 18 грудня 2019 року.

Суд вважає, що позивач надав відповідачу всі необхідні документи для пільгового обчислення страхового стажу та перерахунку пенсії на пільгових умовах відповідно до вимог пункту 5 розділу XV ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, вирішуючи спір у межах заявлених вимог, суд вважає, що такі є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Щодо доводів, наданих відповідачем в обґрунтування оскаржуваних дій, то такі - безпідставні, адже в даних правовідносинах пільгове обчислення страхового стажу може провадитись на підставі трудової книжки особи без додаткового надання нею строкового трудового договору та зазначення про користування пільгами.

На переконання суду, сам по собі факт не зазначення, зокрема, у трудовій книжці позивача про користування пільгами, передбаченими нормативно-правовими актами, наведеними у абзаці 2 пункту 5 розділу XV ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не може бути підставою для відмови у пільговому обчисленні періоду стажу роботи позивача в районах Крайньої Півночі за умови підтвердження факту роботи позивача на посадах, які дають право на пільгове обчислення страхового стажу за даними його трудової книжки, відомості у якій, до того ж, підтверджуються архівними довідками.

Посилання відповідача у відзиві на обов`язкову наявність у трудовій книжці штампу підприємства про поширення пільг щодо кратного обчислення стажу роботи є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на законі, яким би визначалась така обов`язкова умова для пільгового обчислення страхового стажу як наявність вказаного штампу підприємства.

Керуючись при вирішенні справи принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина перша статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України), суд вважає, що позивач як громадянин України наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав, що фактично мало місце в даній ситуації.

Згідно змісту частин першої та другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для задоволення заявлених вимог. Натомість доводи відповідача, викладені у відзиві, є безпідставними та необґрунтованими.

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню, а згідно наявної у справі квитанції від 02 червня 2020 року позивачем за його подання сплачено судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп., то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Стосовно вимоги позивача про допущення до негайного виконання судового рішення у цій справі, то така є безпідставною, оскільки не ґрунтується на законі. Статтею 371 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено, що судові рішення у справах про оскарження дій суб`єктів владних повноважень щодо обчислення страхового стажу та перерахунку пенсійних виплат підлягають до негайного виконання.

Керуючись статтями 241 - 246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні періоду стажу роботи в районах Крайньої Півночі з 21 червня 1975 року по 21 квітня 1991 року при пільговому обчисленні пенсії та здійсненні її перерахунку.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням стажу роботи в районі Крайньої Півночі з 21 червня 1975 року по 21 квітня 1991 року на пільгових умовах із застосуванням пільгового коефіцієнта, а саме: один рік роботи в районі Крайньої Півночі за один рік і шість місяців.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 липня 2020 року.

Згідно з пунктом 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повне найменування учасників процесу: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ); відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (м. Чернівці, площа Центральна, будинок 3, ).

Суддя О.П. Лелюк