Справа № 280/2877/20
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2020-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року Справа № 280/2877/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Виконавчого комітету Токмацької міської ради (вул. Центральна, буд. 45, м.Токмак, Запорізька область, 71701) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

29.04.2020 засобами системи «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1 ) до Виконавчого комітету Токмацької міської ради (далі - відповідач або Виконавчий комітет ТМР), в якій позивач просить суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання публічної інформації за запитом від 04.04.2020; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію; зобов`язати відповідача розглянути запит від 04.04.2020 про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Токмак вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати пов`язані з розглядом справи в сумі 17 грн. 00 коп. на користь позивача.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 04.04.2020 вона звернулась до Виконавчого комітету ТМР з запитом про надання публічної інформації про наявність на території м. Токмак вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідь на запит просила направити за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний запит відповідачем отримано - 07.04.2020, проте відповіді впродовж п`яти робочих днів з дня отримання вказаного запиту не надано. Станом на 29.04.2020 минуло - 16 робочих днів (з 07.04.2020 по 29.04.2020). ОСОБА_1 вважає, що не надання відповідачем запитуваної інформацію (документів), є протиправною, такою, що суперечить вимогам чинного законодавства України і порушує її право на отримання інформації з огляду на що, вона звернулась до суд з даною позовною заявою

Ухвалою від 04.05.2020 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

08.05.2020 засобами системи «Електронний суд» до суду надійшла заява позивача на усунення недоліків позову.

Ухвалою від 13.05.2020 відкрите спрощене позовне провадження, судове засідання призначене на 09.06.2020 без повідомлення (виклику) сторін (в письмовому провадженні). Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В поданому до суду письмових поясненнях послався на те, що 08.04.2020 відповідачем дійсно отримано від позивача запит на отримання публічної інформації від 04.04.2020. Зазначає, що у встановленому чинним законодавством України порядку позивачу 13.04.2020 була надіслана відповідь (лист від 13.04.2020 №Б-6) на адресу зазначену в запиті. До того ж відповідач, отримавши ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду, 25.05.2020 повторно надіслав лист №Б-6 від 13.04.2020 на адресу позивача, що підтверджується поштовою квитанцією. За таких обставин, відповідач вважає, що ним дотримано вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації», у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

04.06.2020 засобами системи «Електронний суд» від позивача до суду додаткові пояснення. У поясненнях ОСОБА_1 наголошує, що належним доказом надіслання суб`єктом владних повноважень відповіді на запит позивача є квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. Вважає, що відповідачем не надано належних доказів направлення на її адресу відповіді на запит.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

На підставі приписів ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

ОСОБА_1 04.04.2020 звернулась до Виконавчого комітету ТМР з запитом про надання публічної інформації про наявність на території м. Токмак вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідь на запит просила направити за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний запит позивач направила відповідачу засобами поштового зв`язку, на підтвердження чого суду надано копію фіскального чеку АТ «Укрпошта» (а.с. 6).

Відповідно до інформації із сайту Укрпошти згідно посилання https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html за результатами відстеження відправлення за трек-номером 856, зазначений вище запит отримано Виконавчим комітетом ТМР - 07.04.2020 о 19 год.59 хв.(а.с. 7).

Листом від 13.04.2020 за №Б-6 Виконавчий комітет ТМР повідомив ОСОБА_1 . , що «….з причини не проведення інвентаризації земель міста Токмака Запорізької області не можливо надати інформацію про вільні земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Разом з тим повідомляємо, що у разі наявності інформації про вільну територію, в межах міста Токмака, на якій може бути сформовано земельну ділянку відповідного цільового призначення, пропонуємо звернутися до Токмацької міської ради (адреса: 71701, Запорізька область, м.Токмак, вул. Центральна, 45) з відповідним клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в порядку передбаченому Земельним кодексом України».

Зазначена відповідь була направлена на вказану позивачем адресу простою кореспонденцією - 13.04.2020, що підтверджується копією з журналу реєстрації вихідної кореспонденції відповідача.

Також, 25.05.2020 зазначений лист-відповідь повторно надсилався на адресу позивача, що підтверджується копією фіскального чеку, наданого відповідачем.

Відповідно до інформації із сайту Укрпошти згідно посилання https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html за результатами відстеження відправлення за трек-номером 151, лист відповідь від 13.04.2020 №Б-6 отримано позивачам (представником позивача) - 29.05.2020 о 16 год.14 хв.

Вважаючи, що відповідачем не надано запитувану публічну інформацію, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статей 5, 7 Закону України від 02.10.1992 №2657-XII «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Спеціальним законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, є Закон України від 13.01.2011 №2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2939-VI).

Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Відповідно до ст. 1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 цього Закону доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації відповідно до статті 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (ст. 13 Закону №2939-VI).

Частиною 1 ст. 14 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Порядок розгляду і надання відповіді на запит визначено у статті 20 №2939-VI. Зокрема, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (частина перша статті 20 Закону); у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 4 ст. 20 Закону №2939-VI).

Суд зазначає, що Законом України «Про доступ до публічної інформації» не встановлені вимоги якою поштовою кореспонденцією (простим або рекомендованим листом) розпорядник інформації повинен надавати відповідь на запити щодо отримання публічної інформації.

Як вбачається з завіреної копії журналу реєстрації поштової кореспонденції відповідача, відповідь на запит щодо отримання публічної інформації від 04.04.2020 (який був отриманий відповідачем 07.04.2020) була направлена на адресу зазначену позивачем - 13.04.2020, тобто в межах строків встановлених статтею 20 Закону №2939-VI.

Суд відхиляє твердження позивача про те, що належним доказом надіслання суб`єктом владних повноважень відповіді на запит позивача є тільки квитанція або касовий чек, оскільки вказані докази направлення передбачені тільки для рекомендованої кореспонденції, в той час як відповідь на запит позивача надсилалась простою кореспонденцією.

Таким чином суд вважає, що відповідачем правомірно та в межах строків встановлених статтею 20 Закону №2939-VI була направлена простою кореспонденцією відповідь на запит позивача.

Однак, зазначеною відповіддю позивачу не була надана запитувана інформація, з огляду на це суд зазначає, що у ст. 22 Закону № 2939-VI наведений вичерпний перелік підстав, з яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту на її отримання.

Так розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про інформацію» відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернулась до Виконавчого комітету ТМЦ із запитом на отримання публічної інформації, у якому посилаючись на Закон №2939-VI просила надати їй повну та достовірну інформацію про наявність на території м. Токмак вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Інформація про наявність вільних земельних ділянок, що можуть бути надані у власність та використанні під забудову, на думку суду, відноситься до публічної інформації в розумінні Закону №2939-VI.

Листом від 13.04.2020 за №Б-6 Виконавчий комітет ТМР повідомив Брюшкову С . В. , що «….з причини не проведення інвентаризації земель міста Токмака Запорізької області не можливо надати інформацію про вільні земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Разом з тим повідомляємо, що у разі наявності інформації про вільну територію, в межах міста Токмака, на якій може бути сформовано земельну ділянку відповідного цільового призначення, пропонуємо звернутися до Токмацької міської ради (адреса: 71701, Запорізька область, м.Токмак, вул. Центральна, 45) з відповідним клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в порядку передбаченому Земельним кодексом України».

Пунктом 31 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР передбачено, що міським радам надані виключні повноваження щодо прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI уповноважені органи з питань містобудування та архітектури і центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, забезпечують відкритість, доступність та повноту інформації про наявність на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці земель державної та комунальної власності, не наданих у користування, що можуть бути використані під забудову, про наявність обмежень і обтяжень земельних ділянок, містобудівні умови та обмеження в містобудівному і державному земельному кадастрах.

До моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації або відповідний місцевий орган виконавчої влади зобов`язані надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою; здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою.

З огляду на зазначені норми передусім саме ці органи згідно з їхньою компетенцією зобов`язані володіти інформацією про земельні ділянки комунальної або державної форми власності, не надані у користування, що можуть бути використані під забудову для реалізації права на безоплатне отримання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вони також залишаються розпорядниками цієї інформації після її внесення до містобудівного та державного земельного кадастрів, якщо вона є у їхньому фактичному володінні. Такий висновок викладений у пункті 2.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації».

З аналізу приписів ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності і ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування» вбачається, що вказані органи (в т.ч. виконавчий комітет ради) згідно з його компетенцією зобов`язаний володіти інформацією про земельні ділянки комунальної або державної форми власності, не надані у користування, що можуть бути використані під забудову для реалізації права на безоплатне отримання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Виконавчий комітет ТМЦ також залишається розпорядником цієї інформації після її внесення до містобудівного та державного земельного кадастрів, якщо вона є у його фактичному володінні.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2020 у справі №127/13810/17, від 06.02.2020 у справі №369/8351/16-а, від 27.11.2019 у справі №127/28475/15-а, від 05.11.2019 у справі №359/7966/16-а, від 13.08.2019 у справі №369/5491/16-а, яка, в силу положень ч. 5 ст. 242 КАС України, має враховуватись судом під час прийняття рішення.

Крім того, відповідачем не надано жодних доказів наявності підстав для відмови у наданні інформації на відповідний запит, що передбачений положеннями ч. 1 ст. 22 Закону №2939-VI, зокрема, що інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені ст. 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених ч. 5 ст. 19 цього Закону.

Враховуючи вказане вище, суд приходить до висновку, що запитувана ОСОБА_1 у запиті від 04.04.2020 інформація відноситься до публічної інформації в розумінні Закону №2939-VI, розпорядником якої є Виконавчий комітет ТМЦ.

Вирішуючи спір, виходячи із заявлених позовних вимог, суд зазначає, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та законних інтересів фізичної чи юридичної особи.

У даному випадку листом від 13.04.2020 №Б-6 міським головою Котелевським І. надано відповідь на запит позивача щодо неможливості надання запитуваної інформації.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

На думку суду, належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправними дій відповідача щодо ненадання позивачу, згідно із запитом від 04.04.2020, запитуваної інформації про наявність на території м.Токмака вільних земельних ділянок, які можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.

В зв`язку з чим слід зобов`язати відповідача повторно розглянути запит позивача від 04.04.2020 про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Токмак вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач в силу приписів п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, як особа з інвалідністю 2 групи, то питання про розподіл судових витрат не вирішувалось. Витрати на витребування позивачем доказів по справі у розмірі 17 гривень документальне не підтверджені, а тому стягненню на користь позивача не підлягають.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Токмацької міської ради (вул. Центральна, буд. 45, м.Токмак, Запорізька область, 71701; ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Виконавчого комітету Токмацької міської ради щодо ненадання ОСОБА_1 публічної інформації за запитом від 04.04.2020.

Зобов`язати Виконавчого комітету Токмацької міської ради повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 04.04.2020 про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Токмак вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Роз`яснити учасникам справи, що відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України у перебіг встановленого строку для подання апеляційної скарги не враховується строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), запроваджений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 (із змінами та доповненнями).

Суддя Р.В. Кисіль