Справа № 556/547/20
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 556/547/20 пров. № А/857/6153/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів- Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання - Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12 травня 2020 року про повернення заяви без розгляду у справі №556/547/20 за заявою ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2008 року у справі №2-а-77/07 за позовом ОСОБА_1 до Володимирецької селищної ради про визнання бездіяльності неправомірною та спонукання до вчинення дій,-

суддя в 1-й інстанції Малков В. В.,

час ухвалення рішення 12.05.2020 року,

місце ухвалення рішення - м. Вараш,

дата складання повного тексту рішення 12.05.2020 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про встановлення судового контролю за виконанням постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2008 року у справі №2-а-77/07, в якій просив зобов`язати суб`єкта владних повноважень - Володимирецьку селищну раду та/або селищного голову Осмоловича О. Г. подати у визначений судом строк звіт про виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2008 року у справі №2-а-77/07; за наслідками поданого звіту накласти на голову Володимирецької селищної ради ОСОБА_2 та/або іншої відповідальної особи за виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2008 року у справі №2-а-77/07 штраф у сумі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, половину суми якого стягнути на користь ОСОБА_1 , а іншу половину до Державного бюджету України.

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12 травня 2020 року заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2008 року у справі №2-а-77/07 у порядку ст. 382 КАС України повернуто заявнику без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для вирішення питання, з помилковим застосуванням норм процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що рішення по суті у справі №2-а-77/07 про встановлення судового контролю, за виконанням якого подано заяву, прийнято безпосередньо Володимирецьким районним судом Рівненської області. Володимирецький районний суд після заявлення суддями цього суду самовідводів передав заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю у порядку ст.382 КАС України на розгляд до Кузнецовського міського суду Рівненської області. Однак Кузнецовський міський суд, повертаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 , допустив порушення норм КАС України, оскільки в оскаржуваній ухвалі зазначив, що заявник із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення у справі №2-а-77/07 повинен звертатися до Львівського апеляційного адміністративного суду, який ліквідований та не здійснює судочинство. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та розглянути заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення по суті.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що відповідно до положень ст.382 КАС України встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень відповідачем у справі суд може під час ухвалення рішення у справі. Оскільки питання про зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення не було предметом розгляду у суді першої інстанції і постановою суду не вирішувалось, підстави для розгляду клопотання позивача про встановлення судового контролю після набрання судовим рішенням законної сили та для задоволення такого клопотання відсутні.

Позивач (апелянт) подав клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, яке судом було задоволено, разом з тим, 30 червня 2020 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, а тому колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності позивача за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, а тому суд вважає можливим проведення розгляду справи без участі представника відповідача за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 03 серпня 2007 року у справі №2-а-77/07 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Володимирецької селищної ради про визнання бездіяльності неправомірною та спонукання до виконання взятих зобов`язань шляхом переведення нежитлового приміщення в житлове, видачу ордера на його заселення та дозволу на його перероблення відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2008 року постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від 03 серпня 2007 року у справі №2-а-77/07 скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано бездіяльність Володимирецької селищної ради та посадових осіб Володимирецької селищної ради по виконанню ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 липня 2002 року, якою затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та Володимирецькоо селищною радою, неправомірною. Зобов`язано Володимирецьку селищну раду виконати відповідно до чинного законодавства України зобов`язання, які виникли внаслідок затвердження ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 липня 2002 року мирової угоди між ОСОБА_1 та Володимирецькоо селищною радою. У частині позовних вимог про зобов`язання Володимирецької селищної ради перевести пустуюче нежиле приміщення в житловому будинку в АДРЕСА_1 , зобов`язання Володимирецької селищної ради видати Печончику ОСОБА_3 ордер на приміщення в АДРЕСА_2 Володимирець АДРЕСА_1 , для його заселення, зобов`язання Володимирецької селищної ради надати ОСОБА_1 дозвіл на переобладнання приміщення в АДРЕСА_1 під житло провадження у справі закрито.

10 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Володимирецького районного суду Рівненської області з заявою у порядку ст.382 КАС України про встановлення судового контролю за виконанням постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2008 року у справі №2-а-77/07, оскільки вказана постанова апеляційного суду тривалий час не виконується відповідачем. Просив зобов`язати суб`єкта владних повноважень - Володимирецьку селищну раду та/або селищного голову Осмоловича О. Г. подати у визначений судом строк звіт про виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2008 року у справі №2-а-77/07; за наслідками поданого звіту накласти на голову Володимирецької селищної ради ОСОБА_2 та/або іншої відповідальної особи за виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2008 року у справі №2-а-77/07 штраф у сумі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, половину суми якого стягнути на користь ОСОБА_1 , а іншу половину до Державного бюджету України.

Також, як вбачається з матеріалів справи, заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2008 року у справі №2-а-77/07 була передана на розгляд Кузнецовського міського суду Рівненської області у зв`язку з неможливістю автоматизованого розподілу судової справи за заявою між суддями Володимирецького районного суду Рівненської області, що підтверджується відповідним протоколом (а.с.39).

Повертаючи заяву без розгляду заявнику, суд першої інстанції виходив з того, що заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2008 року у справі №2-а-77/07 не підлягає розгляду судом першої інстанції, а підлягає розгляду судом, який ухвалив постанову про зобов`язання Володимирецької селищної ради виконати відповідно до чинного законодавства України зобов`язання, які виникли внаслідок затвердження ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 липня 2002 року мирової угоди між ОСОБА_1 та Володимирецькою селищною радою.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Ст.129-1 Конституції України передбачає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до приписів ч.2 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно зі ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення спричиняє відповідальність, встановлену законом.

Ст.382 КАС України передбачає судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Відповідно до ч.1 вказаної статті суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених вище норм вбачається, що судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється судом, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, тобто заява про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення підлягає вирішенню судом, який розглянув справу по суті та прийняв рішення не на користь суб`єкта владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, справа №2-а-77/07 по суті розглянута Львівським апеляційним адміністративним судом, який постановою від 11 вересня 2008 року зобов`язав Володимирецьку селищну раду виконати відповідно до чинного законодавства України зобов`язання, які виникли внаслідок затвердження ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 16 липня 2002 року мирової угоди між ОСОБА_1 та Володимирецькоо селищною радою, і саме за вказаною постановою апеляційного суду заявник просить встановити судовий контроль у порядку ст.382 КАС України.

Тому заява про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у спірних правовідносинах підлягає вирішенню апеляційним судом, який прийняв постанову від 11 вересня 2008 року у справі №2-а-77/07.

Покликання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що рішення у справі №2-а-77/07 по суті прийнято Володимирецьким районним судом Рівненської області й саме суд першої інстанції повинен встановлювати судовий контроль за виконанням рішення є помилковими та суперечать фактичним обставинам справи та змісту заяви про встановлення судового контролю за виконанням постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2008 року, тому такі доводи апелянта колегія суддів відхиляє.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що Львівський апеляційний адміністративний суд ліквідований та не здійснює судочинство, що унеможливлює подання до цього суду заяви у порядку ст.382 КАС України, то такі є необґрунтованими, оскільки Указом Президента України №455/2017 «Про ліквідацію апеляційних адміністративних судів та утворення апеляційних адміністративних судів в апеляційних округах» Львівський апеляційний адміністративний суд ліквідовано, однак цим же Указом утворено Восьмий апеляційний адміністративний суд в апеляційному окрузі, що включає Волинську, Закарпатську, Івано-Франківську, Львівську, Рівненську та Тернопільську області, з місцезнаходженням у місті Львові.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про повернення без розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2008 року, оскільки така не може бути розглянута судом, який не приймав судове рішення по суті спору у справі №2-а-77/07.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновком суду першої інстанції, який зроблений на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. 229, 242, 243, 246, 250, 264, 310, 315, 316, 320, 321, 322, 325, 382 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12 травня 2020 року про повернення заяви без розгляду у справі № 556/547/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена лише у випадках, передбачених ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
Судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 02 липня 2020 року.