Справа № 440/428/20
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2020-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/428/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/428/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

27 січня 2020 року адвокат Малофєєв А.І., діючи в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України (надалі - УМВС) в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії УМВС в Полтавській області, в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність УМВС в Полтавській області щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку за 2015 рік та зобов`язати нарахувати й виплатити йому грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2015 рік тривалістю три дні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник вказує на обставини недотримання відповідачем вимог пункту 56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114, що полягають у невиплаті грошової компенсації за дні невикористаної в році звільнення відпустки.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 03.02.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

28.02.2020 відповідач надав відзив на позов, в якому висловив свої заперечення проти задоволення позову. Свою позицію мотивував обставинами відсутності у Ліквідаційної комісії повноважень на виплату компенсації за невикористану відпустку, а також підстав для її виплати з огляду на факт використання позивачем відпустки за 2015 рік у повному обсязі. Вказував, що спірні правовідносини стосуються роботодавця позивача, яким був Семенівський районний відділ УМВС України в Полтавській області, юридичну особу якого припинено. Тому вимоги ОСОБА_1 заявлені до неналежного відповідача. Додав, що позивач порушив шестимісячний строк звернення до суду, оскільки про невиплату компенсації за невикористану відпустку він мав знати одразу під час звільнення 06.11.2015.

Правом на подачу відповіді на відзив в порядку ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України позивач не скористався.

Ухвалою суду від 02.03.2020 клопотання представника позивача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення.

З огляду на обставини повідомлені відповідачем ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 позов ОСОБА_1 було залишено без розгляду з підстав, передбачених ч. 3 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Однак, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2020 вищезазначену ухвалу скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою судді від 23.06.2020 справу №440/428/20 прийнято до провадження та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

З огляду на відсутність процесуальних перепон розгляд даної справи, відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами з урахуванням висновків щодо дотримання строку звернення до суду з позовом, сформульованих у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2020.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 08.01.2008 по 17.09.2019 проходив службу в органах внутрішніх справ, що підтверджується записами у його трудовій книжці (а.с. 12-18).

Наказом начальника УМВС в Полтавській області №625о/с від 06.11.2015 по Семенівському районному відділу УМВС згідно з пунктом 9 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до пункту 64 "з" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) капітана міліції ОСОБА_1 (А-090180), інспектора слідчого відділення Семенівського районного відділу звільнено з 06.11.2015 з органів внутрішніх справ (а.с. 46).

З 07.11.2015 ОСОБА_1 був прийнятий на службу в Національну поліцію, звідки був звільнений 17.09.2019 (а.с. 15).

11.10.2019 адвокат Малофєєв А.І. надіслав відповідачу адвокатський запит за вих. №11/10, у якому прохав повідомити про кількість невикористаних ОСОБА_1 днів щорічної відпустки за 2015 рік та не отриману грошову компенсацію за них. Поінформувати про можливість отримання ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2015 рік (а.с. 17-18).

За результатами розгляду запиту адвоката відповідач надав відповідь за вих. №19оз/115/12022019 від 21.10.2019, якою повідомив, що згідно з наказом Семенівського районного відділу УМВС в Полтавській області від 01.10.2015 №176 о/с ОСОБА_1 була надана чергова відпустка за 2015 рік у кількості 40 днів. Оскільки ОСОБА_1 використав відпустку за 2015 рік у повному обсязі, то підстав щодо виплати останньому грошової компенсації за не використану відпустку за 2015 рік не має (а.с. 19).

Однак, з таким твердженням відповідача позивач не згоден, вважає, що не всі дні відпустки за 2015 рік ним використано, оскільки днем початку чергової відпустки є 01.10.2015, а останнім днем, з урахуванням святкового дня 14.10.2015, який припадає в період наданої відпустки, слід вважати 10.11.2015. Тому й звернувся 27.01.2020 до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію".

Так, відповідно до ч. 1 ст. 3 вищевказаного Закону, у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

У свою чергу порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки, врегульовано відповідним Положенням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (надалі - Положення №114).

Згідно з п. 56 Положення №114, на обставини недотримання приписів якого посилається позивач, особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

При цьому тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу, відповідно до п. 51 Положення №114, визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ.

Так, свого часу наказом Семенівського районного відділу УМВС в Полтавській області від 28.09.2015 №176 о/с капітанові міліції ОСОБА_1 (А-090180), інспектору слідчого відділення Семенвіського районного відділу УМВС України в Полтавській області, на підставі рапорту останнього від 28.09.2015 була надана чергова відпустка за 2015 рік на 40 діб з 28 вересня до 06 листопада 2015 року (а.с. 47).

Вказану відпустку ОСОБА_1 використав у повному обсязі, факт про що підтверджується листом члена ліквідаційної комісії Костянтина Колесника від 21.10.2019 №19оз/115/12/022019 (а.с. 19).

Однак, як на переконання позивача, він не використав усі 40 діб чергової відпустки за 2015 рік, оскільки днем початку відпустки є 01.10.2015, а останнім днем, з урахуванням святкового дня 14.10.2015, який припадає в період наданої відпустки, слід вважати 10.11.2015.

Суд визнає такі доводи позивача хибними з урахуванням наступного.

Очевидною причиною, що призвела до виникнення спору у даному випадку, є відповідь члена ліквідаційної комісії Костянтина Колесника від 21.10.2019 №19оз/115/12/022019 адресована Артему Малофєєву у відповідь на його адвокатський запит щодо отримання компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2015 рік, в якій К.Колесник з невідомих суду причин не зміг правильно вказати дату наказу Семенівського районного відділу УМВС в Полтавській області №176, зазначивши помилково 01.10.2015 замість вірного 28.09.2015 (а.с. 19).

Цим самим К .Колесник сформував у позивача хибне уявлення про час, з якого той мав вийти у відпустку та, відповідно, й день завершення цієї відпустки.

Проте, як свідчать встановлені судом фактичні обставини, наказом Семенівського районного відділу УМВС в Полтавській області від 28.09.2015 №176 о/с ОСОБА_1 надавалася чергова відпустка за 2015 рік саме у період з 28 вересня до 06 листопада 2015 року, тривалість якої становить 40 діб (а.с. 47).

Відбувши цю відпустку, ОСОБА_1 використав своє право, гарантоване п. 51 Положення №114, у повному обсязі.

Відтак твердження позивача про наявність у нього періоду невикористаної відпустки за 2015 рік не відповідає дійсності.

При цьому доводи про необхідність перенесення святкових днів, які випадають у період відпустки, ґрунтуються лише на суб`єктивних уявленнях сторони позивача про порядок обчислення терміну наданої відпустки, оскільки відповідно до п. 49 Положення №114 обчислення тривалості відпусток - подобове. Святкові дні, встановлені законодавством неробочими, до тривалості відпусток не включаються. При визначенні тривалості відпусток не враховується також час, необхідний на дорогу до місця проведення відпустки і назад, у тому числі при поділі відпустки на дві частини, а також при відкликанні працівника з відпустки.

З огляду на висновок суду про відсутність у позивача невикористаної відпустки за 2015 рік, відсутні й підстави для стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку за 2015 рік .

Відтак, підстави для задоволення позову відсутні, у зв`язку з чим суд відмовляє у його задоволенні у повному обсязі.

За відсутності підстав для задоволення позову відсутні й підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення з урахуванням положень п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень та пункту 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Б. Супрун