Справа № 320/5494/20
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2020-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

06 липня 2020 року м. Київ № 320/5494/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши позовну заяву

ОСОБА_1

до Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області

про встановлення відсутності повноважень,зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, в якому просить суд:

- встановити відсутність повноважень Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області з 21 серпня 1995 року вчиняти розпорядження земельною ділянкою шляхом прийняття рішення про повторну процедуру державної приватизації земельної ділянки, яка вже за процедурою державної приватизації за дією Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», була передана у приватну власність ОСОБА_2 рішенням Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 21.08.1995, протоколу №5 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» та довідки Підгірцівської сільської ради від 16.04.2008 № 238 про вчинення запису у земельно-кадастровій книзі, які не визнано в судовому порядку недійсними чи незаконними;

- встановити відсутність повноважень Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області з 21 серпня 1995 року зменшувати розмір земельної ділянки, перерозподіляти межі земельної ділянки ОСОБА_2 , шляхом вилучення частини цієї земельної ділянки на користь користувачів суміжних земельних ділянок;

- встановити відсутність повноважень Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області з 21 серпня 1995 року вчиняти будь-які дії та (або) бездіяльність та (або) приймати будь-які рішення, правовими наслідками яких є конфіскація та (або) вилучення та (або) зменшення об`єму речових прав на нерухоме майно: земельну ділянку площею 0, 25 га, яке розташоване за адресою: у АДРЕСА_1 , передану у приватну власність ОСОБА_3 у 1995 році;

- встановити відсутність повноважень Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області з 21 серпня 1995 року прийняття відповідачем рішень про передачу у приватну власність земельних ділянок користувачам суміжних земельних ділянок у приватну власність без погодження меж суміжних земельних ділянок із ОСОБА_2 , які були суміжними із земельною ділянкою ОСОБА_2 у користування та у приватну власність у 1995 році за раніше діючим законодавством без рішення суду про зменшення майнових прав ОСОБА_2 та без судового скасування раніше прийнятих рішень відповідача;

- встановити відсутність повноважень Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області з 21 серпня 1995 року виправлення запису у земельно-кадастровій книзі про вчинення запису про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,25 га у 1995 році у 1995 році на підставі рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 21 серпня 1995 року, протоколу №5 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» без рішення суду про зменшення об`єму майнових прав ОСОБА_2 та без судового скасування раніш прийнятих рішень відповідача;

- встановити відсутність повноважень Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області з 21 серпня 1995 року винесення рішення відповідачем про надання дозволу ОСОБА_2 на вчинення повторної процедури державної приватизації, тієї самої, але зменшеної у розмірах земельної ділянки, щодо якою вже було прийняте рішення відповідача про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки за рішенням Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 21 серпня 1995 року, протоколу №5 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність » та довідки Підгірцівської сільської ради від 16 квітня 2008 року №238 про вчинення запису у земельно-кадастровій книзі про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0.25 га;

- встановити відсутність повноважень Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області з 21 серпня 1995 року примусу мене для набуття спадкових прав на земельну ділянку, яка вже була передана за раніш діючим законодавством у приватну власність моєму спадкодавцю ОСОБА_2 , вчинення дій , написання заяв, у тому числі до суду для початку нової процедури повторної державної приватизації земельної ділянки, переданої за рішенням відповідача у приватну власність ОСОБА_2 у 1995 році, та вже мною;

- встановити відсутність повноважень Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області з 21 серпня 1995 року приймати рішення відповідача про залишення за фактом зменшеного розміру земельної ділянки ОСОБА_2 , переданої за рішеннями відповідача у користування та у приватну власність ОСОБА_2 без рішення суду про зменшення об`єму майнових та (або) речових прав ОСОБА_2 на цю земельну ділянку;

- встановити відсутність повноважень Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області з 21 серпня 1995 року вчиняти запис у земельно-кадастровій книзі про рахування за ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0.21 га із 1998 року БЕЗ рішення суду про зменшення розміру земельної ділянки із 0.25 га до 0,21 га та зменшення об`єму майнових та (або) речових прав з визнання приватного права до визнання прав на приватизацію цієї земельної ділянки.

У силу положень пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Частиною першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що публічно-правовий спір - це спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Тобто, з`ясуванню підлягає підстава та обставини, за яких виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Так, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів. Дана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18 липня 2018 року по справі № 815/2082/17 (адміністративне провадження № К/9901/4235/18).

Як зазначає позивач у позові, Підгірцівська сільська рада вважає, що перехід майнових прав власності на земельну ділянку, передану її спадкодавцю ОСОБА_2 не стався у зв`язку із неотриманням ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на земельну ділянку, тобто державного акта на землю. Додатково, позивач зазначив, що Підгірцівська сільська рада розпоряджається цією земельною ділянкою на власний розсуд та вилучила частину земельної ділянки із користування та володіння ОСОБА_2 без відповідного рішення суду. Також позивач зауважила, що відповідач не визнає права власності переходу права власності від відповідача до її спадкодавця ОСОБА_2 на підставі рішення відповідача про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0, 25га у приватну власність.

При цьому, позивач посилається на статтю 1218 Цивільного кодексу України, якою визначено, що до спадкових прав належать усі майнові права, які належали особі за життя, та статтю 3 Цивільного процесуального кодексу України про те, що кожна особа має право звернутися за захистом свої порушених, не визнаних чи оспорюваних прав до суду.

Таким чином, спірні правовідносини виникли у зв`язку з необхідністю захисту права на володіння земельною ділянкою, яку позивач має намір успадкувати.

Зі змісту позовної заяви слідує, що предмет позову складають вимоги щодо захисту права позивача, передбаченого Земельним кодексом України - набуття права власності на земельну ділянку. Отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Разом із тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

За практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що даний спір є приватно-правовим і не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Суд вважає, що за предметом спору та суб`єктним складом сторін, вказаний спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки стосується захисту порушених, невизнаних чи оспорюваних прав позивача, що виникають із земельних відносин та відносин спадкування. Водночас адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей встановлювати (визнавати) належність права власності, зокрема, на земельні ділянки.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 184/2470/13.

У силу положень пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 19, 170, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі № 320/5494/20 за позовом ОСОБА_1 до Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області про встановлення відсутності повноважень,зобов`язання вчинити певні дії.

2. Роз`яснити позивачу, що даний спір належить до юрисдикції місцевого загального суду та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

3. Роз`яснити позивачеві, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

4. Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.