Справа № 160/555/20
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2020 року Справа № 160/555/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіНіколайчук С.В.
при секретарі судового засіданняФедуркіній А.В.,
представника позивача представника відповідача Комлик О.М., Свида Р.В.,
15 січня 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з питань праці головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, у якій позивач просить скасувати постанову головного управління Держпраці у Дніпроптеровській області № ДН-2606/268/АВ/ТД-ФС/547 від 06.11.2019 року про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 125 190,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що органом контролю проведено інспекційне відвідування щодо використання найманої праці, за результатами якої складено акт та ухвалено постанову про накладення штрафу , згідно з якою на позивача накладено штраф у розмірі 125 190,00 грн
Позивач не погоджується з висновками відповідача викладеними в акті перевірки, оскільки фізична особа може використовувати роботи як на підставі трудового договору та і на підставі цивільно-правового договору. Укладання окремого договору на виконання певної цивільно-правової угоди, що регламентується главою 16 Цивільного кодексу України не суперечить діючому законодавству України, так як позивач наділений правом вибору на укладанні трудового договору з працівником відповідно до Кодексу законів про працю України чи укладення цивільно-правової угоди на виконання певної роботи відповідно до положень статті 208 Цивільного кодексу України. Таким чином, позивачем виконано обов`язок щодо укладання договору на виконання певних робіт, тому, на думку позивача, не може бути підставою для застосування до позивача штрафних санкцій.
Крім того, відповідачем допущені неточності в акті перевірки, тому висновки акта перевірки не відповідають дійсності.
Позовні вимоги просив задоволити у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року судом вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12 березня 2020 року.
В подальшому підготовче засідання перенесено на 07 квітня 2020 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року продовжено строк підготовчого провадження (підготовчого засідання) на строк дії карантину, підготовче засідання перенесено на 05 травня 2020 року.
В подальшому підготовче засідання перенесено на 02 червня 2020 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 18 червня 2020 року.
07 лютого 2020 року на адресу надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачем зазначено, що головне управління Держпраці у Дніпропетровській області щодо здійснення інспекційного відвідування ФОП Колісник Д.С. діяло лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому постанова про накладення штрафу уповноваженими особами від 06.11.2019 року № ДН-2606/268/АВ/ТД-ФС/547 є законною та обґрунтованою, складеною на підставі та у відповідності норм діючого законодавства, у зв`язку з чим відсутні підставі для її скасування.
У задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі.
11 березня 2020 року на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив, у якій останнім зазначено, що виконання роботи працівниками однієї й тієї ж професії можливо як трудовими договорами (контрактами) з оплатою за відпрацьований час, так і за цивільно-правовими договорами з оплатою у певній сумі зв результатами чи обсяги виконаної роботи незалежно від кількості часу, фактично використаного для виконання, тому між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було трудових відносин.
02 квітня 2020 року головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області будь-які процедурні порушення (в тому числі описки), пов`язані із самим процесом оформлення результатів діяльності суб`єктів приватного права вимог законодавства, оцінюється судом з урахуванням всіх обставин справи та необхідності досягнення балансу. Формальні неточності перевіряючого органу не можуть бути підставою для скасування по суті правомірних рішень суб`єкта владних повноважень, спрямованих на забезпечення законності та захисту інтересів працівників у процесі реалізації ними конституційного права на працю.
Позивач в судовому засідання надав пояснення аналогічні поясненням позовної заяви, позовні вимоги просив задоволити у повному обсязі.
Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.
Суд, заслухавши представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставинами, на яких ґрунтуються позов та відзив на позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
На підставі звернення фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин (вхід № М-1016 від 04.09.2019 року головного управління Держпраці у Дніпроптеровській області), головним управлінням Держпраці у Дніпроптеровській області на підставі наказу від 16.09.2019 року № 607-І та направлення від 16.09.2019 року № 239-Н проведено інспекційне відвідування за додержанням законодавства про працю фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань оформлення трудових відносин.
Листом від 18.09.2019 року № 206/4.3-19 фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 повідомлено про проведення інспекційного відвідування та необхідність надати необхідні документи до перевірки.
Листом від 20.09.2029 року позивач повідомив орган контролю, що ФОП ОСОБА_1 у січні- вересні 2019 року не використовувалась праця найманих працівників на умовах трудового договору, а результати роботи громадянки ОСОБА_3 відповідно до умов укладеного цивільно-правового договору станом на 23.09.2019 року ще не визначені , не прийняті з актом здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) , тому вони не оплачені. Таким чином, у ФОП ОСОБА_1 відсутні копії замовлених у письмовому запиті від 18.09.2019 за № 206/4.3-19 договірних, організаційних, розпорядчих та інших пов`язаних з використанням праці найманих осіб документів й звітів.
Листом від 23.09.2019 року ФОП ОСОБА_1 надані головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Нікопольському регіоні пояснення, а саме: господарську діяльність здійснюю господарську діяльність як суб`єкт господарювання на об`єкті торгівлі - кіоск загальною площею 18кв.м. з продажу продовольчих товарів, що розташований за адресою: Дніпропетровська АДРЕСА_2 район АДРЕСА_3 Чумаки АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , який перебуває у мене у тимчасовому платному користуванні на умовах оренди. Крім того, до вересня 2019 року господарська діяльність за вище вказаною адресою позивач здійснював безпосередньо без наймання та використання праці найманих працівників на умовах трудового договору та/або цивільно-правових договорів.
Також зазначено, що 02.09.2019р. позивачем було укладено цивільно-правовий договір з фізичною особою - громадянкою України ОСОБА_2 щодо надання послуг з продажу належних мені товарів на використовуваному в підприємницькій діяльності об`єкті торгівлі у дні та час, попередньо узгоджені сторонами, коли у позивача буде відсутня реальна фізична можливість особисто здійснювати підприємницьку діяльність за адресою: Дніпропетровська область, Томаківський район с. Чумаки вул. Гагаріна, 2-А. за результатами виконаної ОСОБА_4 роботи відповідно до умов укладеного з нею цивільно-правового договору буде визначено поетапно, наприкінці кожного місяця виконання робіт протягом терміну дії договору та оформлення у встановленому порядку актом приймання-здачі виконаних робіт (наданих послуг).
За результатами інспекційного відвідування головним управлінням складено акт від 26.09.2019 року № ДН-2606/268/АВ, яким встановлені порушення ч. 1 ст. 21 КЗпП, ч. 1, ч.3 ст. 24 КЗпП.
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 направлені зауваження до акту перевірки від 26.09.2019 року № ДН-2606/268/АВ, за результатами розгляду яких висновки акта перевірки від 26.09.2019 року № ДН-2606/268/АВ залишені в силі.
За результатами перевірки головним управлінням Держпраці у Дніпроптеровській області ухвалено припис про усунення виявлених порушень № ДН-2606/268/АВ/П, яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 усунути порушення, встановлені в акті перевірки від 26.09.2019 року № ДН-2606/268/АВ до 16.10.2019 року. Припис № ДН-2606/268/АВ/П направлено на адресу позивача.
06 листопада 2019 року головним управлінням Держпраці у Дніпроптеровській області прийнята постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН-2606/268/АВ/ТД-ФС/547, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 125 190,00 грн.
Вважаючи, що перевірку проведено за відсутності правових підстав, а вказану вище постанову про накладення штрафу винесено безпідставно, незаконно та необґрунтовано, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.
Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, відзив, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд виходить з наступних міркувань.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Відповідно до ч.4 ст.2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Статтею 259 Кодексу законів про працю України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - КЗпП України) встановлено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-ІУ, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-ІУ, та Законом України "Про основі засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823 (далі Порядок № 823).
Згідно з п. 2 Порядку № 823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Відповідно до пп.2 п. 5 Порядку № 823 інспекційні відвідування проводяться за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин.
Підставою для проведення інспекційного відвідування позивача стало зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин (вх.№М-1016 від 04.09.2019 року головного управління Держпраці у Дніпропетровській області).
Відповідно до п. 16 Порядку № 823 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування), і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення.
Відповідно до п. 17 Порядку № 823 акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.
Відповідно до п.18 Порядку №823, Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.
Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дня, що настає за днем підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.
Згідно з п.21 Порядку № 823 припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.
Заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування (п. 25 Порядку № 823).
Відповідальність у вигляді штрафу за порушення законодавства про працю встановлена ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України. Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509, (далі - Порядок № 509).
Пунктом 2 Порядку № 509 встановлено, що штрафи накладаються головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).
Штрафи накладаються на підставі, зокрема, акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників.
Відповідно до п. 3 Порядку № 509 справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.
Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Згідно з п. 4 Порядку № 509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.
За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.
Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Відповідно до абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Згідно з абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Згідно з ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:

1) при організованому наборі працівників;

2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;

3) при укладенні контракту;

4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;

5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);

6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;

6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну (надомну) роботу;

7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України).

Як вбачається з матеріалів справи, фізична особа підприємець ОСОБА_1 здійснює діяльність з 23.05.2016 відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Видом господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 є роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах (КВЕД 47.70), роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами (КВЕД 47.81) і роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами (КВЕД 47.89)

Відповідно інформації ФОП ОСОБА_1 найманих працівників у ФОП ОСОБА_1 , з якими укладені трудові договори - немає.

Інспекційне відвідування проведене за місцем провадження підприємницької діяльності: ФОП ОСОБА_1 - АДРЕСА_6 (кіоск).

В ході інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 , що в кіоску за адресою: АДРЕСА_6 , де здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 , на робочому місці знаходилась одна працівниця ОСОБА_2 .

В ході інспекційного відвідування у кіоску продавець ОСОБА_2 здійснювала продаж товарів, які знаходились на прилавках кіоску, в якому господарську діяльність здійснює ФОП ОСОБА_1 , у присутності головних державних інспекторів відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Нікопольському регіоні, а також пропонувала до продажу товар інспектору праці ОСОБА_5 , що було зафіксовано в ході інспектування засобами відео-техніки.

Судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено цивільно-правовий договір №1 від 02.09.2019, яким передбачено, що ОСОБА_2 працює у ФОП ОСОБА_1 з 02 вересня 2019 року.

Відповідно до пункту 2.1. цивільно-правового договору передбачено організація здійснення продажу належних замовнику товарів у дні та час за взаємною домовленістю сторін на об`єкті торгівлі (кіоск 18 кв.м з продажу продовольчих товарів), розташованому в АДРЕСА_4 .

Пункту 3.1. цивільно-правового договору замовник забезпечує виконавця усім необхідним для надання послуг (виконання робіт), передбаченою цим договором.

Згідно з пунктом 4.1 цивільно-правового договору вартість робіт складається у розмірі 1 % від вартості проданих безпосередньо виконавцем товарів та визначається у акті приймання-передачі виконаних робіт в останній календарний день.

Відповідно до пункту 6.1 договору від 02.09.2019 № 1 встановлено термін дії договору з моменту підписання а саме 02.09.2019 року по 31.10.2019 року.

Тобто, з 02 вересня 2019 по теперішній час ОСОБА_2 виконує роботу продавця продовольчих товарів, яка відповідає професії в сфері торгівлі та послуг (Код ЗКППТР 17353 - продавця продовольчих товарів) за класифікатором професій.

ОСОБА_2 повинна була виконувати систематично певні трудові функції у ФОП ОСОБА_1 відповідно до визначеного виду виконуваної роботи.

Документи, підтверджуючі укладання трудових відношень ФОП ОСОБА_1 з іншими працівниками з січня по вересень 2019 рік, під час інспекційного відвідування та під час судового розгляду справи позивачем не надано.

В судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_6 , яка зазначила наступне:

- товар продавала у кіоску за адресою: АДРЕСА_6 ;

- працювала без графіку;

- трудова книжка не оформлювалась;

- товар продавала за процент з продажу (1 відсоток з продажу товару);

- видавала чеки РРО;

- працювала в кіоску одна на підставі цивільно-правового договору;

- позивач заробіток перераховував на банківську карту ОСОБА_6 ;

- санітарна книжка та медичка книжка не оформлювались;

- після розірвання договору ОСОБА_1 заплатив їй за 22 робочих дні у розмірі 2500,00 грн, що становить 1 % від продажу (проданого товару на суму 25000,00 грн).

За змістом ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).

Суд вважає за потрібне зазначити, що у випадку, коли фізичні особи не надавали замовнику трудових книжок, вони не входять до штату підприємства, не підлягають правилам внутрішнього трудового розпорядку, облік їхнього робочого часу замовником не здійснюється, заробіток осіб, з якими укладені договори, залежить виключно від кількісних показників виконання договору - кількості виконаних заявок замовника, а відносини між товариством та виконавцем не передбачають заздалегідь встановлених норм виконання робіт, мінімальної плати за договором, то вказані відносини відповідають ознакам договору про надання послуг.

Так, відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, суд зауважує, що договори з громадянами на використання їхньої праці можуть укладатися відповідно до трудового або цивільно-правового законодавства, при цьому слід розрізняти особливості цих договорів.

Цивільно-правовий договір - це угода між громадянином і організацією (підприємцем, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

При цьому, за цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконувати для підприємства (підприємця) індивідуально визначену роботу. Основною ознакою, що відрізняє договірні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

За цивільним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрий визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується вплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Цивільно-правовий договір - це угода між громадянином і організацією (підприємством тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство. Серед ознак, за допомогою яких відрізняються один вид договору від іншого, можна виділити такі: за договором підряду, укладеним між власником і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу. Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно - правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядчик, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик. Предмет будь-якого цивільно - правового договору не може бути визначений інакше як конкретний результат праці або виконання певного завдання замовника. В даному випадку замовник на відміну від трудового договору сплачує не робочий процес, а результат цього процесу.

Таким чином, основний критерій відмінності: цивільно-правовий договір укладається заради досягнення результатів праці, а трудовий-регулює сам процес праці.

Отже, за наявності ознак, притаманних саме трудовим відносинам, укладається трудовий договір, за наявності ж ознак, притаманних цивільно-правовим відносинам, слід укладати цивільно-правовий договір.

Суд надаючи оцінку доказам у справі, бере до уваги той факт, що в договорі укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ніде не значиться обсяг необхідної для виконання роботи.

Враховуючи встановлені обставини, суд погоджується з доводом відповідача, що укладений договір між позивачем та ОСОБА_2 не був спрямований на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, а був пов`язаним із самим процесом праці, що є характерним для трудових функцій.

Доводи позивача щодо недоцільності оформлення трудових правовідносин не можуть бути підставою для недодержання вимог законодавства про працю.

ФОП ОСОБА_1 фактично допущено до роботи з продажу товарів ОСОБА_2 без укладання трудового договору, не оформлену наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики і адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України , що порушує ч. 1 ст. 21, ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України та свідчить про відсутність офіційного працевлаштування одного працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» від 17.06.2015 № 413 встановлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

Таким чином, з огляду на викладене, перед допуском працівника до роботи, з ним повинен бути укладений трудовий договір, а також повинно бути повідомлено орган ДФС про прийняття працівника на роботу до початку виконання роботи працівником за укладеним трудовим договором.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №822/723/17 (провадження №К/9901/3264/17).

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п. 29). Здійснюючи судочинство Європейський суд з прав людини в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України» зазначив, що за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції суди зобов`язані обґрунтувати свої рішення, проте це не може сприйматись як вимога давати детальну відповідь на кожен довод. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру ухвалюваного рішення (CASE OF Svetlana Vladimirovna PRONINA against Ukraine, аpplication no. 63566/00).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд вважає, що відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог позивача, належним чином довів правомірність своїх дій, а позивач не навів переконливих та нормативно обґрунтованих доказів про порушення чинного законодавства відповідачем та порушення його прав спірним рішенням, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог фізичній особі ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про відсутність підстав для присудження і всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст.ст. 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (вул. Казакова, 3, м. Дніпро, 49107) про скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 30 червня 2020 року.

Суддя С.В. Ніколайчук