Справа № 640/15299/19
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 року м. Київ № 640/15299/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Пащенко К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія

"Надія України"

до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Надія України" (адреса: 02121, м. Київ, вул. Декабристів, буд. 3, офіс 702, ідентифікаційний код 34067379) (далі по тексту - позивач, ТОВ «ФК «Надія України») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка 33/19, ідентифікаційний код 39439980) (надалі - відповідач, контролюючий орган, ГУ ДФС у м. Києві, в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № від 26 квітня 2019 року про сплату штрафу у розмірі 50674,63 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № від 26 квітня 2019 року про сплату штрафу у розмірі 1981,80 грн.;

зобов`язати ГУ ДФС у м. Києві ввести необхідну інформацію про суми податків, штрафів які є неузгодженими в ІКП TOB "ФК "Надія України" () чи їх виключення до прийняття судом рішення, згідно Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків та зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422.

В якості підстав позову позивач зазначив, що відповідачем прийнято протиправні податкові повідомлення-рішення з порушенням вимог податкового законодавства, а саме відповідачем накладено штраф на суми грошового зобов`язання, що не є узгодженими.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.08.2019 відкрито провадження у адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

Відповідачем подано відзив у якому зазначено, що ГУ ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку TOB «ФК «Надія України» з питань дотримання податкового законодавства в частині своєчасної сплати суми (зобов`язання) по податку на прибуток. Перевіркою встановлено, що TOB «ФК «Надія України» на підставі платіжного доручення від 07.03.2019 № 121 погашено податкове зобов`язання з податку на прибуток по податковій декларації з податку на прибуток від 01.03.2019 реєстраційний № в розмірі 19 818,00 грн. із затримкою до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання та по податкових деклараціях з податку на прибуток від 01.03.2018 реєстраційний № та від 02.03.2018 реєстраційний № в загальному розмірі 253 373,15 грн. із затримкою більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання. За результатами розгляду матеріалів перевірки ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 26.04.2019 № та від 26.04.2019 № про застосування штрафу. Таким чином, відповідач переконаний, що рішення прийнято на підставі, у межах та у спосіб, визначений законодавством України.

Позивачем подано відповідь на відзив у якій зазначено, що у відзиві відображено інформацію, що не відповідає дійсності, а у іншій частині відзив складається лише з цитування норм Податкового кодексу України, що не спростовує протиправності прийнятих податкових повідомлень-рішень.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

25.03.2019 ГУ ДФС у м. Києві на підставі п.п. 191.1.2. п. 191.1. статті 191, п.п. 20.1.4. п. 20.1. ст. 20, п. 75.1. ст. 75, згідно порядку, встановленого ст. 76 та п. 86.2. ст. 86 Податкового кодексу України (далі - ПК України), проведено камеральну перевірку з дотримання вимог податкового законодавства ТОВ «ФК «Надія України» в частині своєчасної сплати суми (зобов`язання) по податку на прибуток та складено акт від 25.03.2019 № 001090/26-15-12-12-134067398.

Перевіркою встановлено, що платник порушує терміни сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на прибуток протягом строків, визначених п. 57.1. ст. 57 ПК України, перевірено такі терміни сплати податку на прибуток:

за податковою декларацією з податку на прибуток підприємства від 02.03.2018 (№ ) - 361 днів, сума боргу 19818,00 грн., дата операції 07.03.2019;

за податковою декларацією з податку на прибуток підприємства від 01.03.2018 (№ ) - 361 днів, сума боргу 233555,15 грн., дата операції 07.03.2019;

за податковою декларацією з податку на прибуток підприємства від 01.03.2019 (№ ) - 6 днів, сума боргу 19818,00 грн., дата операції 07.03.2019.

Позивачем подано заперечення вих. № 11 від 11.04.2019 до акту від 25.03.2019 № 001090/26-15-12-12-134067398, у якому зазначено, що стосовно сплати сум самостійно визначеного грошового зобов`язання за деклараціями від 01.03.2018 та 02.03.2018 ГУ ДФС у м. Києві направлено ТОВ «ФК «Надія України» податкову вимогу № 127187-17 від 05.07.2018 та рішення № 127197-177 про опис майна у податкову заставу, що були оскаржені у адміністративному та судовому порядку (справа № 640/18325/18). Позивачем зазначено, що оскільки судовий розгляд по справі про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу ще триває, то ГУ ДФС у м. Києві не має законних підстав повторно складати акт по тих самих сумах та на тих самих підставах, що оскаржуються в судовому порядку.

ГУ ДФС у м. Києві листом від 17.04.2019 № 75297/10/26-15-12-12-18 надано відповідь на заперечення, у якій вказано, що заперечення подано з порушенням строків, а отже підлягає залишенню без розгляду.

За результатами камеральної перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення рішення від 26.04.2019 № на суму 1981,80 грн. та від 26.04.2019 № на суму 50674,63 коп.

Позивачем подано до Державної фіскальної служби України скаргу вих. № 15 від 24.05.2019.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 08.07.2019 № 31172/6199-99-11-06-01-25 скаргу ТОВ «ФК «Надія України» залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення від 26.04.2019 № та від 26.04.2019 № без змін.

Не погоджуючись з рішеннями фіскальних органів позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 16.1.2. п. 16.1 ст. 16 ПК України (станом на час виникнення спірних відносин), встановлено, що платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Підпунктом 133.1.1 п. 133.1 ст. 133 ПК України передбачено, що платниками податку на прибуток підприємств є суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті.

У відповідності до п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (п. 135.1. ст. 135 ПК України).

Згідно із п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Платник податку на прибуток подає разом з відповідною податковою декларацією квартальну або річну фінансову звітність у порядку, передбаченому для подання податкової декларації з урахуванням вимог статті 137 цього Кодексу.

Фінансова звітність, що складається та подається відповідно до цього пункту платниками податку на прибуток та неприбутковими підприємствами, установами та організаціями, є додатком до податкової декларації з податку на прибуток (звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації) та її невід`ємною частиною (п. 46.2 ст. 46 ПК України).

Пунктами 49.1, 49.2 ст. 49 ПК України встановлено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (п. 57.1 п. 57 ПК України).

Згідно з п. п. 203.1, 203.2 ст. 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Платник податку зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.03.2018 позивачем подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за звітний період - 2017 рік, що зареєстрована за № .

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

02.03.2018 позивачем складено та направлено уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за № , якою задекларовано:

у рядку 02 (фінансовий результат до оподаткування) - 1649010 грн.;

у рядку 03 РІ (різниці, які виникають відповідно до ПК України) - «-»;

у рядку 06 (податок на прибуток) - 296822 грн.;

у рядку 17 (податок на прибуток за звітний (податковий) період) - 296822 грн.;

у рядку 19 (податок на прибуток, нарахований за результатами останнього звітного (податкового) періоду) - 296822 грн.;

у рядку 26 (виправлення помилок: збільшення (зменшення) податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду) - 19818 грн.

у рядку 30 (сума штрафу (3%) при відображенні недоплати в уточнюючій податковій декларації з податку на прибуток підприємств) - 595 грн.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем 07.03.2018 сплачено суму податкового зобов`язання з податку на прибуток за 2017 рік у розмірі 297417 грн. (296822 грн. за податком на прибуток + 595 грн. штрафу) , що підтверджується випискою з рахунку ТОВ «ФК «Надія України» за 07.03.2017.

В подальшому 01.03.2019 позивачем складено уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2017 рік за № , якою задекларовано:

у рядку 02 (фінансовий результат до оподаткування) - 1649010 грн.;

у рядку 03 РІ (різниці, які виникають відповідно до ПК України) - «-55908 грн.»;

у рядку 06 (податок на прибуток) - 286758 грн.;

у рядку 17 (податок на прибуток за звітний (податковий) період) - 286758 грн.;

у рядку 19 (податок на прибуток, нарахований за результатами останнього звітного (податкового) періоду) - 286758 грн.;

у рядку 26 (виправлення помилок: збільшення (зменшення) податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду) - 19818 грн.

у рядку 30 (сума штрафу (3%) при відображенні недоплати в уточнюючій податковій декларації з податку на прибуток підприємств) - 595 грн.

Внаслідок помилкового збільшення податкового зобов`язання у рядку 26 та рядку 30, позивачем складено 28.03.2019 уточнюючу річну податкову декларацію за 2017 рік за № , що отримана відповідачем 28.03.2019 згідно з квитанцією № 2, якою задекларовано:

у рядку 02 (фінансовий результат до оподаткування) - 1649010 грн.;

у рядку 03 РІ (різниці, які виникають відповідно до ПК України) - «-55908 грн.»;

у рядку 06 (податок на прибуток) - 286758 грн.;

у рядку 17 (податок на прибуток за звітний (податковий) період) - 286758 грн.;

у рядку 19 (податок на прибуток, нарахований за результатами останнього звітного (податкового) періоду) - 286758 грн.;

у рядку 26 (виправлення помилок: збільшення (зменшення) податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду) - «-29881 грн.»;

у рядку 30 (сума штрафу (3%) при відображенні недоплати в уточнюючій податковій декларації з податку на прибуток підприємств) - «-».

З наведеного вбачається, що податкове зобов`язання з податку на прибуток за 2017 рік було сплачене 07.03.2018 у розмірі 297417 грн., а в подальшому - 01.03.2019 та 28.03.2019 суми такого зобов`язання було зменшено в результаті застосування різниць, на які зменшується фінансовий результат, та внесення виправлень в частині обрахування штрафів. Таким чином, внаслідок уточнення податкових декларацій позивачем заниження сум грошового зобов`язання здійснено не було.

Варто відмітити, що уточнюючу декларацію від 28.03.2019 № було подано після проведення камеральної перевірки від 25.03.2019, проте до прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Згідно з п. 50.2. ст. 50 ПК України, платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

Цією нормою встановлено обмеження щодо подання уточнення до показників поданої звітності лише у разі проведення документальної планової або позапланової перевірки. Разом з тим, у разі отримання акта камеральної перевірки щодо певної податкової декларації платник податків не обмежений у праві подати уточнюючий розрахунок до цієї декларації.

Водночас, праву платника податку подати уточнюючу податкову декларацію кореспондує обов`язок контролюючого органу прийняти таку декларацію, провести в установлений строк камеральну перевірку та за її результатами здійснити відповідні дії. Після проведення камеральної перевірки і до прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки, платник має право подавати уточнюючі розрахунки, а контролюючий орган, приймаючи відповідне податкове повідомлення-рішення за наслідками такої камеральної перевірки, повинен встановити дійсний обов`язок платника зі сплати податку з урахуванням даних уточнюючого розрахунку.

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.09.2019 у справі № 815/4013/14 та від 04.09.2018 у справі № 813/1977/14.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 20 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

За змістом пункту 76.1 статті 76 20 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Відповідно до пункту 126.1. статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Беручи до уваги, що грошове зобов`язання з податку на прибуток за 2017 рік було сплачено у повному розмірі у 2018 році у відповідності до поданих уточнюючих декларацій та вимог ПК України, що підтверджується належними та достатніми доказами, наявними у матеріалах справи, враховуючи необґрунтованість висновків відповідача щодо несвоєчасної сплати позивачем податкових зобов`язань за уточнюючими деклараціями від 01.03.2018, 02.03.2018 та 01.03.2019, з урахуванням того, що фіскальним органом не взято до уваги подання позивачем уточнюючої декларації від 28.03.2019 до прийняття оскаржуваних рішень, суд дійшов висновку про протиправність прийнятих ГУ ДФС у м. Києві податкових повідомлень-рішень від 26 квітня 2019 року № та № та про наявність підстав для їх скасування.

Щодо вимоги позивача зобов`язати ГУ ДФС у м. Києві ввести необхідну інформацію про суми податків, штрафів які є неузгодженими в ІКП TOB "ФК "Надія України" чи їх виключення до прийняття судом рішення суд відмічає наступне.

Позивач вказав, що відповідачем не внесено відповідну інформацію до інтегрованої картки платника щодо оскарження податкової вимоги № 127187-17 від 05.07.2018 та рішення № 127197-177 про опис майна у податкову заставу, прийнятих внаслідок подання податкової декларації з податку на додану вартість від 02.03.2018.

Разом з тим, позивачем жодним чином не доведено факту відсутності такої інформації в інтегрованій картці платника податку, не зазначено в чому полягає порушення прав позивача у цій частині та не вказано обґрунтованих правових підстав для зобов`язання відповідача внести відповідні зміни.

Суд зазначає, що організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначено Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України 07.04.2016 № 422 (далі - Порядок № 422).

Згідно п. 2 Розділу І Порядку № 422, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Так пунктом 9 Розділу IV визначено порядок відображення в ІКП нарахованих сум податків за податковими повідомленнями-рішеннями.

Згідно п.п. 2 п. 9 Розділу IV Порядку № 422, інформація щодо початку/продовження та результатів адміністративного або судового оскарження податкового повідомлення-рішення вноситься до підсистеми, що забезпечує облік платежів, працівником структурного підрозділу органу ДФС, яким податкове повідомлення-рішення було сформовано, на підставі документів, зазначених у розділі VII цього Порядку (заяви - оскарження податкового повідомлення-рішення, ухвали суду про відкриття провадження, рішення про результати розгляду скарги (заяви), рішення суду, прийнятого по суті), протягом 3-ох днів з дати отримання такого документа.

На підставі інформації про початок/продовження у законодавчо встановлені строки процедури адміністративного оскарження (скарга (заява) платника податків) або про початок/продовження процедури судового оскарження нарахована сума податків вважається неузгодженою, а в ІКП відображаються облікові показники (операції) щодо її виключення.

У відповідності до п.п. 20.1.43. та. 20.1.45. п. 20.1. ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити у визначеному законодавством порядку перевірку показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та із своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплатою усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, виконанням законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; здійснювати щоденну обробку даних та інформації електронного кабінету, необхідних для виконання покладених на них функцій з адміністрування податкового законодавства та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, що включає, зокрема, прийняття, обробку та аналіз документів та даних платників податків, здійснення повноважень, передбачених законом, які можуть бути реалізовані в електронній формі за допомогою засобів електронного зв`язку.

Враховуючи, що оперативний облік податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що здійснюється за допомогою інформаційної системи органів ДФС, зокрема, в частині ведення інтегрованої картки платника, є функціональною діяльністю контролюючого органу, беручи до уваги, що внесення податковим органом інформації про початок/продовження процедури адміністративного чи судового оскарження здійснюється виключно для внутрішнього обліку нарахування сум податків, суд приходить до висновку, що можлива відсутність позначки про судове оскарження податкової вимоги № 127187-17 від 05.07.2018 та рішення № 127197-177 про опис майна у податкову заставу самостійно, без інших рішень податкового органу не породжує зміну прав та обов`язків позивача як платника податків, отже вимоги у частині зобов`язання відповідача внести інформацію про суми податків до інтегрованої картки платника задоволенню не підлягають.

До того ж суд акцентує увагу, що згідно із ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Отже, вирішення даної справи залежить від доведеності відповідачем правомірності прийняття спірного рішення.

При цьому, суд зазначає, що в порядку виконання обов`язку, встановленого ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідачем не доведено правомірність прийняття податкових повідомлень-рішень від 26 квітня 2019 року № та № , з огляду на що, суд прийшов до висновку про наявність підстав для їх скасування.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Згідно з ч. 2 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Надія України» задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 26 квітня 2019 року та № від 26 квітня 2019 року.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Головного управління ДФС у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Надія України» (адреса: 02121, м. Київ, вул. Декабристів, буд. 3, офіс 702, ідентифікаційний код 34067379), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, судові витрати у сумі 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня).

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко