Справа № 308/5829/20
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2020-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/5829/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Торчинович Н.М., представника позивача Зуєва О.В., відповідача ОСОБА_1 , перекладачів Трачук О.В., ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Меженни В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, справу за адміністративним позовом військової часини 1493 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Соціалістичної Республіки Шрі-Ланки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення за межі території України,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, військова часина 1493 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із адміністративним позовом до громадянина Соціалістичної Республіки Шрі-Ланки, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення за межі території України.

Позов мотивує тим, що відповідач 05 березня 2020 о 18:10 року був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» від відділення інспекторів прикордонної служби «Великий Березний» відділу прикордонної служби «Великий Березний» (тип Б) спільно з працівниками ВБТЛ на напрямку 143 прикордонного знаку в 5000 м. до лінії державного кордону, який мав намір у складі групи осіб незаконно перетнути державний кордон з України в Словацьку Республіку. На момент затримання документи що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача були відсутні. Особу ідентифіковано через посольство Шрі-Ланки в Туреччині яким 04.05.2020 року видано посвідку на повернення серії НОМЕР_1 .

Позивач вказує, що своїми діями відповідач вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та відповідно до ст. 263 КУпАП був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення.

Окрім того в позові вказано, що відповідач, знаючи про можливість легально в`їхати до ЄС, обрав незаконний спосіб досягнення своєї мети, усвідомлюючи, що при цьому він неодноразово буде грубо порушувати та ігнорувати законодавство України на своєму шляху.

Підстав для законного перебування на території України, передбачених ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не має, відносно відповідача прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, відповідач не має бажання щодо самостійного повернення на батьківщину, а спроба незаконного перетинання ним державного кордону України в Словацьку Республіку свідчить про те, що він порушив вимоги ст. 204-1 КУпАП, ст. 4,9,16 згаданого Закону і відповідно до вимог ст. 30 Закону підлягає примусовому видворенню.

З огляду на вищенаведене, просить суд ухвалити рішення яким примусово видворити відповідача за межі території України.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якій ОСОБА_1 вказує, про те, що жаліє про вчинене. Разом із тим зазначає, що підстав для задоволення позову не має.

Від позивача надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача зазначив, що відзив є не обґрунтованим.

Представник позивача в судовому засіданні просив, позов задовольнити в повному обсязі з підстав, що в ньому зазначено. З підстав наведених у відзиві просив врахувати, що рішення про примусове повернення до країни походження відповідача було вручено останньому, здійснено переклад. Таке рішення ним не оскаржувалось, при прийнятті рішення було дотримано вимоги законодавства, повідомлено прокурора.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечила.

Відповідач, ОСОБА_1 , в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. В судовому засіданні вказував, що не заперечує проти повернення до Шрі-Ланки, однак бажає це зробити самостійно. Пояснив, що потрапив на територію України нелегально, через Російську Федерацію, паспорт у нього забрали в РФ. Спілкувався з рідними та захисником під час перебування в пункті тимчасового перебування. Вважає, що може отримати новий паспорт якщо його звільнять, і він самостійно повернеться додому.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідач 05 березня 2020 о 18:10 року був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» від відділення інспекторів прикордонної служби «Великий Березний» відділу прикордонної служби «Великий Березний» (тип Б) спільно з працівниками ВБТЛ на напрямку 143 прикордонного знаку в 5000 м. до лінії державного кордону, який мав намір у складі групи осіб незаконно перетнути державний кордон з України в Словацьку Республіку. На момент затримання документи що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача були відсутні. Особу ідентифіковано через посольство Шрі-Ланки в Туреччині яким 04.05.2020 року видано посвідку на повернення серії НОМЕР_1 .

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та наявними у справі письмовими доказами:

Копією посвідки ТUR007369, рішенням про примусове повернення від 08.03.2020 року, протоколом про адміністративне затримання, протоколом особистого огляду речей та вилучення речей і документів.

Відповідач, підстав для законного перебування на території України, передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не має. Документи, що підтверджують законність перебування на території України у відповідача відсутні.

На підставі ст. 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» 08.03.2020 року було прийнято рішення про примусове повернення за межі території України, яке відповідач встановленим порядком виконати не в змозі у зв`язку з відсутністю документів на право перетину кордону та достатніх коштів.

Згідно з вимогами п. 14 ч.1 ст.1 Закону України ,,Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 29 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 25.06.2009 року № 1, «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця і особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Згідно з позицією Верховного Суду за аналогічними спірними правовідносинами, викладеними у пунктах 25, 26 та 28 постанови від 07.02.2019 по адміністративній справі № 308/8109/17, «підставою для звернення органу охорони державного кордону до адміністративного суду із позовом про примусове видворення особи за межі території України є Факт її затримання в межах контрольованого прикордонного району під час або після незаконного перетинання державного кордону України».

Крім того, суд враховує відсутність встановлених Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заборон на примусове видворення відповідача.

При цьому, суд враховує також ту обставину, що відповідач в установленому законом порядку не звертався із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Докази того, що в країні походження відповідач піддавався переслідуванням за політичні чи релігійні переконання, расові або етнічні ознаки в матеріалах справи відсутні.

Щодо доводів відповідача та його представника про те, що рішення про його примусове повернення прийняте із порушеннями та йому не повідомлено про можливість його оскарження, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Твердження відповідача про те, що йому не було повідомлено про можливість його оскарження не відповідає дійсності, оскільки згідно копії рішення від 08.03.2020 року, ОСОБА_1 під розпис повідомлено про зміст рішення у присутності відповідача та здійснено переклад перекладачем. Вказане рішення може бути оскаржено до суду.

Разом із тим, у вказаному рішенні відповідача було повідомлено і про подання позову щодо його затримання ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

В подальшому рішенням Ужгородського місьсрайонного суду Закарпатської області від 10.03.2020 року було задоволено позов Державної прикордонної служби України до громадянина Соціалістичної Республіки Шрі- ОСОБА_4 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Суд констатує, що відповідачем не було оскаржено до суду рішення про примусове повернення. Окрім того не було в апеляційному порядку оскаржено і рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Слід зазначити, що було надано оцінку діям відповідача щодо порушення ним законодавства України, а також було встановлено, що відповідач, підстав для законного перебування на території України, передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не має. Документи, що підтверджують законність перебування на території України у відповідача відсутні.

Постановою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 16 березня 2020 року відповідача на підставі ст. 22 КУпАП від адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 2041 КУпАП звільнено, оголосивши йому усне зауваження.

Згідно з ч.ч.2 і 3 ст.25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

Між тим, відомостей що відповідач звертався із заявою про добровільне повернення суду не надано.

Таким чином, враховуючи вищевикладене встановлені наступні обставини справи, зокрема те, що відповідач самостійно територію України не залишить, відсутність у нього родичів в Україні, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження на територію України потрапив незаконним шляхом, порушуючи чинне законодавство. Крім того, відповідач коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватись на території України не має змоги, у нього відсутні документи на право перебування на території України та відсутнє постійне місце проживання, наявність у нього бажання повернутись на батьківщину, відповідачу було видано свідоцтво про повернення, відсутність бажання звернутися до ДМС з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Крім цього, суд при ухваленні рішення, бере до уваги незаконний перетин відповідачем державного кордону України в напрямку до країн Європейського Союзу свідчить про те, що останній порушив вимоги ст. ст. 4, 9, 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також вимоги ч.1 ст. 30 згаданого вище Закону яка передбачає, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави,

Враховуючи вищенаведене та оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 257, 241, 244, 246, 288 КАС України, ст. ст. 4, 9, 16, 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов військової часини 1493 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Соціалістичної Республіки Шрі-Ланки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення за межі території України задовольнити.

Примусово видворити за межі території України громадянина Соціалістичної Республіки Шрі-Ланки, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідка на повернення НОМЕР_1 ..

Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст. 371 КАС України допустити негайне виконання рішення суду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені п. 3 ст. 288 КАС України у десятиденний строк із дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Фазикош О.В.