Справа № 160/1345/20
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2020-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2020 року Справа № 160/1345/20
03.02.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський", третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якій позивач просить суд:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно не вніс інформацію про його рахунок, відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» (далі - ПАТ «Банк Михайлівський», Банк), до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки таке не включення суперечить вимогам закону та порушує його право, як вкладника, на отримання гарантованої суми вкладу.
Вказав, що при зверненні до банка-агента Фонду позивач дізнався, що його не включено до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, оскільки такі кошти були переведені на рахунок позивача за договором, укладеним з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр», який, на думку уповноважної особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в силу положень статті 215 Цивільного кодексу Українита пунктів 7-9 частини 3статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є нікчемним правочином, а відповідно у позивача не виникло права на перераховані грошові кошти.
Натомість, позивач вважає, що даний договір банківського вкладу є дійсним та реальним, у зв`язку з чим, на думку позивача, Уповноваженою особою було допущено протиправну бездіяльність, оскільки відповідачем протиправно не внесено данні ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які мають право на отримання відшкодування за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 року адміністративний позов залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.02.2020 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
20.03.2020 року від представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти заявлених до суду позовних вимог та зазначив, що 04.05.2016 року між позивачем та ТОВ «Інвестиціонно-рорахунковий центр» було укладено договір №980-065-000231945 на суму 131 000,00 грн. 19.05.2016 року з банківського рахунку ТОВ «ІРЦ» позивачу було здійснено повернення: 131 000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно Договору»; 1 402, 96 грн. з призначенням платежу «Оплата процентів по Договору». Станом на 23.05.2016 року залишок на рахунку позивача становив 132 406,90 грн.
Також зауважив, що Уповноваженою особою вчинялися всі передбачені законом дії щодо перевірки правочинів, а тому, на думку представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», протиправна бездіяльність останньої відсутня. При цьому, відповідач наголосив, що кошти були отримані позивачем не на підставі договору банківського вкладу чи рахунку, а за договором позики, що виключає їх відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в силу положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у тому числі, після внесення змін до останнього Законом України від 1736-VIII.
Відповідач вважає, що ОСОБА_1 не може бути прирівняним до вкладника неплатоспроможного банку, що виключає гарантії з відшкодування Фондом коштів. Договір, укладений позивачем з ТОВ "ІРЦ", є двостороннім, без участі Банку, як повіреного, а кошти, що вносились/отримувались за таким договором, по своїй природі не є вкладом згідно із Законами України «Про банки і банківську систему» та «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до суду письмових пояснень, заперечень, заяв або клопотань до суду не надав.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
- №9005 в сумі 1402,96 грн. погашення процентів по договору №980-065-000231945 від 04.05.2016 року;
- №9004 в сумі 131000 грн. на виконання умов договору №980-065-000231945 від 04.05.2016 року.
Вищенаведене підтверджується долученими до матеріалів справи копіями платіжних доручень та довідкою про стани рахунків у ПАТ «Банк Михайлівський від 23 грудня 2019 року №ЗГ1(К) 3416, в яких позивача повідомлено про нікчемність перелічених транзакцій із зарахування коштів на банківський рахунок позивача відповідно дост. 215 Цивільного кодексу України, п.п. 7-9 ч. 3ст. 38 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
Також, у даній довідці від 23 грудня 2019 року №ЗГ1(К) 3416 зазначено, що на рахунок позивача було безпідставно та в порушення вимог діючого законодавства зараховано кошти, що належать Банку, та зауважено, що право власності у позивача на них не виникає, а, отже, подальше здійснення ОСОБА_1 будь-яких дій по розпорядженню цими коштами, що належать ПАТ «Банк Михайлівський», також є нікчемними.
Так, 04 травня 2016 року позивачем (Позикодавець) укладено із Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» (далі ТОВ «ІРЦ», Позичальник) договір за №980-065-000231945 від 04.05.2016 р. тип договору «суперкапітал» (Новий) (з виплатою процентів в кінці строку), на виконання умов якого ОСОБА_1 згідно квитанції №9004 від 06.01.2016 р. перераховано 131000 грн. на рахунок НОМЕР_3 кошти призначенням: «Переказ коштів згідно Договору №980-065-000231945 від 04.05.2016 р».
При цьому, пунктом 5.4.3 договору за №980-065-000231945 від 04.05.2016. передбачено право Позичальника достроково повернути кошти з власної ініціативи.
23 травня 2016 року запроваджено тимчасову адміністрацію Банку на підставі рішення Національного банку України «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» за №4/БТ від 23.05.2016 р. і рішення виконавчої дирекції Фонду «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський» за №812 від 23.05.2016 р. та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку". Уповноваженою особою на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» призначено Ірклієнка Ю.П.
13.07.2016 року на офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що розпочато процедуру ліквідації Банку на підставі рішення Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» №124-рш від 12.07.2016 року і рішення виконавчої дирекції Фонду «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» №1213 від 12.07.2016 року.
21.07.2016 року на офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що за результатами проведеної Фондом гарантування перевірки рахунків фізичних осіб в «Банку Михайлівський», сума гарантованого відшкодування до виплат за Реєстром збільшиться на 83 млн грн, і вже з 26 липня вкладники зможуть отримати свої кошти. Про це на зустрічі з вкладниками банку, яка відбулась 21 липня у Фонді, повідомила заступник директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Наталія Рудуха .
25.07.2016 року на офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що 25 липня, біля будівлі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відбулась акція протесту та незаконне перекриття дорожнього руху людьми, що позиціонують себе як постраждалі вкладники банку «Михайлівський».
02.06.2017 року на офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що з 02 червня 2017 року до 17 липня 2017 року Фонд гарантування здійснює виплати коштів вкладникам ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ». Для отримання відшкодування вкладники ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» можуть звертатись з паспортом та документом органу про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) до відділень банку-агента Фонду: ПАТ «ПУМБ».
02.06.2017 року на офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25 травня 2017 року № 2108 уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» розпочато задоволення вимог кредиторів другої заробітна плата працівників та третьої черги кошти виплачені Фондом гарантування вкладів в межах гарантованої суми вкладу, відповідно до статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Рішенням виконавчої дирекції Фонду №1758 від 21.06.2018 року продовжено строк ліквідації Банку на два роки з 13.07.2018 року до 12.07.2020 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду №311 від 11 лютого 2020 року змінено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" на Паламарчука Віталія Віталійовича з 12 лютого 2020 року.

Як зазначено позивачем, він періодично звертався до банків агентів для виплати коштів. В відповідь на звернення отримав лист №ЗГ1(К) 3416 від 23 грудня 2019 року, в яких позивача повідомлено про нікчемність перелічених транзакцій із зарахування коштів на банківський рахунок позивача відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"

Вважаючи свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, ОСОБА_1 звернувся до суду із даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне:

Право громадянинина звернутись за судовим захистом гарантується ст. 55 Конституції України. Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративний суд, отримавши позовну заяву, повинен встановити наявність факту порушення права та застосувати конкретний спосіб захисту порушеного права, що залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Загальні способи звернення до адміністративного суду та захисту права у публічно-правових відносинах визначені ч. 1 ст. 5 та ч. 2 ст. 245 КАС України. Якщо особа вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, така особа має право звернутися до суду та просити про їхній захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Отже спосіб захисту обраний позивачем направлений на захист своїх конституційних прав визначених ст. 41 Конституції України відповідає ч. 1 ст. 5 та ч. 2 ст. 245 КАС України.

У пунктах 50-52 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 17 грудня 2018 року в постанові по справі №826/25015/15 провадження №К/9901/34881/18 виклав наступну правову позицію:

« 50. Колегія судів також враховує, що право громадянина на власність як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства закріплено в Конституції України, у якій установлено основні положення щодо власності (статті 13, 41, 142 та 143 Конституції України), закріплено рівність усіх суб`єктів права власності (статті 1 та 13 Конституції України), гарантії права власності та обов`язки власників (статті 13 і 41 Конституції України). Крім того, стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

51. Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена. Крім того, у пункті 2.1 Рішення від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.

52. Враховуючи вищенаведене, зміст статті 41 Конституції України поширюється на право вкладника - фізичної особи вимагати отримання відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, так як гарантований конституційний принцип непорушності (приватної власності) полягає в неприпустимості свавільного втручання в це право суб`єктів приватного та публічного права, у тому числі й держави. Фізична особа (вкладник) є власником грошових коштів на рахунку, яким він володіє, і його право власності, в силу статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України, є непорушним.»

Спірні правовідносини виникли у сфері функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та стосуються правомірності не внесення данних позивача до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування Фондом коштів за вкладом та регулюються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" №4452-VI, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Метою Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" №4452-VI є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків (п.2 ст.1 Закону №4452-VI).

У ч. 1 ст. 2 Закону №4452 викладено наступні визначення понять:

- вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти (п. 3);

- вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (п. 4);

- Уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених №4452-VI та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку (п.17 ч.1 ст.2 Закону №4452-VI).

Відповідно до ч.8 ст.35 Закону №4452-VI, уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Фонд гарантування вкладів здійснює контроль, керівництво ліквідуємого банку, продаж майна та інші розпорядчі дії.

Сума виплати гарантованого відшкодування фіксується станом на дату запровадження тимчасової адміністрації.

Згідно п. 5 статті 26 «Закону України про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону.

Відповідно до ст. 20 Закону №4452, кошти Фонду можуть використовуватися Фондом виключно для виплати гарантованої суми відшкодування вкладникам коштів за вкладами відповідно до цього Закону;

Відповідно до ст. 19 Закону №4452, джерелами формування коштів Фонду є:

1) початкові збори з учасників Фонду;

2) регулярні збори з учасників Фонду;

3) спеціальний збір до Фонду;

4) доходи, одержані від інвестування коштів Фонду в державні цінні папери України;

4-1) кошти, залучені Фондом шляхом розміщення облігацій та/або видачі векселів Фонду;

5) доходи, одержані у вигляді процентів, нарахованих Національним банком України за залишками коштів на рахунках Фонду, відкритих в Національному банку України;

6) кредити, залучені від Національного банку України;

7) неустойка (штрафи, пеня), що стягується відповідно до цього Закону;

8) кошти, що були внесені Національним банком України в розмірі 20 мільйонів гривень на день створення Фонду;

9) кошти з Державного бюджету України (у тому числі облігації внутрішньої державної позики);

11) благодійні внески, гранти, технічна допомога у грошовій або не грошовій формі, у тому числі від іноземних осіб;

11-1) кредити, залучені від небанківських фінансових установ та іноземних кредиторів;

12) кошти, отримані від виконання заходів, передбачених планом врегулювання, зокрема від продажу неплатоспроможного банку або перехідного банку, ліквідації банку;

13) доходи, отримані від надання позики на умовах субординованого боргу приймаючому банку;

13-1) доходи, отримані від надання кредиту перехідному банку відповідно до частини дванадцятої статті 41-1 цього Закону;

14) гарантійні внески, перераховані учасниками відкритого конкурсу у випадках, передбачених цим Законом;

15) кошти, одержані від управління майном Фонду (у тому числі від відчуження, оренди тощо).

Відповідно до ст. 22 Закону №4452, учасник Фонду зобов`язаний станом на останній робочий день кожного кварталу здійснювати нарахування регулярного збору до Фонду. Розмір базової річної ставки збору становить 0,5 відсотка бази нарахування в національній валюті та 0,8 відсотка бази нарахування в іноземній валюті.

У разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку такий банк зобов`язаний у день прийняття зазначеного рішення нарахувати регулярний збір до Фонду за період з дня, наступного за днем закінчення останнього розрахункового періоду до дня, що передує дню запровадження процедури ліквідації, та сплатити його до Фонду протягом 15 днів.

Базою нарахування є середньоарифметична за розрахунковий період сума щоденних балансових залишків на рахунках з обліку вкладів та відсотків за ними.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" №4452-VI від 23.02.2012 р. (далі - Закон №4452) (у редакції, чинній на час введення тимчасової адміністрації банку), Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону №4452, вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку через 20 днів після запровадження режиму тимчасової адміністрації.

Відповідно статті 26 Закону №4452, виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом.

Право Вкладника кореспондує з обов`язком Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснити виплату Вкладнику гарантовану суму через 20 днів після запровадження режиму тимчасової адміністрації.

Внутрішні нормативні заходи не можуть погіршувати Права вкладника та бути підставою для невиплати гарантованої суми вкладнику у встановлені строки - 20 днів після запровадження режиму тимчасової адміністрації.

Згідно статті 19 Конституції України, Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Фонд гарантування зобов`язаний виконувати норми Конституції і діяти лише як вказано в Законах України, а саме в статті 26 Закону України №4452.

Як встановлено судом, позивачу відкрито у Банку рахунок № НОМЕР_3 , на який зараховано кошти у загальній сумі на суму 132 402,96 гривен (сто тридцять дві тисячі чотириста дві грн. 96 коп.), які надійшли від ТОВ «ІРЦ» 04.05.2016 року до запровадження режиму тимчасової адміністраціїї.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону №4452, працівник Фонду - Уповноважена особа на здійснення ліквідації, складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Законута нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (ч. 2 ст. 27 Закону №4452).

Пунктом 6 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №14 від 09.08.2012 р., передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Натомість, доказів того, що Уповноваженою особою відповідно до ст. 27 Закону №4452 включено позивача до Переліку вкладників або протягом процедури ліквідації подано до Фонду додаткову інформацію про позивача, який має право на відшкодування коштів за вкладом у сумі № 0301 на суму 132 402,96 гривен (сто тридцять дві тисячі чотириста дві грн. 96 коп.), відповідач до суду не надав, про наявність таких доказів - не зазначив, а судом таких фактів не встановлено.

Оцінюючи правомірність не внесення данних позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та не виконанням працівником Фонду своїх обов`язків визначених Законом №4452, суд зважає на нижченаведене.

Згідно із абз. 4 ч. 1ст. 26 Закону №445, гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Такі випадки визначені у ч. 4 ст. 26 Закону №4452, однак, про їх наявність ніхто з учасників справи не стверджував і доказів не надав, а судом таких випадків не встановлено.

Щодо визнання нікчемним правочину відповідно до п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону №4452, про що зазначено у повідомленнях про нікчемність транзакцій, суд зазначає наступне.

Пунктами 7-9 ч. 3ст. 38 Закону №4452 передбачено, що правочини (у т.ч. договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

- банк уклав правочини (у т.ч. договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (п. 7);

- банк уклав правочин (у т.ч. договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України (п. 8);

- здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства (п. 9).

Відповідно до ч. 4ст. 38 Закону №4452, Фонд:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

При вирішенні справи, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 р. по справі №826/1476/15 про те, що перелік передбачених ч. 3 ст. 38 Закону №4452 підстав, за яких правочини (у т.ч. договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 Цивільного кодексу України не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у ч. 3ст. 38 Закону №4452(п. 42). Здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбаченіЦивільним кодексом України, Законом України "Про банки і банківську діяльність", Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженоюпостановою Правління Національного банку України №492 від 12.11.2003 р., та договорами з відповідними клієнтами. Банку (п. 45). Якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то ст. 38 Закону №4452 не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставіст. 228 Цивільного кодексу України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею (п. 46). При цьому при виявленні нікчем-них правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу Українита ч. 3ст. 38 Закону №4452) незалежно від того, чи була проведена передбачена ч. 2 ст. 38 цього ж Законуперевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду особою, що здійснює повноваження органу управління банку. Тому факт того, що наказ уповноваженої особи Фонду не був оскаржений позивачем і є чинним, жодним чином не впливає на нікчемність правочину (п. 48).

Так, у справі відсутні докази, які б достовірно і переконливо свідчили про те, що умови укладеного між позивачем і Банком правочину (договір банківського рахунку) передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Водночас, зміст укладеного між Банком і позивачем договору банківського рахунку за №980-065-000231945 від 04.05.2016 року, дослідженого судом, таких умов не передбачає.

Відповідачем не зазначено фактичних обставин і не надано суду доказів того, що позивач є пов`язаною особою банку в розумінні Закону №4452.

Відповідачем не зазначено фактичних обставин і не надано суду доказів здійснення Банком після віднесення його 22.12.2015 р. до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів з позивачем, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Транзакції з перерахування коштів з рахунків ТОВ «ІРЦ» на рахунок позивача, зважаючи на висновок Великої Палати Верховного Суду у п. 45 постанови від 04.07.2018 р. по справі №826/1476/15, не є правочином, укладеним між Банком та позивачем, а тому, суд вважає посилання відповідача на нікчемність цього правочину відповідно до п.п. 7-9 ч. 3ст. 38 Закону №4452 безпідставними, такими, що не доводять правомірність не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду.

Посилання відповідача у своїх запереченнях на встановлені для Банку обмеження постановою Національного банку України №917/БТ від 22.12.2015 р., якою цей банк віднесено до категорії проблемних, суд відхиляє як безпідставні, оскільки жодних обмежень щодо укладення з позивачем договору банківського рахунку та зарахування на рахунки позивача коштів від ТОВ «ІРЦ» цією постановою не встановлено.

Водночас, як вбачається із встановлених судом обставин справи, укладення договору банківського рахунку і зарахування коштів на рахунки позивача відбулося до запровадження тимчасової адміністрації банку (23.05.2016 р.), що не суперечить ч. 3ст. 36 Закону №4452, якою встановлено, що правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

Посилання відповідача на здійснення Банком кредитних операцій та на обставини повернення ТОВ «ІРЦ» коштів фізичним особам, суд не бере до уваги, оскільки вони не стосуються взаємовідносин між Банком і позивачем та не спростовують факту відкриття позивачу банківського рахунку і зарахування на нього коштів.

Посилання відповідача на те, що договір позики, укладений між позивачем і ТОВ «ІРЦ», є двостороннім без участі Банку, спростовується фактичним обставинами цієї справи, які вказують на те, що Банк діяв на підставі Договору доручення, укладеного з названим Товариством, а кошти зараховні на рахунки позивача відкриті в ПАТ «Банк Михайлівський» до запровадження режиму тимчасової адміністрації.

Суд критично відноситься і відхиляє твердження відповідача про те, що за відсутності коштів на кореспондентському рахунку ПАТ "Банк Михайлівський" не мало можливості виконати платіжне доручення із перерахування коштів, тому реально кошти до банка не надходили, натомість відбулося коригування структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов`язань, що нібито свідчить про безоплатність такого правочину та зумовлену цим його нікчемність.

Суд зазначає, що укладення договору і спосіб його виконання не є тотожним. Правочин є нікчемним згідно з пунктом 1 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у разі, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

Проведення банком платіжної операції із перерахування коштів із поточного рахунку ТОВ "ІРЦ" в ПАТ "Банк Михайлівський" не є правочином у розумінні положень статей 202, 626 Цивільного кодексу України та Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а є його виконанням, оскільки, здійснюючи операції із перерахування коштів, банк не вчиняє окремих правочинів, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені Цивільним кодексом України, Законом України "Про банки і банківську діяльність", Інструкцією про порядок відкриття та закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банку - резидентів і нерезидентів, затвердженою постановою Правління НБУ від 12.11.2003 № 492, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 17.12.2003 за № 1172/8493. До того ж, чинне законодавство та спірний договір не забороняють виконання обов`язку з виконання умов договору третьою особою, що відбулося у цьому випадку.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 05 червня 2020 року по справі № 920/653/18.

Отже, судом не встановлено обмежень щодо укладення договору банківського рахунку чи зарахування на нього коштів від іншої особи, а також передбачених ч. 3 ст.36 і п.п. 7-9 ч. 3 ст.38 Закону №4452 обставин, з якими пов`язується нікчемність правочину.

Про наявність інших правових підстав нікчемності договору банківського вкладу (депозиту) чи доказів визнання цього правочину недійсним у судовому порядку або застосування рішенням суду наслідків недійсності нікчемного правочину відповідачем не зазначено й до суду таких не надано.

Відповідно статті 29 Закону №4452 Фонд набувє прав кредитора банку:

1) на загальну суму, що підлягає відшкодуванню вкладникам такого банку (включаючи пункти 3-5 частини другої статті 27 цього Закону) на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, у тому числі на суму цільової позики, наданої банку протягом дії тимчасової адміністрації, та на суму наданої Фондом приймаючому або перехідному банку фінансової підтримки;

2) на суму сплачених Фондом витрат, пов`язаних з процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, здійснених у межах кошторису витрат, затвердженого адміністративною радою Фонду, у тому числі щодо консолідованого продажу активів банку, що ліквідується;

3) на суму нарахованого, але не сплаченого регулярного збору до Фонду, а також на суму заборгованості із сплати зборів, пені та/або штрафів до Фонду, нарахованих до дня, що передує дню запровадження процедури ліквідації.

2. У разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", Фонд набуває прав кредитора:

1) на загальну суму, що підлягає відшкодуванню вкладникам такого банку на день початку процедури його ліквідації;

2) на суму сплачених Фондом витрат, пов`язаних з процедурою ліквідації банку, які здійснені у межах кошторису витрат, затвердженого адміністративною радою Фонду, у тому числі щодо консолідованого продажу активів банку, що ліквідується;

3) на суму нарахованого, але не сплаченого регулярного збору до Фонду, а також на суму заборгованості із сплати зборів, пені та/або штрафів до Фонду, нарахованих до дня, що передує дню запровадження процедури ліквідації.

Отже, враховуючи ч. 2 статті 29 Закону №4452, Фонд набув прав кредитора банку на суму коштів 132 402,96 гривен (сто тридцять дві тисячі чотириста дві грн. 96 коп.) на рахунку позивача №0301, проте відшкодування коштів не здійснив, чим було порушено норми ст. 26 Закону №4452.

Зважаючи на недоведеність відповідачем наявності передбачених ст.ст.26, 36, 38 Закону №4452 підстав для не відшкодування позивачу коштів у сумі 132 402,96 гривен за рахунок Фонду, суд дійшов висновку про те, що гарантії Фонду поширюються на відшкодування позивачу цих коштів.

Враховуючи, що згідно ст. 26 Закону №4452, позивач набув право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду, але данні про позивача не були внесені Уповноваженою особою до переліку вкладників з причин, правомірність яких не доведена перед судом, суд дійшов висновку про допущення цим відповідачем протиправної бездіяльності, яка порушила право позивача на одержання гарантованої суми відшкодування.

З метою ефективного захисту і поновлення порушеного права позивача, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги про зобов`язання відповідача подати до Фонду додаткову інформацію про рахунок позивача, за яким позивач має право на отримання відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду у сумі 132 402,96 гривен (сто тридцять дві тисячі чотириста дві грн. 96 коп.).

Аналогічна практика викладена в судових рішеннях Верховного Суду в справах №804/4556/17 від 24.10.2019 року, №804/4532/17 від 17.10.2019 року, №804/7605/16 від 09.10.2019 року, №804/6106/17 від 03.10.2019 року, №826/8848/17 від 29.10.2019 року за позовами вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», якими встановлено, що уповноважена особа діяла в незаконний спосіб, незаконно не внесла данні вкладників до відповідного реєстру.

Згідно п.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У цій справі, заперечуючи проти позову, відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач у ході судового розгляду справи не довів, що у спірних відносинах він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку з тим, що позивач був звільнений від сплати судового збору ухвалою суду від 21.02.2020 року на підставі п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», розподіл судових витрат відповідно до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" (01032, м.Київ, бульвар Тараса Шевченка, 35, ), третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м.Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" щодо не внесення данних ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб згідно договору банківського вкладу "Поточний рахунок "Ощадний" для обслуговування строкового вкладу (депозиту)" №980-065-000231945.

Зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо внесення данних ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду за рахунком № НОМЕР_3 на суму 132 402,96 гривен (сто тридцять дві тисячі чотириста дві грн. 96 коп.).

Розподіл судових витрат у справі не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, вст

Суддя В.В. Кальник