Справа № 813/5500/14
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 813/5500/14 пров. № А/857/2785/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року про заміну сторони у справі № 813/5500/14 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної виконавчої служби України, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання дій неправомірними, скасування наказів, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

суддя в 1-й інстанції - Мричко Н. І.,

час ухвалення рішення - 16.01.2020 року,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складення повного тексту рішення - 20.01.2020 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Міністерства юстиції України, Державної виконавчої служби України, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відновлення трудових прав.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 27 липня 2010 року, яку залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2011 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 липня 2012 року постанову Залізничного районного суду м. Львова від 27 липня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2011 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2013 року, яку залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2013 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 червня 2014 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2013 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2014 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 155 КАС України, в редакції, що була чинною на час постановлення ухвали суду, у зв`язку із повторним неприбуттям позивача у судове засідання без поважних причин.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2014 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року, яку залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 липня 2016 року, з урахуванням виправлень, внесених ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 квітня 2017 року, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2015 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції. Підставою для направлення справи на новий судовий розгляд вказано відсутність в ухвалі суду апеляційної інстанції мотивів щодо спростування доводів позивача стосовно допущених при його звільненні порушень, що наведені в апеляційній скарзі та необхідність суду апеляційної інстанції перевірити такі доводи у повному обсязі, а також навести мотиви їх відхилення.

З урахуванням неодноразово поданих позивачем заяв про зміну позовних вимог, позов ОСОБА_1 був заявлений до Міністерства юстиції України, Державної виконавчої служби України, Головного територіального управління юстиції у Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та стосувався:

- визнання неправомірними дій Департаменту державної виконавчої служби, Державної виконавчої служби Львівської області щодо звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Державної виконавчої служби Львівської області під час тимчасової непрацездатності;

- скасування наказів Департаменту державної виконавчої служби Про звільнення ОСОБА_1 від 29 травня 2007 року №808, Державної виконавчої служби Львівської області Про звільнення ОСОБА_1 від 30 травня 2007 року №441/К;

- визнання неправомірними дій ГУЮ у Львівській області щодо неприйняття ОСОБА_1 на посаду заступника начальника відділу ДВС ГУЮ у Львівській області;

- скасування наказів ГУЮ у Львівській області Про призначення Паничка І. В. від 20 березня 2007 року №112-К, Про призначення ОСОБА_4 ;

- зобов`язання ДВС України, ГУЮ у Львівській області прийняти ОСОБА_1 на посаду заступника начальника відділу (управління) державної виконавчої служби ГУЮ у Львівській області з 15 березня 2007 року шляхом переведення, про що видати наказ;

- стягнути з ГУЮ у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 103967,00 грн;

- стягнути з ДВС України, ГУЮ у Львівській області на користь ОСОБА_1 як відшкодування шкоди заподіяної протиправними рішеннями і діями моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2017 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, залишено без змін.

Згідно з постановою Верховного Суду від 22 травня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2017 року у справі №813/5500/14 в частині позовних вимог про визнання протиправними дій, скасування наказів про звільнення, зобов`язання вчинити дії скасовано і ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково; визнано неправомірними дії Департаменту державної виконавчої служби, Державної виконавчої служби Львівської області щодо звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Державної виконавчої служби Львівської області в період його тимчасової непрацездатності; визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту державної виконавчої служби Про звільнення ОСОБА_1 від 29 травня 2007 року №808; визнано протиправним та скасовано наказ Державної виконавчої служби Львівської області Про звільнення ОСОБА_1 від 30 травня 2007 року №441/К; визнано неправомірними дії ГУЮ у Львівській області щодо неприйняття ОСОБА_1 на посаду заступника начальника відділу ДВС ГУЮ у Львівській області; поновлено ОСОБА_1 з 30 травня 2007 року в УДВС ГТУЮ у Львівській області на посаді першого заступника начальника; постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 з 30 травня 2007 року в УДВС ГТУЮ у Львівській області на посаді першого заступника начальника допустити до негайного виконання; постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2017 року у справі №813/5500/14 в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди скасовано і направлено справу в цій частині позовних вимог на новий судовий розгляд до суду першої інстанції; в решті постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2017 року у справі №813/5500/14 залишено без змін.

Згідно з ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2019 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №813/5500/14 відмовлено повністю.

31 жовтня 2019 року судом першої інстанції задоволено заяву ОСОБА_1 від 09 жовтня 2019 року про збільшення позовних вимог, згідно з якою позивач просив стягнути з ГТУЮ у Львівській області: 892517,00 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу; 2000000,00 грн моральної шкоди за незаконне звільнення.

23 грудня 2019 року позивач ОСОБА_1 подав до суду клопотання (вх. № 1898), в якому просив залучити до розгляду справи в якості відповідача Західне міжрегіональне управлінням Міністерства юстиції, мотивуючи його тим, що у відповідності до Постанови КМУ від 09 жовтня 2019 року №870 ліквідовано ГТУЮ у Львівській області та створено Західне міжрегіональне управлінням Міністерства юстиції, яке є правонаступником ліквідованих головних територіальних управлінь юстиції у Львівській, Волинській та Рівненській областях.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року клопотання задоволено. Здійснено заміну відповідача - Головного територіального управління юстиції у Львівській області належним відповідачем (правонаступником) Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Львів).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, Міністерство юстиції України оскаржило її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що предметом спору у цій справі є стягнення виплат, пов`язаних з проходженням державної (публічної) служби на посаді першого заступника начальника ДВС ГТУЮ у Львівській області, а не із здійсненням відповідачем владних повноважень чи реалізацією функцій органу влади. Зазначає, що оскільки законодавство про державну службу не зобов`язує роботодавця приймати за переведенням з іншого державного органу працівників, а таке переведення відбувається виключно за згодою керівників обох таких державних органів, то це виключає правонаступництво у всіх відносинах, що виникають з питань проходження публічної служби, в тому числі по тих працівниках, що були звільнені (чи переведені) в іншу установу за час роботи в ГТУЮ у Львівській області. Вказує, що позивач звільнений з посади першого заступника начальника ДВС ГТУЮ у Львівській області ще у травні 2007 року, проте оскільки спірні відносини в нього виникли саме з ГТУЮ у Львівській області, з посади першого заступника начальника ДВС ГТУЮ у Львівській області до Західного міжрегіонального управління не переводився в порядку реорганізації (чи правонаступництва), це виключає можливість замінити ГТУЮ у Львівській області в порядку правонаступництва на іншу юридичну особу, з якою в позивача відносини проходження публічної служби не виникали. Просить апеляційну скаргу задовольнити та скасувати ухвалу про заміну сторони правонаступником.

Позивач подав заперечення на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що Верховний Суд у цій справі висловив свою правову позицію щодо правонаступництва ліквідованих органів Міністерства, а саме: при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з`ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема, припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган. Верховним Судом України у постанові від 16 жовтня 2012 року у справі №21-267а12 зазначено про відсутність юридичного факту (змін в організації виробництва і праці), який є підставою для звільнення працівника відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП і наголошено, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, що буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Звертає увагу, що припинення виконання органами державної виконавчої служби своїх функцій на підставі постанови КМУ №870 від 09 жовтня 2019 року не відбулось, оскільки такі функції були передані Міністерству юстиції України, який виступив правонаступником Департаменту. Зазначає, що висновки встановлені судом у рішенні, яке набуло законної сили доказуванню не підлягають, а тому доводи апелянта щодо відсутності правонаступництва чи часткового правонаступництва є безпідставними. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Представник відповідача (апелянта) Ониськів А. С. підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про заміну сторони скасувати.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Решта учасників справи у судове засідання не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому суд вважає можливим проведення розгляду справи без їхньої участі за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін з таких підстав.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Головне територіальне управління юстиції у Львівській області Постановою КМУ від 09 жовтня 2019 року №870 ліквідовано, правонаступником визнано Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів), згідно з відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 жовтня 2019 року за номером 0048768 утворено Західне міжрегіональне управлінням Міністерства юстиції (м. Львів), а тому з урахуванням положень ст.52 КАС України необхідно допустити заміну відповідача - Головного територіального управління юстиції у Львівській області належним відповідачем (правонаступником) - Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Львів).

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі ст.52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до постанови КМУ "Про ліквідацію Департаменту державної виконавчої служби" від 16 листопада 2006 року №1622 ліквідовано Департамент державної виконавчої служби, що діє у складі Міністерства юстиції як урядовий орган державного управління. Зобов`язано Міністерство юстиції здійснити в установленому порядку заходи з ліквідації Департаменту державної виконавчої служби. Встановлено, що Міністерство юстиції є правонаступником Департаменту державної виконавчої служби.

Матеріалами справи підтверджується, що підставою звільнення позивача стала ліквідація Департаменту, а відтак і Державної виконавчої служби Львівської області, яка входила до його складу (пункт 1 Положення), на виконання Постанови №1622, пунктом 3 якої установлено, що правонаступником Департаменту став Мін`юст.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що з метою виконання Постанови №1622, Мін`юстом прийнято наказ "Про реформування органів юстиції" від 25 січня 2007 року №21/5, яким вирішено, серед іншого, утворити на базі обласного управління юстиції - ГУЮ (пункт 3) та установлено, що головні управління юстиції є правонаступниками обласних управлінь юстиції (пункт 4) і зобов`язано Департамент кадрової політики та державної служби персонально попередити начальників та заступників начальників обласних управлінь юстиції про наступне вивільнення у зв`язку з ліквідацією управлінь юстиції, забезпечивши дотримання їх соціально-правових гарантій, передбачених КЗпП України (підпункт 5.1 пункту 5).

Отже, припинення виконання органами державної виконавчої служби своїх функцій на підставі Постанови не відбулось, оскільки такі функції були передані іншому органу - Мін`юсту, який виступив правонаступником Департаменту, а тому на ГУЮ було покладено обов`язок щодо працевлаштування позивача.

У постанові Верховного Суду України від 16 жовтня 2012 року у справі №21-267а12, прийнятій за наслідками перегляду рішень судів попередніх інстанцій щодо звільнення особи з органів державної виконавчої служби внаслідок їх ліквідації на підставі Постанови №1622, зазначено, що мала місце саме реорганізація цих органів. Верховним Судом України вказано на відсутність юридичного факту (змін в організації виробництва і праці), який є підставою для звільнення працівника відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП і наголошено, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, що буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Верховний Суд України у постановах від 04 березня 2014 року у справі №21-8а14, від 27 травня 2014 року у справі №21-108а14, від 28 жовтня 2014 року у справі №21-484а14 дійшов висновку, що ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв`язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з`ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган.

Таким чином, з врахуванням вищенаведених мотивів, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що спірні відносини у позивача виникли саме з ГТУЮ у Львівській області, позивач з посади першого заступника начальника ДВС ГТУЮ у Львівській області до Західного міжрегіонального управління не переводився в порядку реорганізації (чи правонаступництва), а тому це виключає можливість замінити ГТУЮ у Львівській області в порядку правонаступництва на іншу юридичну особу, з якою в позивача відносини проходження публічної служби не виникали, оскільки вищенаведені обставини встановлені постановою Верховного Суду від 22 травня 2019 року.

Згідно з п.1 Постанови КМУ від 09 жовтня 2019 року №870 Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1.

П.2 цієї Постанови передбачає, що утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2, зокрема, Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Відповідно до абз.3 п.3 Постанови міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї Постанови, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1, зокрема, Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) - Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Згідно з відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 жовтня 2019 року за номером 0048768 утворено Західне міжрегіональне управлінням Міністерства юстиції (м. Львів).

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони в порядку правонаступництва.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 246, 250, 264, 310, 315, 316, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року про заміну сторони у справі № 813/5500/14 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 03 липня 2020 року.