Справа № 826/14538/17
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2020-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2020 року м. Київ № 826/14538/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Солом`янського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області,

Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення від 21.10.2017 року, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач) з позовною заявою до Солом`янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві (далі також - відповідач 1), Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві (далі також - відповідач 2), в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Солом`янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві від 21.10.2017 року про примусове повернення з України громадянина Грузії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким зобов`язано ОСОБА_1 залишити територію України у термін до 22 жовтня 2017 року, винесене заступником начальника Солом`янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві Р. Гаврон;

- визнати незаконним та скасувати рішення про заборону на в`їзд для громадянина Грузії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , винесене заступником начальника Солом`янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві Р. Гаврон;

- визнати незаконною та скасувати дію від 21.10.2017 року з анулювання посвідки на постійне проживання громадянина Грузії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є громадянином Грузії, який на підставі посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 виданої 18.04.2017 року проживає на території України. Позивач є підполковником грузинської армії і активним учасником АТО, інструктором Національної гвардії України та має відповідні нагороди.

21.10.2017 року позивач вийшов з дому і зник; згодом стало відомо, що його затримано о 11-12 годині за адресою: м. Київ, пров. Керамічний, 7-В, викрадено та вивезено з території України із застосуванням сили, переміщено в літак і близько 19.00 транспортовано з території України в м. Тбілісі до Грузії.

Позивачу не надавалися для ознайомлення будь-які документи, не пояснювалися причини затримання та примусового повернення з України, відмовлено у наданні права на захист та перекладача юридично значимих документів.

На момент затримання у позивача були відсутні документи, які підтверджують його особу, водночас, процедуру ідентифікації особи в порушення положень Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року №353/271/15, не проведено.

Крім того, ОСОБА_1 не надано копій примірника рішення про примусове повернення, рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання, разом з тим, посвідка на тимчасове проживання у позивача не вилучалася та не знищувалась.

Зокрема, на думку позивача, Солом`янський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України не має повноважень на прийняття рішення про примусове повернення та заборону на в`їзд до України стосовно позивача, оскільки посвідка про тимчасове проживання видана останньому Печерським районним відділом Головного управління державної міграційної служби України.

Враховуючи викладене, позивач вважає оскаржувані рішення протиправними та такими, що прийняті всупереч Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Закону України «Про імміграцію», Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 року №353/271/15 та інших підзаконних актів, з огляду на що, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.11.2017 року відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання на 29.11.2017 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.11.2017 року в задоволенні клопотання про забезпечення адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2017 року відмовлено у задоволенні клопотання про забезпечення доказів.

У попередньому засіданні 29.11.2017 року Окружним адміністративним судом міста Києва протокольною ухвалою залучено другим відповідачем Головне управління Державної міграційної служби України в м. Києві. Водночас, судом задоволено клопотання представника позивача про витребування документів у Прокуратури міста Києва.

Солом`янським районним відділом Головного управління державної міграційної служби в м. Києві подано заперечення на позов.

Так, відповідачем пояснено, що з метою захисту українського суспільства тривають системні заходи з протидії незаконній міграції.

Так, 21.10.2017 року в ході проведення профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері на території міста Києва працівниками Національної поліції виявлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час перевірки його документів встановлено, що позивач перебуває на території України з порушенням правил перебування іноземців а осіб без громадянства, а саме без документів на право проживання в Україні.

З метою складання протоколу про адміністративне правопорушення працівниками Головного управління Національної поліції у м. Києві в порядку статті 259 Кодексу України про адміністративні правопорушення, позивача доставлено до Солом`янського районного відділу Головного управління державної міграційної служби в м. Києві.

У ході проведення перевірки Солом`янським районним відділом Головного управління державної міграційної служби в м. Києві встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Грузії, що підтверджується паспортом останнього, та 18.04.2017 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в м. Києві документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_1 , терміном дії до 2012.2017 року у зв`язку з працевлаштуванням.

Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві 13.09.2017 року посвідку на тимчасове проживання ОСОБА_1 скасовано.

Разом з тим, відповідачем 1 встановлено, що всупереч положень абзацу 2 пункту 20 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне місце проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 року №251, ОСОБА_1 протягом місяця з дня отримання ним копії рішення про скасування посвідки останню не здав, дій із зняття з реєстрації місця проживання не вчинив, та не виїхав за межі України.

За порушення правил перебування в Україні, працівником Солом`янського районного відділу Головного управління державної міграційної служби в м. Києві 21.10.2017 року складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Від надання пояснень та підпису протоколу позивач відмовився, про що зроблено відповідну відмітку у протоколі.

З огляду на викладене, на підставі положень статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», 21.10.2017 року відносно громадянина Грузії ОСОБА_1 відповідачем 1 прийнято рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну та зобов`язано його покинути територію України у термін до 22.10.2017 року.

Як зазначено відповідачем 1, про вказане рішення повідомлено Київську місцеву прокуратуру №9, Посольство Грузії в Україні, Державну міграційну службу України.

Також, 23.10.2017 року до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надіслано доручення про заборону подальшого в`їзду позивача в Україну.

Враховуючи викладене, відповідач 1 вважає рішення Солом`янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві від 21.10.2017 року про примусове повернення з України громадянина Грузії ОСОБА_1 з забороною подальшого в`їзду строком на три роки правомірним та таким, що прийняте у межах повноважень та у спосіб, передбачені законодавством України.

Судом оголошено перерву у попередньому судовому засіданні до 19.12.2017 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2017 року зокрема, зобов`язано Прокуратуру міста Києва до 18.12.2017 року надати належним чином посвідчені копії документів, визначених ухвалою суду від 29.11.2017 року.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом його викладення в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У підготовче засідання 19.12.2017 року прибули представники сторін.

Відповідачем 2 долучено відзив на позовну заяву, в якому підтримано заперечення проти позову, викладені відповідачем 1.

Так відповідачем 2 повідомлено, що позивач звернувся до ГУ ДМС в м. Києві 10.04.2017 року із заявою про отримання посвідки на тимчасове проживання.

За результатами розгляду заяви, 18.04.2017 року позивачу оформлено посвідку на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 терміном дії на 20.12.2017 року, яку згодом, 13.09.2017 року, скасовано, рішення про що надіслано позивачу.

З огляду на викладене, відповідач 2 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Судом оголошено перерву у попередньому судовому засіданні до 18.01.2018 року для отримання витребуваних документів ухвалою від 29.11.2017 року.

Попереднє судове засідання 18.01.2018 року відкладено до 12.03.2018 року на підставі частини п`ятої статті 205 КАС України.

У судове засідання 12.03.2018 року з`явилися представники позивача та відповідача 2. Представник відповідача 1, належним чином повідомлений про дату, час та місце попереднього судового засідання, не прибув.

Під час підготовки справи до судового розгляду, в тому числі при проведенні підготовчого засідання, судом з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи з`ясовано остаточне визначення предмета спору та характер спірних правовідносин, уточнено позовні вимоги і склад учасників судового процесу, визначено обставини справи, які підлягають встановленню, зібрано відповідні докази та встановлено порядок розгляду справи.

Присутні у засіданні позивач та представник відповідача не заперечували проти закриття підготовчого провадження у справі.

Враховуючи, що у справі проведено всі необхідні підготовчі дії, суд, з урахуванням думки позивача та представника відповідача, щодо дати судового засідання, дійшов висновку про можливість закриття підготовчого провадження і призначення розгляду справи по суті.

Водночас, оскільки судом, витребуваних ухвалою суду від 29.11.2017 року станом на 12.03.2018 року не отримано та не повідомлено суд про причини не виконання ухвали суду від 29.11.2017 року, суд дійшов висновку про повторне витребування доказів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.03.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Призначено справу № 826/14538/17 до судового розгляду у судовому засіданні на 26.04.2018 року. Повторно витребувано у Прокуратури міста Києва належним чином посвідчені копії документів: рішення про примусове повернення з України громадянина Грузії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; повідомлення щодо рішення про примусове повернення з України громадянина Грузії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; рішення про заборону на виїзд для громадянина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; повідомлення прокуророві за територіальністю про підстави прийняття Рішення про примусове повернення з України громадянина Грузії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; повідомлення акредитованого в Україні дипломатичного представника або консульської установи Грузії про факт затримання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; витребувати інформацію про прізвище, ім`я, по-батькові та посади осіб, які супроводжували ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до пункту пропуску через державний кордон на виконання Рішення про його примусове повернення з України; акт приймання-передавання ОСОБА_1 21.10.2017 р.; кошторис витрат, пов`язаних з виконанням Рішення про примусове повернення з України ОСОБА_1 21.10.2017 р . Прокуратуру м. Києва зобов`язано надати витребувані документи у строк до 30.03.2018 року. Попереджено Прокуратуру м. Києва, що відповідно до частини восьмої статті 80 КАС України, у випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом.

Через канцелярію суду 02.04.2018 року Прокуратурою міста Києва подано лист, в якому зазначено, що документи, які зобов`язано Прокуратуру міста Києва надати на виконання ухвали суду від 13.03.2018 року, до Прокуратури міста Києва не надходили.

У судове засідання 26.04.2018 року прибули представники сторін.

На підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України судом ухвалено продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.05.2020 року витребувано у Прокуратури міста Києва належним чином завірені копії документів кримінального провадження №0001444 (міграційної справи ОСОБА_1), вилучені Прокуратурою міста Києва на підстави ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.11.2017 року.

Через канцелярію суду 30.06.2020 року Прокуратурою міста Києва подано витребувані документи, а саме копію міграційної справи Громадянина Грузії ОСОБА_1 , копію справи №78 «Про примусове повернення з України громадянина Грузії з забороною подальшого в`їзду терміном на 3 роки від 21.10.2017 року», та копію протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 06.12.2017 року.

Відповідно до частини 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.09.2018 року № 732 «Про реорганізацію територіальних органів Державної міграційної служби» утворено Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області як юридичну особу публічного права, реорганізувавши шляхом злиття Управління Державної міграційної служби у Київській області та Головне управління Державної міграційної служби у м. Києві.

Отже, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області є правонаступником майна, прав та обов`язків Управління Державної міграційної служби у Київській області та Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління Державної міграційної служби у м. Києві з 05.10.2018 року перебуває в стані припинення.

12.10.2018 року зареєстровано (номер запису: 1 029842) Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-а, ), з огляду на що, суд дійшов висновку про заміну Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві правонаступником.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Солом`янський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві () з 05.10.2018 року перебуває в стані припинення.

З огляду на встановлене, суд дійшов висновку замінити Солом`янський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві на правонаступника - Солом`янський районний відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області (03087, м. Київ, вул. Єреванська, 25, ).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , громадянин Грузії , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в Україні на підставі посвідки про тимчасове проживання № НОМЕР_1 , виданої останньому Печерським районним відділом Головного управління державної міграційної служби України (8001) 18.04.2017 року, дата закінчення строку 20.12.2017 року.

Згідно з відомостей, що містяться у матеріалах міграційної справи 140224, листом від 13.09.2017 року №51/1687 Адміністрація Державної прикордонної служби України звернулася до начальника Головного управління ДМС в м. Києві з проханням прийняти рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянина Грузії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 , посвідка на тимчасове проживання в Україні НОМЕР_1 з тих підстав, що 10.09.2017 року в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Шегині» на україно-польському кордоні ОСОБА_1 з групою осіб приймали участь у масових заворушеннях на території міжнародного пункту пропуску та застосовували фізичне насильство до військовослужбовців Держприкордонслужби, внаслідок чого група невстановлених осіб незаконно перетнула державний кордон України зі сторони Республіки Польща.

Рішенням головного спеціаліста ГУ ДМС України в м. Києві, затвердженим першим заступником начальника ГУ ДМС України в м. Києві від 13.09.2017 року на підставі подання Адміністрації Державної прикордонної служби України від 13.09.2017 року №51/1687 скасовано посвідку на тимчасове проживання в Україні громадянина Грузії ОСОБА_1 НОМЕР_1 , в зв`язку з тим, що його дії загрожують національній безпеці України, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають на території України.

Дослідивши матеріали справи №78 «Про примусове повернення з України громадянина Грузії з забороною подальшого в`їзду терміном на 3 роки» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведену 21.10.2017 року Солом`янським РВ ГУДМС України в м. Києві, а саме Рапорт капітана поліції ГУ НП у м Києві від 21.10.2017 року, що з метою належної організації превентивної профілактичної діяльності, спрямованої на запобігання вчинення правопорушень, у тому числі іноземцями та особами без громадянства, 21.10.2017 року працівниками (не зазначено) УКР ГУ НП у м. Києві по вулиці Солом`янський, 1 виявлено громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час перевірки документів з`ясовано, що останній перебуває на території України з порушенням правил перебування іноземців та осіб без громадянства, а саме без документів на проживання в Україні. З огляду на те, що посвідку на тимчасове проживання в Україні громадянина Грузії ОСОБА_1 НОМЕР_1 13.09.2017 року скасовано, з метою складання протоколу про адміністративне правопорушення та відповідно до статті 259 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначеного іноземного громадянина доставлено до Солом`янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві.

21.10.2017 року стосовно ОСОБА_1 складено два протоколи про адміністративне правопорушення ПР МКМ 004101 та ПН МКМ 004101.

Рішенням головного спеціаліста Солом`янського РВ ГУ ДМС України в м. Києві, затвердженим заступником начальника Солом`янського РВ ГУ ДМС України в м. Києві від 21.10.2017 року вирішено примусово повернути в країну походження або третю країну громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 22.10.2017 року. Заборонено в`їзд в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 3 (три) роки. Відповідне доручення надіслати до Адміністрації Держприкордонслужби України.

Також, у матеріалах справи №78 містяться повідомлення Солом`янського РВ ГУ ДМС в м. Києві від 21.10.2017 року №10/78-17 щодо рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства стосовно громадянина Грузії ОСОБА_1 , адресовані прокурору Київської місцевої прокуратури №9, від 21.10.2017 року, директорові Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України, Посольству Грузії в Україні.

23.10.2017 року за вх.8032.3-12539/80.2-17 ДМС України отримано Доручення Солом`янського РВ ГУ ДМС України в м. Києві в порядку статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Вид доручення: 21.10.2017 року керівництвом Солом`янського РВ ГУ ДМС України в м. Києві затверджено рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну терміном на три роки. Термін контролю до 20.10.2020 року.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зауважує, що предметом спору є відповідність законодавству оскаржуваних рішень, тоді як факти щодо видворення позивача з території України суд не встановлює і не надає оцінки посиланням позивача на порушення вимог законодавства, що мали при цьому місце, оскільки це виходить за межі предмету розгляду по справі.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 22.09.2011 року

№ 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (в редакції, чинній на момент виникнення спору) (далі також - Закон №3773), постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 року №251 «Про затвердження Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983» (далі також - Постанова №251), Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23.04.2012 року № 353/271/150, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 21.05.2012 року за № 806/21119 (в редакції, чинній на момент виникнення спору) (далі також - Інструкція).

Щодо оскарження позивачем дій від 21.10.2017 року з анулювання посвідки на постійне проживання громадянина Грузії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 7, 10, 18 статті 1 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні;

іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом;

посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Згідно з пунктами 8, 17 статті 1 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом;

посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Отже, Закон №3773 розрізняє такі терміни: іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, та які постійно проживають на території України; посвідка на тимчасове проживання, та посвідка на постійне проживання.

Суд звертає увагу, що матеріали справи містять докази отримання ОСОБА_1 посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 , виданої останньому Печерським районним відділом Головного управління державної міграційної служби України (8001) 18.04.2017 року, дата закінчення строку 20.12.2017 року, яку рішенням головного спеціаліста ГУ ДМС України в м. Києві, затвердженим першим заступником начальника ГУ ДМС України в м. Києві від 13.09.2017 року скасовано.

Проте, доказів видачі позивачу посвідки на постійне проживання в Україні сторонами, зокрема позивачем, суду не надано; крім того, позовну вимогу щодо протиправності дій 21.10.2017 року щодо анулювання такої посвідки, не обґрунтовано, а саме не вказано, ким вчинено, на думку позивача, порушення його прав 21.10.2017 року.

Відповідно до абзаців 2, 3 пункту 20 Постанови №251 особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання, повинна здати посвідку, зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України протягом місяця з дня отримання копії такого рішення. Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання на підставі підпункту 3 пункту 19 цього Порядку, повинна здати посвідку, зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України протягом місяця з дня звільнення від відбування покарання. При цьому відмітка про видачу посвідки в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, анулюється (вкладний талон вилучається). Посвідка, яку зазначені особи не здали, підлягає вилученню.

Про скасовані посвідки територіальний орган або підрозділ ДМС протягом п`яти робочих днів з дня прийняття відповідного рішення інформує ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби. Скасована посвідка, що виявлена у пункті пропуску через державний кордон, вилучається посадовою особою Держприкордонслужби та протягом 10 робочих днів надсилається для знищення за місцем її видачі.

Отже, слід дійти висновку, що посвідку як про тимчасове проживання в Україні, так і про постійне проживання в Україні можуть бути скасованими уповноваженими суб`єктами, водночас, анульованою може бути лише відмітка про видачу посвідки в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства.

Водночас, з матеріалів справи судом встановлено відсутність доказів із вчинення відповідачами 21.10.2017 року, або в інший день, дій з анулювання як відмітки про видачу посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 на території України, доказів існування якої суду не надано, так і відмітки про видачу посвідки на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 .

Згідно із статтею 3 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з підпунктом 4 пунктом 19 Постанови №251 Посвідка на тимчасове проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав, у разі: коли дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання приймається начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для скасування посвідки.

Відповідно до абзацу 1 пункту 20, пункту 21 Постанови №251 копія рішення про відмову у видачі посвідки або скасування посвідки на тимчасове проживання видається територіальним органом або підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві та особі без громадянства під розписку або надсилається рекомендованим листом таким особам і приймаючій стороні не пізніше ніж протягом п`яти днів з дня його прийняття.

Іноземець та особа без громадянства протягом місяця з дня отримання копії рішення про відмову у видачі посвідки або скасування посвідки на тимчасове проживання має право на його оскарження шляхом звернення до ДМС або суду. Оскарження такого рішення зупиняє його виконання.

Разом з тим, відомостей щодо оскарження позивачем рішення головного спеціаліста ГУ ДМС України в м. Києві, затвердженого першим заступником начальника ГУ ДМС України в м. Києві від 13.09.2017 року, яким скасовано посвідку на тимчасове проживання в Україні громадянина Грузії ОСОБА_1 НОМЕР_1 , до суду або ДМС, матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, на переконання суду, позовна вимога про визнання незаконною та скасування дії від 21.10.2017 року з анулювання посвідки на постійне проживання громадянина Грузії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , задоволенню не підлягає.

Щодо оскаржуваного рішення від 21.10.2017 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 26 Закону №7337 іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до пунктів 1.5, 1.6, 1.7 Розділу І Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну на підставі рішення територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону та органів СБУ про примусове повернення або примусово видворені на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є: дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Примусове повернення передбачає виїзд іноземця з України за рішенням територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону (стосовно іноземців, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органів СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин про підстави прийняття такого рішення прокурора з оформленням відповідних документів, доведенням до іноземця зобов`язання про його добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк та здійсненням подальшого контролю за виконанням іноземцем цього зобов`язання.

Згідно з пунктом 2.1 Розділу ІІ Інструкції рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства (додаток 1) (далі - рішення про примусове повернення) готується у двох примірниках посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, яких затримано у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) та органу СБУ і затверджується начальником (заступником начальника) відповідного органу або особою, яка виконує його обов`язки, за наявності підстав, зазначених у пункті 1.6 розділу І цієї Інструкції, з подальшим повідомленням щодо рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства (додаток 2) протягом 24 годин прокуророві за територіальністю про підстави прийняття такого рішення.

Інформація надсилається відомчою електронною поштою (факсимільним зв`язком): територіальними органами, територіальними підрозділами ДМС - до ДМС; органами охорони державного кордону - до Департаменту аналізу та оцінки інформації Адміністрації Держприкордонслужби України; регіональними органами СБУ - до Центрального управління СБУ.

У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець повинен виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки.

Строк заборони щодо подальшого в`їзду обчислюється з дня винесення такого рішення.

Один із примірників рішення про примусове повернення негайно видається іноземцю, стосовно якого воно прийнято. Інший примірник залишається в органі, який його прийняв.

У разі прийняття рішення про примусове повернення в паспортному документі іноземця скасовується віза і вилучаються документи, що підтверджують законні підстави перебування в Україні, та проставляється штамп, зразок якого наведено в додатку 3 до цієї Інструкції.

Якщо рішення про примусове повернення супроводжується забороною в`їзду в Україну, у паспортному документі іноземця проставляється відмітка про заборону в`їзду.

Начальник територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, який прийняв рішення про заборону подальшого в`їзду іноземця в Україну, у п`ятиденний строк інформує про це Головний центр обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби України (далі - ГЦОСІ), шляхом надсилання доручення, оформленого з дотриманням вимог Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2013 року № 280.

Іноземець зобов`язаний самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця здійснюється територіальним органом або територіальним підрозділом ДМС, органом охорони державного кордону або органом СБУ, який його прийняв.

З метою контролю за виконанням іноземцем рішення про примусове повернення посадові особи територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС та органів охорони державного кордону можуть супроводжувати такого іноземця по території України до пункту пропуску через державний кордон України, через який заплановано примусове повернення іноземця.

Щодо дотримання процедури під час прийняття оскаржуваного рішення, суд зазначає наступне.

Рішенням головного спеціаліста Солом`янського РВ ГУ ДМС України в м. Києві, затвердженим заступником начальника Солом`янського РВ ГУ ДМС України в м. Києві від 21.10.2017 року вирішено примусово повернути в країну походження або третю країну громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 22.10.2017 року. Заборонено в`їзд в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 3 (три) роки. Відповідне доручення надіслати до Адміністрації Держприкордонслужби України.

Підставами прийняття оскаржуваного рішення є порушення позивачем правил перебування в Україні, а саме проживання без документів на право проживання на території України, складення стосовно позивача протоколів про адміністративне правопорушення від 22.10.2017 року, та з метою забезпечення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інтересів національної безпеки України чи охорони громадського порядку, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Встановлено строк не пізніше 22.10.2017 року залишити територію України.

Головним спеціалістом Солом`янського РВ ГУ ДМС України в м. Києві, яким складено оскаржуване рішення, здійснено відмітку про відмову ОСОБА_1 від підпису в присутності двох понятих, підписи яких також містяться на оскаржуваному рішенні.

Заступником начальника Солом`янського РВ ГУ ДМС України в м. Києві складено повідомлення прокурору Київської місцевої прокуратури №9 щодо рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства ( ОСОБА_1 ) від 21.10.2017 року №10/78-17, що спростовує твердження представника позивача щодо неповідомлення відповідачем 1 прокурора про прийняте оскаржуване рішення.

Зокрема, в матеріалах справи №78 міститься доручення Солом`янського РВ ГУ ДМС України в м. Києві від 23.10.2017 року №8032.3-12539/80.2-17 Головному центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України.

Отже, на переконання суду, процедуру прийняття рішення відповідачами дотримано, відповідні дії вчинено у відповідності до положень Інструкції, що не дає підстав констатуювати порушення прав позивача під час прийняття оскаржуваного рішення діями відповідачів.

Щодо підстав прийняття оскаржуваного рішення, суд зазначає наступне.

Щодо протоколів про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 14 статті 1 Закону №3773 нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України

Згідно з частиною першою статті 23 Закону №7337 нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Так, рішенням головного спеціаліста ГУ ДМС України в м. Києві, затвердженим першим заступником начальника ГУ ДМС України в м. Києві від 13.09.2017 року, прийнятим на підставі подання Адміністрації Державної прикордонної служби України від 13.09.2017 року №51/1687, скасовано посвідку на тимчасове проживання в Україні громадянина Грузії ОСОБА_1 НОМЕР_1 , в зв`язку з тим, що його дії загрожують національній безпеці України, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають на території України.

Отже, на момент затримання позивача працівниками УКР ГУНП у м. Києві - 21.10.2017 року, посвідку на тимчасове проживання в Україні громадянина Грузії ОСОБА_1 НОМЕР_1 вже було скасовано, про що було відомо працівникам ГУ НП у м. Києві відповідно до змісту Рапорту капітана ГУ НП у м. Києві від 21.10.2017 року, який міститься у матеріалах справи №78.

На переконання відповідачів, в силу абзацу 2 пункту 20 Постанови №215 позивач мав покинути територію України до 13.10.2017 року (у місячний термін).

Відповідно до змісту абзаців 1 та 11 статті 259 Кодексу України про адміністративні правопорушення з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу с обов`язковим, порушника може бути доставлено в міліцію, в підрозділ Військової служби правопорядку у Збройних Силах України чи до органу Державної прикордонної служби України, штабу громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, чи громадського пункту з охорони громадського порядку працівником міліції, посадовою особою Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, військовослужбовцем чи працівником Державної прикордонної служби України або членом громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, а при порушенні законодавства про державну таємницю - до органів Служби безпеки України її співробітником. Доставлення порушника з числа кадрових співробітників розвідувального органу України при виконанні ним своїх службових обов`язків здійснюється тільки у присутності офіційного представника цього органу.

У разі порушення іноземцем або особою без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через територію України, якщо особу порушника неможливо встановити на місці вчинення порушення, уповноважені посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, його територіальних органів і підрозділів можуть доставляти таких осіб у приміщення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, його територіальних органів і підрозділів, до поліції, до пунктів тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, для встановлення особи порушника і з`ясування обставин правопорушення.

Відповідно до змісту Рапорту капітана ГУ НП у м. Києві від 21.10.2017 року, який міститься у матеріалах справи №78, на підставі наказу МВС від 04.10.2017 року №824 «Про проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та назвою «Мігрант», працівниками УКР ГУНП у м. Києві виявлено громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час перевірки документів працівниками встановлено, що позивач перебуває на території України з порушенням правил перебування іноземців та осіб без громадянства, а саме без документів на проживання в Україні, оскільки його посвідку про тимчасове проживання на території України скасовано.

З метою складання протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до статті 259 Кодексу України про адміністративні правопорушення позивача доставлено до Солом`янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві.

З матеріалів справи №78 судом встановлено, що заступником начальника Солом`янської РВ ГУ ДМС України в м. Києві 21.10.2017 року складено протокол ПН МКМ 004101 про порушення ОСОБА_1 частини першої статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме, ухилявся від виїзду з України після закінчення терміну перебування.

Суд звертає увагу, що відповідно до змісту абзацу 2 пункту 20 Постанова №251 особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання, повинна виїхати за межі України протягом місяця з дня отримання копії такого рішення.

Разом з тим, суд зауважує, що відмітки про отримання ОСОБА_1 такого рішення наручно 13.09.2017 року, матеріали справи не містять, що не дає підстав обраховувати початок строку на виїзд позивача за межі території України з 13.09.2017 року.

Зокрема, копія рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання у відповідності до абзацу 1 пункту 20 Постанови №251 іноземцеві та особі без громадянства видається під розписку або надсилається рекомендованим листом таким особам і приймаючій стороні не пізніше ніж протягом п`яти днів з дня його прийняття.

З матеріалів міграційної справи №140244 встановлено наявність супровідного листа про надіслання копії рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання від 13.09.2017 року №8001.21.2-9715/80.2-17 за підписом першого заступника начальника ГУ ДМС України в м. Києві, адресованого ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Ця адреса відповідає адресі, вказаній позивачем у заяві іноземця чи особи без громадянства для отримання посвідки на тимчасове проживання НОМЕР_4, поданої з метою отримання посвідки ОСОБА_1 10.04.2017 року , яка міститься у матеріалах міграційної справи №140224.

Разом з тим, лише складення супровідного листа про надіслання копії рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання від 13.09.2017 року №8001.21.2-9715/80.2-17 не може свідчити про його направлення.

Матеріали адміністративної справи, справи №78, а також міграційної справи №140224 не містять належних доказів отримання позивачем копії рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання від 13.09.2017 року №8001.21.2-9715/80.2-17, а саме рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з відповідною позначкою про його отримання.

Отже, на думку суду, висновок відповідачів про те, що позивач мав покинути територію України до 13.10.2017 року, є необґрунтованим та не підтвердженим належними доказами, що ставить під сумнів порушення позивачем частини першої статті 203 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази оскарження позивачем як порядку прийняття рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання від 13.09.2017 року №8001.21.2-9715/80.2-17, так і протоколу про адміністративне правопорушення від 21.10.2017 року ПН МКМ 004101, з огляду на що, зазначене нівелює критичне ставлення суду до позиції відповідачів про обов`язок ОСОБА_1 виїхати за межі України у строк до 13.10.2017 року, та свідчить про знаходження позивача на території України після закінчення терміну перебування.

Щодо інших підстав прийняття оскаржуваного рішення, суд зазначає наступне.

Законодавством детально не врегульовано питання визначення, які конкретно обставини є достатніми для висновку про загрозу національній безпеці, зокрема, чи є достатнім для цього висновку факт відкриття кримінального провадження щодо особи (відповідно до матеріалів справи, стосовно, зокрема, позивача відкрито кримінальне провадження №00014444), затримання його під час проведення масових заходів (інформацію викладено у поданні Адміністрації ДПС України від 13.09.2017 року №51/1687), тощо.

На переконання суду, питання визначення ступеню загрози іноземця або особи без громадянства інтересам національної безпеки України віднесено до дискреційних повноважень компетентного органу - центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції та його територіальних відділень, які при прийнятті рішення щодо конкретного випадку самостійно визначають, чи дії іноземця або особи без громадянства становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення про примусове повернення.

Разом з тим, суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту оскаржуваного рішення Солом`янського районного відділу Головного управління ДМС України в м. Києві від 21.10.2017 року про примусове повернення в країну походження або третю країну іноземця або особи без громадянства, позивача зобов`язано повернутися до країни походження у термін до 22.10.2017 року, а також заборонено в`їзд в Україну терміном на три роки, встановлено термін його виконання - до 22.10.2017 року, тобто, позивач мав покинути територію України у термін менше доби, що не надавав можливість покинути територію України навіть у випадку добровільного виконання рішення.

Частиною п`ятою статті 26 Закону №7337 встановлено, що рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Законом №7337 не встановлено мінімального строку для виїзду іноземця, або особи без громадянства, щодо якої прийнято відповідне рішення про примусове повернення, з дня прийняття такого рішення.

Разом з тим, на переконання суду, при визначенні строку для примусового повернення слід його визначати таким чином, щоб особа мала можливість реально виконати таке рішення (з урахуванням обмежень, встановлених Законом).

За таких обставин, оскаржуване рішення в частині визначення закороткого терміну не може бути визнане таким, що відповідає вимогам законодавства.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві в особі Солом`янського районного відділу в м. Києві від 21.10.2017 року про примусове повернення в країну походження або третю країну іноземця або особи без громадянства щодо визначення терміну залишення території України.

Згідно із статтею 26 Закону №3773 передбачено право компетентних органів застосовувати такий захід, як заборона в`їзду в Україну терміном на три роки, що і було здійснено в даному випадку. Це право згідно змісту Закону №3773 також носить дискреційний характер, оскільки відповідне рішення приймається на розсуд компетентного органу, з огляду на що, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v.» від 27.09.2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Позивач скористався своїм правом на судовий захист та йому такий захист надано відповідно до способу захисту, обраного позивачем.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З матеріалів справи судом встановлено, що за подання позову до суду позивачем через свого представника Богомазова Павла Сергійовича , сплачено судовий збір у розмірі 1920 грн. (квитанція №6 від 10.11.2017 року на суму 640 грн. та квитанція №13 від 10.11.2017 року на суму 1280 грн.).

З огляду на часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про стягнення на користь Богомазова П.С. сплаченої суми судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 640,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Солом`янського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області.

Правову позицію щодо стягнення судового збору таким чином викладено в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 11.05.2018 року у справі №826/14535/17.

Керуючись статтями 6, 9, 73-80, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Солом`янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві винесене заступником начальника Солом`янського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві Р. Гаврон від 21.10.2017 року про примусове повернення з України громадянина Грузії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині визначення терміну залишення території України.

3. В іншій частині відмовити.

4. Стягнути на користь представника ОСОБА_1 Богомазова Павла Сергійовича (іпн. НОМЕР_3 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Солом`янського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області ().

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 294, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: громадянин Грузії ОСОБА_1 , національний паспорт НОМЕР_2 , виданий 30.11.2015 року владою країни терміном до 30.11.2015 року);

Відповідач 1: Солом`янський районний відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області (03087, м. Київ, вул. Єреванська, 25, );

Відповідач 2: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-а, ).

Повне рішення складено 03.07.2020 року.

Суддя Л.О. Маруліна