Справа № 280/508/20
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року Справа № 280/508/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання: Стовбур А.Ю., розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (69035, м.Запоріжжя, вул.Діагональна, буд.11; ),

до Офісу великих платників податків ДПС (04119, м.Київ, вул.Дегтярівська, 11-г; ),

Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві (01601, м.Київ, вул.Терещенківська, 11-а; )

про визнання бездіяльності протиправною, стягнення пені,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (далі позивач, АТ «Запорізький завод феросплавів») до Офісу великих платників податків ДПС (далі відповідач 1, Офіс ВПП ДПС), Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві (далі відповідач 2, Казначейство), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача 1, яка виразилася у не включенні до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість як узгодженої суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість по декларації з ПДВ, поданої позивачем за липень 2018 року в сумі 643 030,00 грн.;

2) стягнути з Державного бюджету України на користь позивача суму податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України по декларації Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» з податку на додану вартість за липень 2018 року, у розмірі 643 030,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що позивачем подано декларацію з податку на додану вартість за липень 2018 року, відповідно до якої заявлено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість з Державного бюджету України на рахунок платника у банку. Контролюючим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача, за результатами якої встановлено завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту по декларації за липень 2018 року на 643 030,00 грн, у зв`язку з чим було винесено податкове повідомлення-рішення, яким зменшено суму бюджетного відшкодування на вказану суму та застосовано штрафну санкцію. Решта суми бюджетного відшкодування своєчасно відшкодована. Позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення в судовому порядку, і рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27.02.2019 у справі №280/4819/18 таке податкове повідомлення-рішення скасовано. Позивач зазначає, що не зважаючи на вказані обставини, відповідачами узгоджена сума бюджетного відшкодування 643 030,00 грн до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не включена, зазначена сума на поточний рахунок платника податків не перерахована. За таких обставин, позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 27.01.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 24.02.2020.

06.02.2020 відповідач 1 подав відзив на позов (вх.№5795), у якому зазначає, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту порушеного права, оскільки відповідно до встановленого порядку бюджетне відшкодування податку на додану вартість здійснюється на підставі податкової декларації платника податку та заяви, та не можливо у спосіб судового стягнення, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення бюджетного відшкодування на користь платника задоволенню не підлягають. Просить в задоволенні позову відмовити.

18.02.2020 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог (вх.№7549), за змістом якої позивач додатково до раніше заявлених позовних вимог просить cтягнути з Державного бюджету України на користь позивача суму пені, нараховану на суму заборгованості з податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України по декларації з податку на додану вартість за липень 2018 року, у розмірі 72 779,62 коп. Заява обґрунтована тим, що у зв`язку з не перерахуванням суми бюджетного відшкодування у встановлені законом строки, позивач набув право на нарахування пені на невідшкодовані суми в порядку, передбаченому п.200.23 ст.200 Податкового кодексу України.

18.02.2020 позивач подав відповідь на відзив (вх.№7550), у якій додатково до раніше висловлених аргументів зазначив, що сума бюджетного відшкодування за липень 2018 року вважається узгодженою з дати набрання законної сили судовим рішенням у справі №280/4819/18, тобто з 11.06.2019. Також зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам ефективності.

24.02.2020 відповідач 1 подав заперечення на заяву про збільшення позовних вимог (вх.№8383), у яких висловлює позицію, що стягнення пені з Державного бюджету України здійснюється виключно органами Казначейства на підставах та в порядку, встановлених чинним законодавством. Зазначає, що після отримання судового рішення у справі №280/4819/18 відповідачем 1 своєчасно виконано всі дії щодо внесення інформації про узгоджену суму бюджетного відшкодування до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, разом з тим, відшкодування не було здійснено своєчасно через систему хронологічного порядку відшкодування, тобто за відсутності вини відповідача, у зв`язку з чим вважає, що підстави для стягнення пені відсутні. Крім того, не погоджується з наведеним позивачем розрахунком пені, оскільки вважає, що нормами чинного законодавства не унормовано порядок обчислення пені, а день ухвалення відповідного судового рішення не може бути визнаний як початок обліку періоду, за який пеня нараховується.

У підготовчому засіданні 24.02.2020 оголошено перерву до 02.03.2020.

02.03.2020 позивач подав пояснення щодо заперечень відповідача 1 на заяву про збільшення позовних вимог, у яких деталізував розрахунок пені, а також зазначив, що для застосування положень п.200.23 ст.200 Податкового кодексу України не має значення, які саме дії вчиняв контролюючий орган, оскільки незалежно від цього своєчасно не отримана платником податків сума бюджетного відшкодування набуває статусу бюджетної заборгованості, на яку нараховується пеня.

Ухвалою суду від 02.03.2020 відкладено підготовче засідання на 26.03.2020.

16.03.2020 відповідач 2 подав відзив на позов (вх.№12073), у якому позовні вимоги не визнає, зазначає, що Казначейство здійснює бюджетне відшкодування на підставі даних Реєстру заяв, що містяться в інформаційному ресурсі Мінфіну, з урахуванням положень Бюджетного кодексу України. Після отримання відповідної інформації про узгоджену суму бюджетного відшкодування, відповідачем 2 забезпечується виконання платіжних доручень у повному обсязі в день їх отримання. Повідомляє, що станом на 11.02.2020 інформація з Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на користь позивача в розмірі 643 030,00 грн не надходила, у зв`язку з чим відповідачем 2 права позивача не порушені. Просить розглядати справу за відсутності представника Казначейства.

Призначене на 26.03.2020 підготовче засідання не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Семененко М.О. та було перенесено на 06.04.2020.

Ухвалою суду від 06.04.2020 продовжено строк підготовчого провадження у справі, відкладено підготовче засідання на 13.05.2020.

13.05.2020 позивачем подано заяву про часткову відмову від позову (вх.№21882) в частині вимог про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача суми податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню з бюджету по декларації з податку на додану вартість за липень 2018 року, в розмірі 643,030 грн. Заява обґрунтована тим, що відповідач у добровільно відшкодував спірну суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Ухвалою суду від 13.05.2020 відкладено підготовче засідання на 04.06.2020.

04.06.2020 відповідач 1 подав додаткові письмові пояснення (вх.№26056), у яких просить врахувати, що датою початку розрахунку періоду, за який має нараховуватись пеня за несвоєчасне перерахування узгодженої суми бюджетного відшкодування, є 28.06.2019, оскілки судове рішення у справі №280/4819/18 отримано відповідачем 1 18.06.2019, на наступний день 19.06.2019 виник обов`язок внести до Реєстру відповідну інформацію, 20.06.2019 узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною Казначейству, і до 27.06.2019 протягом п`яти операційних днів відповідач 2 зобов`язаний перерахувати узгоджені суми позивачу. І тільки з 28.06.2019 у позивача виникає право на нарахування пені.

Ухвалою суду від 04.06.2020 прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог.

Ухвалою суду від 04.06.2020 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача суми податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України по декларації з податку на додану вартість за липень 2018 року, у розмірі 643 030,00 грн.

Ухвалою суду від 04.06.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 24.06.2020.

У відповідності до ч.3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

На підставі наявних у справі матеріалів судом встановлено такі обставини.

АТ «Запорізький завод феросплавів» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 30.05.1995, перебуває на податковому обліку в Офісі ВПП ДПС, є платником податку на додану вартість.

20.08.2018 позивач подав до контролюючого органу Податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2018 року, в якій заявив суму бюджетного відшкодування 45 000 000,00 грн. (а.с.22-23).

Також, АТ «Запорізький завод феросплавів» подав до контролюючого органу Заяву про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість та/або врахування реєстраційної суми платника податку, що реорганізується, в обрахунку реєстраційної суми правонаступника (Д4) (а.с.30).

Контролюючий орган провів документальну позапланову виїзну перевірку позивача, за результатами якої встановив завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту податкової декларації з ПДВ за липень 2018 року (р.19) на суму 643030,00 грн., що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1) податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2018 року на суму 643030,00 грн (а.с.41-44).

На підставі наведених висновків прийнято податкове повідомлення-рішення від 02.11.2018 №, яким позивачу зменшено бюджетне відшкодування з податку на додану вартість у сумі 643030 грн. та застосовано до позивача штрафну (фінансову) санкцію у сумі 321515,00 грн (а.с.67).

Позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення від 02.11.2018 № в судовому порядку.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27.02.2019 у справі №280/4819/18 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 02.11.2018, яким Акціонерному товариству "Запорізький завод феросплавів" зменшено бюджетне відшкодування з податку на додану вартість за липень 2018 року на суму 964545 грн. 00 коп., з яких: за податковим зобов`язанням - 643030 грн. 00 коп.; за штрафними (фінансовими) санкціями - 321515 грн. 00 коп., прийняте Офісом великих платників податків ДФС (а.с.83-87).

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.06.2019 у справі №280/4819/18 повернуто апеляційну скаргу Офісу ВПП ДФС (а.с.88), таким чином з урахуванням положень ст.255 КАС України рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.02.2019 у справі №280/4819/18 набрало законної сили 11.06.2019.

Ухвала Третього апеляційного адміністративного суду від 11.06.2019 у справі №280/4819/18 отримана відповідачем 1 18.06.2019 (а.с.131).

01.10.2019 АТ «Запорізький завод феросплавів» звернулось до Офісу ВПП ДПС із заявою про внесення суми бюджетного відшкодування з ПДВ відповідно до податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2018 року у сумі 643030 грн. до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (а.с.91-93), а також до відповідача 2 із заявою про перерахування узгодженої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок підприємства у банку (а.с.94-95).

Офіс ВПП ДПС не надав позивачу відповіді про результати розгляду вказаної заяви про внесення суми бюджетного відшкодування з ПДВ відповідно до податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2018 року у сумі 643 030,00 грн, доказів іншого до суду не надано.

Оскільки відповідач 1 не вчинив дії щодо включення інформації до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість як узгодженої суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість по декларації з ПДВ, поданої позивачем за липень 2018 року в сумі 643 030,00 грн, не перерахував зазначені кошти, а також заявляючи про право на отримання пені за несвоєчасне перерахування бюджетного відшкодування, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Під час судового розгляду даної справи 08.04.2020 позивачу перераховано суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість відповідно до податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2018 року у розмірі 643 030,00 грн (а.с.183), що зумовило часткову відмову від позову.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Згідно з підпунктом 200.7.1, пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України, формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до підпункту 200.7.2, пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України, заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження.

Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Згідно з підпунктом 200.7.2 пункту 200.7 Податкового кодексу України, заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Пунктом 200.15 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

У разі неузгодження контролюючим органом суми податку, заявленої до відшкодування, або її частини зобов`язання з бюджетного відшкодування податку в частині неузгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, за результатами якої прийнято рішення на користь платника податків.

Порядок узгодження зазначеної у заяві суми бюджетного відшкодування закріплений в пункті 200.12 статті 200 Податкового кодексу України.

Пунктом 200.12. статті 200 Податкового кодексу України, зокрема, визначено, що узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

На підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів (пункт 200.13 статті 200 Податкового кодексу України).

Вказані норми статті 200 Податкового кодексу України узгоджуються з пунктами 6, 7, 11, 12 Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року №26 (далі Порядок №26), який набрав чинності 01.04.2017 року.

Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення заяв до Реєстру (пункт 6 Порядку №26).

Інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі органом ДФС на наступний робочий день після виникнення такого випадку. Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду орган ДФС на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника податку (пункт 7 Порядку №26).

Відповідно до пункту 12 Порядку №26, узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу Казначейства для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі та перераховується органом Казначейства у строки, передбачені пунктом 200.13 статті 200 Податкового кодексу України, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

При цьому органу Казначейства стають доступними для виконання узгоджені суми бюджетного відшкодування, зазначені в Реєстрі, які підлягають поверненню.

Казначейство здійснює бюджетне відшкодування на підставі даних Реєстру, що містяться в інформаційному ресурсі Мінфіну, а також з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України та пункту 55 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (пункт 14 Порядку №26).

Таким чином, перерахування узгоджених сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість здійснюється органом Казначейства на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, який формується шляхом автоматичного внесення до нього контролюючим органом заяв платників податків про повернення сум бюджетного відшкодування у хронологічному порядку їх надходження, або даних щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника за результатами адміністративного або судового оскарження.

З урахуванням наведеного та відповідно до встановлених обставин справи, з моменту набрання законної сили рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27.02.2019 №280/4819/18 у позивача виникло право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість по податковій декларації за липень 2018 року в сумі 643 030,00 грн, оскільки вказана сума набула статусу узгодженої. На наступний робочий день після отримання відповідного рішення відповідач 1 був зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування за липень 2018 року по позивачу, однак вказаних дій не вчинив.

За даними, які містяться в матеріалах справи, копія ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 11.06.2019 у справі №280/4819/18 отримана відповідачем 1 18.06.2019, отже на наступний робочий день у відповідача 1 виник обов`язок внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані по позивачу щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування за липень 2018 року в розмірі 643 030,00 грн, який ним не виконаний.

Таким чином, судом встановлено протиправну бездіяльність відповідача 1 щодо не включення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість як узгодженої суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість по декларації з податку на додану вартість, поданій АТ «Запорізький завод феросплавів» за липень 2018 року в сумі 643 030,00 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення пені, суд зазначає, що відповідно до пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України, суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Як зазначалось судом, згідно з пунктом 200.15 статті 200 Податкового кодексу України, після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

Відповідно до п.200.13 ст.200 Податкового кодексу України, на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок належної до відшкодування пені, та встановив таке.

Пунктом 200.15 статті 200 Податкового кодексу України визначено момент, з якого у контролюючого органу виникає обов`язок внесення даних про узгоджені суми бюджетного відшкодування до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, а саме: на наступний робочий день після отримання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала Третього апеляційного адміністративного суду від 11.06.2019 у справі №280/4819/18 отримана контролюючим органом 18.06.2019, а відтак граничним строком внесення даних до Реєстру є 19.06.2019, а граничним терміном для перерахування бюджетного відшкодування органом Казначейства є 27.06.2019 (5 операційних днів).

За таких обставин перебіг строку розрахунку пені розпочався з 28.06.2019, а завершився днем перерахування суми бюджетного відшкодування на поточний банківський рахунок позивача 08.04.2020.

Таким чином строк дії пені становить (3+31+31+30 НОМЕР_1 ) 286 днів.

Суд зазначає, що станом на 28.06.2019 облікова ставка Національного банку України становила 17,5 відсотків, а тому сума пені, яка підлягає стягненню на користь позивача, складає 105 809,27 грн (643 030,00 грн х 17,5% х 120% / 365 х 286 = 105 809,27 грн).

За таких обставин суд дійшов висновку, що оскільки позивачу не було відшкодовано суму бюджетного відшкодування 643 030,00 у встановлений законом строк, позивач набув право на нарахування пені у порядку, встановленому п.200.23 ст.200 ПК України. За період з 28.06.2019 по 08.04.2020 розмір пені становить 105 809,27 грн, у зв`язку з чим право позивача підлягає захисту шляхом стягнення зазначеної суми з Державного бюджету України.

Суд враховує, що за матеріалами справи позивач заявив позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 72 779,62 грн.

Разом з тим, суд звертає увагу, що такі позовні вимоги були заявлені до виникнення обставин, які зумовили часткову відмову від позову, тобто, до фактичного перерахування сум бюджетного відшкодування за податковою декларацією за липень 2018 року, яке відбулось 08.04.2020 під час розгляду даної справи.

У постанові від 11.06.2020 у справі №803/521/17 Верховний Суд вказав, що вимоги ч.4 ст.9 КАС України зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи.

Також Верховний Суд звернув увагу на необхідність перевірки правомірності розрахунку пені здійсненого позивача, дослідження у відповідності до яких нормативних документів здійснювався даний розрахунок та чи були враховані усі обставини, що могли б вплинути на розмір пені (кількість днів прострочення, облікова ставка НБУ, яка була встановлена на момент виникнення спірних правовідносин).

Суд зазначає, що верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи вищенаведене, виходячи із встановлених обставин справи, з урахуванням предмету спору, суд вважає, що у даному випадку наявні підстави для виходу за межі позовних вимог, оскільки це відповідає меті ефективного захисту прав та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)).

За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)).

ЄСПЛ у рішенні у справі «Інтерсплав проти України» від 09 січня 2007 року зазначив, що юридична особа-платник ПДВ мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес (Intersplav v. Ukraine, заява № 803/02, §31-32). ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (§40).

Оскільки податкове законодавство передбачає право позивача на повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість та отримання пені на суму податку, не відшкодовану платнику протягом визначеного законодавством строку, позивач має майновий інтерес щодо відшкодування з бюджету сум пені в розмірі 105 809,27 грн, які охоплюються поняттям «майно» в розумінні частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ «Запорізький завод феросплавів».

Відповідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем понесено витрати зі сплати судового збору при поданні позову в розмірі 2 102,00 грн та 9645,45 грн. (відповідно до платіжного доручення №342650 від 10.01.2020 та платіжного доручення №342651 від 10.01.2020) та при поданні заяви про збільшення позовних вимог (відповідно до платіжного доручення №344135 від 12.02.2020). Враховуючи часткову відмову від позову, сума судового збору в даній справі становить 4 204,00 грн, у зв`язка з чим сплачений позивачем судовий збір в розмірі 4 204,00 грн підлягає стягненню на користь АТ «Запорізький завод феросплавів» за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, який допустив протиправну бездіяльність щодо невідшкодування у встановлені строки узгоджених сум податку на додану вартість, а саме Офісу ВПП ДПС.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 255, 295, п.3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків ДПС, яка виразилася у не включенні до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість як узгодженої суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість по декларації з податку на додану вартість за липень 2018 року в сумі 643 030,00 грн, поданій Акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів».

Стягнути з Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» пеню на рівні 120% облікової ставки Національного банку України, що дорівнює 105 809,27 грн (сто п`ять тисяч вісімсот дев`ять гривень 27 коп.).

Стягнути на користь Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДПС судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 204,00 грн (чотири тисячі двісті чотири гривні 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

З урахуванням пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки, зокрема, строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - Акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів», місцезнаходження: 69035, м.Запоріжжя, вул.Діагональна, буд.11; ,

Відповідач 1 - Офіс великих платників податків ДПС, місцезнаходження: 04119, м.Київ, вул.Дегтярівська, 11-г; .

Відповідач 2 - Головне управління Державної казначейської служби України у м.Києві, місцезнаходження: 01601, м.Київ, вул.Терещенківська, 11-а; .

Повне судове рішення складено 30 червня 2020 року.

Суддя М.О. Семененко