Справа № 638/19398/19
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2020-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 р.Справа № 638/19398/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Донець Л.О.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.04.2020 (головуючий суддя І інстанції: Цвіра Д.М.) по справі № 638/19398/19

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора патрульної поліції 2-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області рядового поліції Рябчуна Олександра Сергійовича

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

12.12.2019, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до інспектора патрульної поліції (поліцейський) 2-ї роти 1-го батальйону УПП в Полтавській області рядового поліції Рябчун О.С. (далі - відповідач), в якому просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК№1798321 від 27.11.2019 року, винесену відповідачем про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАп та справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити.

13.12.2019 ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова відкрито провадження у справі №638/19398/19.

03.04.2020, позивачем подано клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову в умовах надзвичайної ситуації.

09.04.2020 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням подав апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції , з прийняттям нового судового рішення, яким змінити судове рішення з підстав та мотивів відмови в задоволенні клопотання позивача від 30.03.2020 про забезпечення позову та зазначити, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу Дзержинського суду м. Харкова від 09.04.2020 у справі № 638/19398/19 є неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, у вигляді незастосування Основного Закону ст.3 та ст.8 Конституції України, який підлягає застосуванню, а підстави і мотиви відмови в задоволенні клопотання позивача від 30.03.2020 про забезпечення позову є судові рішення у формі постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2020 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2020 у справі№638/19398/19.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач подав клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову в умовах надзвичайної ситуації, та просив суд першої інстанції зупинити дію постанови винесеною інспектором патрульної поліції 2-ої роти 1-го батальйону УПП в Полтавській області рядовим поліції Рябчун О.С. про накладення штрафу від 27.11.2019 серії ЕАК №1798321 до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі№638/19398/19; зупинити стягнення на підставі виконавчого документа постанови винесеною інспектором патрульної поліції 2-ї роти 1-го батальйону УПП в Полтавській області рядовим поліції Рябчун О.С. про накладення штрафу від 27.11.2019 серії ЕАК №1798321 до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №638/19398/19; зупинити дію постанови про арешт коштів боржника від 13.02.2020 винесеною державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Грар Ю.В. за виконавчим провадженням 61221160 при примусовому виконанні постанови серії ЕАК №1798321 від 27.11.2019, що винесена інспектором патрульної поліції 2-ї роти 1-го батальйону УПП в Полтавській області рядовим поліції Рябчун О.С. (УПП в Полтавській області ) відносно позивача.

Суд першої інстанції, під час відмови у задоволенні позову, дійшов до висновку про недоведеність позивачем конкретних обставин та ненадання ним належних та допустимих доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Посилання заявника на введення на території України режиму надзвичайної ситуації та встановлення карантину, що мають наслідком наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди права, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справ, не є підставою для забезпечення позову в розумінні ч.2 ст.150 КАС України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції за таким.

В силу приписів ч.1 ст. 308 КАС України, яка каже, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів, вважає можливим здійснити апеляційний перегляд судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача про зміну ухвали суду першої інстанції з підстав та мотивів відмови у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

На підставі ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 15.12.2015 року у справі №21-5361а15, постанові Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 504/4148/16.

У відповідності до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За обставинами справи, клопотання позивача від 30.03.20 (03.04.2020) вхід.№17353 (аркуш справи 23) про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову в умовах надзвичайної ситуації вирішено шляхом прийняття ухвали датованої - 09.04.2020.

В своїй апеляційній скарзі позивач вказує, що підставою для зміни судового рішення про задоволення клопотання від 30.03.2020 року про забезпечення позову є те, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу Дзержинського суду м. Харкова від 09.04.2020 у справі № 638/19398/19 є неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, у вигляді незастосування основного Закону ст.3 та ст.8 Конституції України, який підлягає застосуванню.

Апеляційна скарга не конкретизує, в чому саме полягає неправильне застосування вказаних приписів Конституції України, тому такі доводи апеляційної скарги, з врахуванням правової позиції, викладеної вище, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Крім цього, позивач каже, що підставами і мотивами відмови в задоволенні клопотання позивача від 30.03.2020 про забезпечення позову є судові рішення у формі постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2020 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2020 у справі№638/19398/19.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2020 у справі № 638/19398/19 ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.03.2020 у справі № 638/19398/19 скасовано.

Заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково.

Зупинено стягнення на підставі виконавчого документа постанови серії ЕАН № 179832 від 27.11.2019 до набрання законної сили рішенням у справі.

В іншій частині вимог заяви про забезпечення позову відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2020 у справі № 638/19398/19 змінено ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.03.2020 у справі № 638/19398/19 з підстав і мотивів відмови в задоволенні заяви позивача по забезпеченні позову.

За умови відсутності у часі станом на 09.04.2020 (дати прийняття оскаржуваної ухвали) постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2020 у справі № 638/18398/19 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2020 у справі № 638/18398/19, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції не мав можливості допустити неповного з`ясування обставин справи, або неправильного застосування норм матеріального права, не застосувавши їх.

На підставі п.1 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Згідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частина 4 ст.317 КАС України каже, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За цим, колегія суддів, вважає апеляційну скаргу позивача необґрунтованою, та судове рішення таким, що не підлягає зміні з підстав та мотивів відмови у задоволенні клопотання про забезпечення позову з зазначенням, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу Дзержинського суду м. Харкова від 09.04.2020 у справі № 638/19398/19 є неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, у вигляді незастосування основного Закону ст.3 та ст.8 Конституції України, який підлягає застосуванню, а підстави і мотиви відмови в задоволенні клопотання позивача від 30.03.2020 про забезпечення позову є судові рішення у формі постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2020 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2020 у справі№638/19398/19.

Суд першої інстанції не допустив неповного з`ясування обставин справи, та застосування норм матеріального права під час незастосування ст.ст.3,8 Конституції України, та не зазначивши, що підставами для відмови у задоволенні клопотання позивача від 30.03.2020 про забезпечення позову є судові рішення у формі постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2020 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2020 у справі№638/19398/19, тому судове рішення від 09.04.2020 року не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

У відповідності до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.04.2020 по справі № 638/19398/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.О. Донець
Судді З.О. Кононенко О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 02.07.2020 року