Справа № 200/1017/20-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року справа №200/1017/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року (повний текст складено 13 квітня 2020 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/1017/20-а (суддя І інстанції - Зеленов А.С.) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

23 січня 2020 року позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у шлюбі між ним та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 донька ОСОБА_3 , про що в пологовому будинку м. Макіївка, Донецької області їм видали медичне свідоцтво про народження. В лютому 2019 року оформлено українське свідоцтво про народження дитини.

З 03 січня 2020 року, відповідно до довідок про взяття на облік №1421-, № 1442- від 03 січня 2020 року, позивач з дитиною фактично тимчасово мешкають як переселенці у АДРЕСА_1 .

В січні 2020 року він звернувся до УСЗН для призначення допомоги при народженні дитини на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, у зв`язку із пропуском встановленого законом 12-місячного строку для звернення за цією допомогою, одразу отримав усну відмову в призначенні допомоги, але копію рішення про відмову призначення виплати допомоги йому не надано.

09 січня 2020 року позивач звернувся до УСЗН з інформаційним запитом про підстави відмови в призначенні допомоги при народженні дитини та в січні 2020 року відповідач надав йому відповідь №08 вих.Ч-20-5.1-6.2 від 13 січня 2020 року, в якій УСЗН повідомило, що державна допомога при народженні дитини, призначається за умови звернення за її призначенням не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини. Таке рішення відповідача, позивач вважає незаконним.

Просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про відмову в призначені допомоги при народженні дитини, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення військово- цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 , допомоги при народженні дитини, на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зобов`язати Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області призначити та здійснити виплату, ОСОБА_1 , державної допомоги при народженні дитини, на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за його заявою від 03 січня 2020 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі № 200/1017/20-а позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про відмову ОСОБА_1 у призначенні допомоги при народженні дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зобов`язано Управління соціального захисту населення військово - цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області призначити та виплатити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за заявою від 03 січня 2020 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. Пасивна поведінка позивача щодо реалізації своїх законних прав за наявності на те підстав та обставин не може ставитись у вину органу державної влади.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу у якому проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а прийняте судом першої інстанції рішення, яке позивач просив залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьком народженої ІНФОРМАЦІЯ_3 доньки, ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серія НОМЕР_2 , виданим Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 27 лютого 2019 року/а.с.9,10/.

Відповідач - Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області () є суб`єктом владних повноважень - органом виконавчої влади, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань соціального забезпечення.

Позивач та його донька - є внутрішньо переміщеними особами з тимчасово окупованої території України (м. Макіївка Донецької області), фактичне місце проживання (м. Торецьк, Донецьк область), що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03 січня 2020 року №1421-, № 1442-/а.с.11,12/.

3 січня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою (за формою Мінсоцполітики України) про призначення державної допомоги при народженні дитини, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.33-34/.

Рішенням Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області від 09 січня 2020 року, позивачу відмовлено у наданні допомоги при народженні дитини /а.с.33/.

Повідомленням про призначення/відмову надання допомоги від 09 січня 2020 року за вих.№08/3-00069, позивача повідомлено про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини на підставі постанови КМУ від 27 грудня 2001 року № 1751 п. 12 (звернення за призначенням надійшло пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини)/а.с.31/.

Судом встановлено, що відповідач відмовив позивачу у призначенні допомоги при народженні дитини, у зв`язку з пропуском дванадцяти місячного строку, встановленого законодавством для звернення за відповідною державною допомогою.

Таким чином, спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача, щодо відмови у призначенні державної допомоги при народженні дитини.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

На підставі статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги встановлює Закон України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі Закон № 2811-XII).

Даний Закон спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону № 2811-XII громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону № 2811-XII одним із видів державної допомоги сім`ям з дітьми є допомога при народженні дитини. Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (стаття 4, частина 1 статті 5, частина 1 статті 10 Закону), з урахуванням умов, визначених у статті 11 Закону № 2811-XII.

Суд зазначає, що допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

За приписами статті 11 Закону № 2811-XII, для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. У разі народження мертвої дитини допомога при народженні дитини не призначається.

Вказані норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04 лютого 2009 року).

Суд зазначає, що відповідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Крім того, допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам.

В даному випадку неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №591/610/16, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Таким чином, беручи до уваги необхідність захисту інтересів малолітньої дитини, суд дійшов висновку, що рішення про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини, прийнято відповідачем без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення, тому підлягає скасуванню із зобов`язанням відповідача призначити та виплатити позивачу допомогу при народженні дитини на підставі заяви від 03 січня 2020 року.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправною відмови Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 , допомоги при народженні дитини, на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рішення суду позивачем не оскаржується, а тому з урахуванням частини першої ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційним судом не переглядаються.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі № 200/1017/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі № 200/1017/20-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 30 червня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В.Сіваченко