Справа № 640/5484/20
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 року м. Київ № 640/5484/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доУправління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
про визнання протиправною та скасування постанови,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить:

- визнати протиправною, передчасною та скасувати постанову відповідача від 12.02.2020 про закінчення ВП № 60810763.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.03.2020 відкрито спрощене провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

Позивач та представник відповідача в судові засідання не прибули, будучи належним чином повідомленими про дату час та місце проведення судових засідань, докази чого наявні в матеріалах справи. З заявами/клопотаннями до суду не звертались, внаслідок чого суд вважає за можливе розглянути справу і вирішити спір на підставі ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

26 жовтня 2019 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист по справі №640/720/19, відповідно до якого зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 21.11.2018 з 82% до 92% грошового забезпечення; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 грошову суму заборгованості, що виникла з 21.11.2018 при недоплаті пенсії в 10% від суми грошового забезпечення та обмеження її максимального розміру.

09 грудня 2019 року Державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60810763 про примусове виконання вказаного виконавчого листа.

В подальшому, спірною постановою від 12.02.2020 про закінчення виконавчого провадження ВП №60810763, у зв`язку з невиконанням боржником судового рішення яке не може бути виконано без участі боржника без поважних причин, виконавче провадження закінчено.

Не погоджуючись із правомірністю і обґрунтованістю спірної постанови, позивач посилається на те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, як боржником в рамках виконавчого провадження, було оскаржено постанову державного виконавця про накладення штрафу від 20.01.2020, внаслідок чого всі наступні дії державного виконавця, у випадку скасування судом постанови про накладення штрафу, будуть безпідставними, внаслідок чого постанова про закінчення виконавчого провадження є передчасною.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VII (далі - Закон України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Крім того, як передбачено пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Отже, законодавство України про виконавче провадження гарантує як стягувачу так і боржнику рівність прав під час виконавчого провадження та гарантії їх захисту, що обумовлено проведенням з боку державного виконавця неупередженого та об`єктивного провадження виконавчих дій, а також вжиття всіх необхідних заходів для реалізації прав та інтересів обох сторін у виконавчому провадженні.

Пунктом 11 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено підставу для закінчення виконавчого провадження - надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

В свою чергу, ч.3 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.12.2019 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Вказану постанову боржником отримано 11.12.2019 згідно повідомлення про вручення поштового відправлення.

10.01.2020 до Відділу надійшло повідомлення боржника від 28.12.2019 в якому зазначалось, що боржником добровільно вчиняються дії, спрямовані на виконання рішення суду.

Вказане повідомлення було відхилено державним виконавцем, як належний доказ вчинення боржником дій на виконання рішення суду, оскільки в повідомленні були відсутні відомості про проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням вимог рішення суду, а також відсутні відомості про суму заборгованості, яка виникла внаслідок такого перерахунку.

На підставі вищевикладеного, 20.01.2020 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100 грн та повторно зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

06.02.2020 до відділу надійшла копія адміністративного позову про скасування постанови про накладення штрафу від 20.01.2010, але жодних повідомлень щодо виконання рішення суду, або обґрунтованих пояснень щодо причин його невиконання, боржником не надано.

Згідно вимог статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки рішення суду в даному випадку не може бути виконане без участі боржника та станом на 11.02.2020 рішення суду не виконано боржником без поважних на те причин, 11.02.2020 державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 10200 грн, а 12.02.2020 направлено до Шевченківського УП ГУ НП України в м. Києві повідомлення про вчинення посадовими особами ГУ ПФУ у м. Києві кримінального правопорушення за ст.ст.175, 382 Кримінального кодексу України через невиконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Ураховуючи те, що в рамках виконавчого провадження державний виконавець наділений компетенцією виключно на накладення на боржника штрафів та складення повідомлення до правоохоронного органу про невиконання рішення суду, що власне і було зроблено відповідачем, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача альтернативної поведінки, окрім як прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження.

Посилання позивача на те, що боржником у виконавчому провадженні оскаржено постанову державного виконавця про накладення першого штрафу, судом відхиляються, оскільки Закон України «Про виконавче провадження» не містить положень щодо зупинення виконавчого провадження у разі оскарження боржником постанови про накладення штрафу, а державний виконавець в розумінні ч.2 ст.19 Конституції України зобов`язаний закінчити виконавче провадження з неведених вище підстав.

Враховуючи викладене, судом встановлено відсутність належних і допустимих доказів, які б підтверджували безпідставність і необґрунтованість закінчення відповідачем виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок чого підстави для задоволення позовних вимог також відсутні.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (ідентифікаційний , адреса: 01001, м.Київ, ПРОВУЛОК МУЗЕЙНИЙ, будинок 2-Д).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович