Справа № 826/9950/17
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9950/17 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В.,Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Міністерства освіти і науки України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства освіти і науки України (далі - відповідач) про визнання такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили та нечинними підпункт 5 пункту 1, абзац четвертий підпункту 4 та підпункт 6 пункту 2, абзац третій підпункту 4 пункту 3, підпункт 4 пункту 5, абзац четвертий підпункту 2 пункту 2 Розділу ІІ Порядку присвоєння вчених звань науковим і науково-педагогічним працівникам, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 14 січня 2016 року № 13, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 лютого 2016 року № 183/28313 зі змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства освіти і науки України від 06 лютого 2017 року №174, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2017 року № 245/30113.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що Порядок затвердження рішень про присвоєння вчених звань містить перелік критеріїв для здобувачів вчених звань і покладає на МОН обов`язок встановити основні критерії оцінки науково-педагогічної або наукової діяльності здобувачів вчених звань за кожним з цих видів критеріїв. При цьому перелік видів критеріїв не доповнено жодною позицією.

08.04.2020 року за клопотанням сторін, обґрунтованим введенням карантинних заходів у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), розгляд справи було відкладено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є доктором юридичних наук, доцентом і професійно здійснює науково-педагогічну діяльність.

Відповідно до статті 54 Закону України «Про вищу освіту» позивач має право претендувати на присвоєння йому вченого звання «професор».

Механізм присвоєння науковим і науково-педагогічним працівникам вчених звань вченими радами вищих навчальних закладів або вченими (науково-технічними) радами наукових установ, основні критерії оцінки їх науково-педагогічної або наукової діяльності визначається Порядком присвоєння вчених звань науково-педагогічним працівникам, який затверджено наказом Міністерства освіти і наук України від 14 січня 2016 року № 13 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03 лютого 2016 року № 183/28313.

06 лютого 2017 року Міністерством освіти і науки України було видано наказ № 174 «Про внесення змін до Порядку присвоєння вчених звань науково і науково-педагогічним працівникам».

Вважаючи внесені зміни такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили, перешкоджають позивачу реалізувати його права на науково-педагогічного працівника на присвоєння вченого звання, позивач звернувся до суду з позовом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про вищу освіту» встановлює основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти, створює умови для посилення співпраці державних органів і бізнесу з закладами вищої освіти на принципах автономії закладів вищої освіти, поєднання освіти з наукою та виробництвом з метою підготовки конкурентоспроможного людського капіталу для високотехнологічного та інноваційного розвитку країни, самореалізації особистості, забезпечення потреб суспільства, ринку праці та держави у кваліфікованих фахівцях.

Частиною першою статті 54 Закону України "Про вищу освіту" встановлено, що в Україні присвоюються такі вчені звання: старший дослідник; доцент; професор.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 54 зазначеного Закону встановлено, що вчене звання професора, доцента, старшого дослідника присвоює вчена рада вищого навчального закладу (вчена рада структурного підрозділу). Право присвоєння вченого звання професора та старшого дослідника надається також вченим (науково-технічним) радам наукових установ. Рішення відповідних вчених рад затверджує атестаційна колегія центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зразки державних документів про присвоєння вчених звань затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2016 року № 656 затверджено Порядок затвердження рішень про присвоєння вчених звань, яким визначено механізм затвердження атестаційною колегією МОН рішень про присвоєння вчених звань професора, доцента та старшого дослідника (далі - вчені звання) вченими радами вищих навчальних закладів або вченими (науково-технічними) радами наукових установ.

Відповідно до пункту 3 зазначеного Порядку Міністерство освіти і науки має затвердити протягом двох місяців порядок присвоєння вищими навчальними закладами та науковими установами вчених звань науковим і науково-педагогічним працівникам, а також порядок позбавлення вчених звань.

Пунктом 1 Положення про Міністерство освіти і науки України затвердженого Указом Президента України № 240/2013 від 25 квітня 2013 року, встановлено, що Міністерство освіти і науки України (МОН України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МОН України входить до системи органів виконавчої влади і є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади із забезпечення формування та реалізації державної політики у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, інформатизації, формування і використання національних електронних інформаційних ресурсів, створення умов для розвитку інформаційного суспільства, а також у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Пунктами 2 та 3 зазначеного Положення встановлено, що МОН України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, дорученнями Президента України, а також цим Положенням. Основними завданнями МОН України є: забезпечення формування державної політики у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, інформатизації, формування і використання національних електронних інформаційних ресурсів, створення умов для розвитку інформаційного суспільства, а також у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів незалежно від їх підпорядкування і форми власності; реалізація державної політики у сфері освіти і науки.

Згідно з підпунктами 5, 34, 36, 37 пункту 4 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого Указом Президента України від 25 квітня 2013 року N 240/2013, МОН України відповідно до покладених на нього завдань: здійснює нормативно-правове регулювання у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, інформатизації, формування і використання національних електронних інформаційних ресурсів, створення умов для розвитку інформаційного суспільства, а також у сфері державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів незалежно від їх підпорядкування і форми власності; забезпечує єдність вимог до рівня наукової кваліфікації здобувачів наукових ступенів та вчених звань, проводить експертизу, в тому числі на відсутність текстових запозичень, дисертацій для здобуття наукових ступенів та атестаційних справ для присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника, а також забезпечує розгляд апеляцій на рішення спеціалізованих вчених рад та вчених рад вищих навчальних закладів і наукових установ; координує діяльність органів виконавчої влади та здійснює керівництво роботою з присудження наукових ступенів кандидата наук і доктора наук, присвоєння вчених звань старшого наукового співробітника, доцента і професора науково-дослідних (науково-технічних) установ та вищих навчальних закладів у сфері атестації наукових і науково-педагогічних кадрів вищої кваліфікації; присвоює вчені звання старшого наукового співробітника, доцента, професора, видає відповідні атестати, затверджує перелік документів, необхідних для розгляду питань щодо позбавлення (відновлення) вчених звань.

Відповідно до пункту 8 зазначеного Положення МОН України в межах повноважень, на основі та на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує та контролює їх виконання. Накази МОН України, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, видаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". Нормативно-правові акти МОН України підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку. Накази МОН України, видані в межах його повноважень, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності та громадянами.

Таким чином, вчене звання професора, доцента, старшого дослідника присвоює вчена рада вищого навчального закладу відповідно до Порядку затвердження рішень про присвоєння вчених звань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2016 року № 656 (далі - Порядок № 656), яким визначено механізм затвердження атестаційною колегією МОН рішень про присвоєння вчених звань професора, доцента та старшого дослідника вченими радами вищих навчальних закладів або вченими (науково-технічними) радами наукових установ. При цьому відповідний порядок присвоєння вищими навчальними закладами та науковими установами вчених звань науковим і науково-педагогічним працівникам, а також порядок позбавлення вчених звань відповідно визначається Міністерством освіти і науки.

Підпунктом 1 пункту 8 Порядку № 656, встановлено, що вчене звання професора присвоюється працівникам вищих навчальних закладів (наукових установ), які мають: науковий ступінь; вчене звання доцента або старшого дослідника (старшого наукового співробітника); стаж роботи на посадах науково-педагогічних та/або наукових працівників; сертифікат відповідно до Загальноєвропейської рекомендації з мовної освіти (на рівні не нижче В2) або кваліфікаційні документи, пов`язані з використанням іноземної мови; документи, які підтверджують міжнародний досвід кандидата на отримання звання; які опублікували наукові праці у виданнях, що включені до міжнародних наукометричних баз, рекомендованих МОН; які підготували докторів філософії (кандидатів наук).

Згідно пп. 1 п. 9 Порядку №656 вчене звання доцента присвоюється працівникам вищих навчальних закладів, які мають: науковий ступінь; стаж роботи на посадах науково-педагогічних та/або наукових працівників; сертифікат відповідно до Загальноєвропейської рекомендації з мовної освіти (на рівні не нижче В2) або кваліфікаційні документи, пов`язані з використанням іноземної мови; документи, які підтверджують міжнародний досвід кандидата на отримання звання; які опублікували наукові праці у виданнях, що включені до міжнародних наукометричних баз, рекомендованих МОН.

Вчене звання старшого дослідника присвоюється працівникам вищих навчальних закладів та наукових установ, які мають науковий ступінь; стаж роботи на посадах науково-педагогічних та/або наукових працівників; наукові праці у виданнях, що включені до міжнародних наукометричних баз, рекомендованих МОН; сертифікат відповідно до Загальноєвропейської рекомендації з мовної освіти (на рівні не нижче В2) або кваліфікаційні документи, пов`язані з використанням іноземної мови, та документи, які підтверджують міжнародний досвід кандидата на отримання звання.

Отже, положеннями Порядку № 656, визначено виключний перелік критеріїв, яким має відповідати особа для присвоєння їй вченого звання професор чи доцент.

06 лютого 2017 року Міністерством освіти і науки України було видано наказ № 174 «Про внесення змін до Порядку присвоєння вчених звань науково і науково-педагогічним працівникам», а саме: пункт 1 розділу ІІ Порядку доповнено новим підпунктом 5 наступного змісту: «Вчене звання професора присвоюють працівникам вищих навчальних закладів, у тому числі закладів післядипломної освіти, які здійснюють освітню діяльність за відповідною спеціальністю на відповідному рівні вищої освіти, та вищих духовних навчальних закладів:

5) які мають:

- стаж роботи не менш як 10 років на посаді асистента, викладача, старшого викладача, доцента, професора, завідувача (начальника або його заступника) кафедри, у тому числі останній календарний рік на одній кафедрі (одного вищого навчального закладу) на посаді доцента, професора, завідувача (начальника або його заступника) кафедри, зокрема за сумісництвом або за трудовим договором (контрактом) з погодинною оплатою. Для наукових працівників, які займаються науково-педагогічною діяльністю, стаж роботи може становити не менше п`ятнадцяти років на посадах наукових (відповідно до підпункту 1 пункту 2 цього розділу) та науково-педагогічних (відповідно до абзацу першого цього підпункту) працівників. Для науково-педагогічних працівників вищих духовних навчальних закладів враховується стаж педагогічної роботи у вищих духовних навчальних закладах, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законодавством порядку;

-навчально-методичні та наукові праці, які опубліковані після захисту докторської дисертації у вітчизняних та/або іноземних (міжнародних) рецензованих фахових виданнях, з яких не менше двох публікацій у періодичних виданнях, включених до наукометричних баз Scopus або Web of Science, та не є перекладами з інших мов;

-сертифікат відповідно до Загальноєвропейської рекомендації з мовної освіти (на рівні не нижче В2) з мов країн Європейського Союзу або кваліфікаційні документи (диплом про вищу освіту, науковий ступінь), пов`язані з використанням цих мов, або не менш як 10 праць, які опубліковані англійською мовою у періодичних виданнях, включених до наукометричних баз Scopus або Web of Science, та не є перекладами з інших мов.

Також, абз.4 пп. 4 п. 2 розділу ІІ Порядку було викладено у такій редакції:

2. Вчене звання професора присвоюється працівникам наукових установ:

4) які мають:

- сертифікат відповідно до Загальноєвропейської рекомендації з мовної освіти (на рівні не нижче В2) з мов країн Європейського Союзу або кваліфікаційні документи (диплом про вищу освіту, науковий ступінь), пов`язані з використанням цих мов, або наявність у здобувача не менше ніж 10 праць, опублікованих англійською мовою у періодичних виданнях, які включені до наукометричних баз Scopus або Web of Science та не є перекладами з інших мов;

Абзац 3 пп. 4 п. 3 розділу ІІ Порядку викладено у такій редакції:

Вчене звання професора присвоюється працівникам вищих навчальних закладів, у тому числі закладів післядипломної освіти, які здійснюють освітню діяльність за відповідною спеціальністю на відповідному рівні вищої освіти, та вищих духовних навчальних закладів, яким не присуджено ступінь доктора наук, але:

4) які мають:

сертифікат відповідно до Загальноєвропейської рекомендації з мовної освіти (на рівні не нижче В2) з мов країн Європейського Союзу або кваліфікаційні документи (диплом про вищу освіту, науковий ступінь), пов`язані з використанням цих мов;

Пункт 5 розділу ІІ Порядку доповнено новим підпунктом 4:

Вчене звання доцента присвоюється працівникам вищих навчальних закладів, у тому числі закладів післядипломної освіти, які здійснюють освітню діяльність за відповідною спеціальністю на відповідному рівні вищої освіти, та вищих духовних навчальних закладів, які здійснюють науково-педагогічну діяльність, та:

4) які мають:

- стаж роботи не менше ніж п`ять навчальних років на посадах асистента, викладача, старшого викладача, доцента, професора, завідувача (начальника або його заступника) кафедри, у тому числі останній календарний рік на одній кафедрі (в одному вищому навчальному закладі), зокрема за сумісництвом або за трудовим договором (контрактом) з погодинною оплатою. Для науково-педагогічних працівників вищих духовних навчальних закладів враховується стаж педагогічної роботи у вищих духовних навчальних закладах, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законодавством порядку;

- навчально-методичні та наукові праці, які опубліковані після захисту дисертації у вітчизняних та/або іноземних (міжнародних) рецензованих фахових виданнях, з яких не менше однієї публікації у періодичних виданнях, включених до наукометричних баз Scopus або Web of Science, та не є перекладами з інших мов;

- сертифікат відповідно до Загальноєвропейської рекомендації з мовної освіти (на рівні не нижче В2) з мов країн Європейського Союзу або кваліфікаційні документи (диплом про вищу освіту, науковий ступінь), пов`язані з використанням цих мов, або не менш як 10 праць, які опубліковані англійською мовою у періодичних виданнях, включених до наукометричних баз Scopus або Web of Science, та не є перекладами з інших мов.

Абзац 4 пп. 2 п. 7 розділу ІІ Порядку викладено в такій редакції:

Вчене звання старшого дослідника присвоюється працівникам вищих навчальних закладів або наукових установ, зарахованих на посади після обрання за конкурсом чи в порядку атестації, зокрема за сумісництвом:

2) які мають:

- сертифікат відповідно до Загальноєвропейської рекомендації з мовної освіти (на рівні не нижче В2) з мов країн Європейського Союзу або кваліфікаційні документи (диплом про вищу освіту, науковий ступінь), пов`язані з використанням цих мов, або не менш як 10 праць, які опубліковані англійською мовою у періодичних виданнях, включених до наукометричних баз Scopus або Web of Science, та не є перекладами з інших мов;

Також, пп. 6 п. 2 розділу ІІ Порядку передбачено:

2. Вчене звання професора присвоюється працівникам наукових установ:

6) які підготували не менше ніж трьох докторів філософії (кандидатів наук).

Суд першої інстанції правильно зазначив, що нормами оскаржуваного Порядку зі змінами, встановлено додаткові критерії, яким має відповідати особа для присвоєння їй вченого звання професора чи доцента, старшого дослідника, які відсутні в переліку критеріїв, визначених Порядком №656, зокрема: встановлено конкретний стаж провадження навчальної діяльності на певних посадах; обмежено коло наукометричних баз до яких має бути включено періодичні видання в яких має бути опубліковано наукові праці, опубліковані після захисту дисертації, звужено перелік іноземних мов виключно мовами країн Європейського Союзу, встановлено більшу кількість докторів філософії (кандидатів наук), яких повинен підготувати претендент на вчене звання професора як працівник наукової установи.

Колегія суддів зазначає, що на Міністерство освіти і науки України покладено обов`язок визначення основних критеріїв оцінки науково-педагогічної і наукової діяльності наукових і наукових установ.

Водночас пп. 5 п. 1, абз. 4 пп. 4 та пп. 6 п. 2, абз. 3 пп. 4 п. 3, пп. 4 пп. 5, абз. 4 пп. 2 п. 2 Розділу ІІ Порядку присвоєння вчених звань науковим і науково-педагогічним працівникам, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 14 січня 2016 року № 13, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 лютого 2016 року № 183/28313 зі змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства освіти і науки України від 06 лютого 2017 року №174, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2017 року № 245/30113 встановлено, додаткові критерії яким має відповідати особа для присвоєння їй вченого звання професор чи доцент, старший дослідник, які відсутні у переліку критеріїв визначених Порядком затвердження рішень про присвоєння вчених звань затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2016 року № 656, а саме, встановлено конкретний стаж провадження навчальної діяльності на певних посадах та обмежено коло наукометричних баз до яких має бути включено періодичні видання в яких має бути опубліковано навчально-методичні та наукові праці, опубліковані після захисту дисертації, звужено перелік іноземних мов виключено мовами країн Європейського Союзу, встановлено більшу кількість докторів філософії (кандидатів наук), яких повинен підготувати претендент на вчене звання професора як працівник наукової установи.

Суду першої інстанції правильно зазначив про те, що пп. 5 п. 1, абз. 4 пп. 4 та пп. 6 п. 2, абз. 3 пп. 4 п. 3, пп. 4 пп. 5, абз. 4 пп. 2 п. 2 Розділу ІІ Порядку № 13 є такими, що суперечать нормативно-правовому акту вищої юридичної сили, а саме Порядку № 656.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються права, свободи, обов`язки людини і громадянина, тощо.

Накази, інструкції, положення тощо міністерств, відомств, державних комітетів - це підзаконні нормативно-правові акти відомчого характеру, зміст яких не повинен суперечити законам України та нормативно-правовим актам Президента і Уряду України.

Враховуючи те, що ні Закон України «Про вищу освіту», ні Постанова Кабінету Міністрів України №656 від 19.08.2016 року не містять у собі встановлених у спірних підпунктах Порядку № 13 обмежень, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання нечинними підпункт 5 пункту 1, абзац четвертий підпункту 4 та підпункт 6 пункту 2, абзац третій підпункту 4 пункту 3, підпункт 4 пункту 5, абзац четвертий підпункту 2 пункту 2 Розділу ІІ Порядку № 13.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.09.2018 року у справі № 826/11279/16.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства освіти і науки України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 01.07.2020 року.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В.Файдюк

Є.І.Мєзєнцев