Справа № 815/2052/16
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2020-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

03 липня 2020 р.м.ОдесаСправа № 815/2052/16

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Кравця О.О.

Суддів: Домусчі С.Д. , Коваля М.П.

розглянувши у письмовому провадженні заяву судді Кравець О.О. про самовідвід у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 р. по справі № 815/2052/16 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора треті особи ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В :

29.04.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Генеральної прокуратури України, в якому просив визнати незаконним та скасувати Наказ в.о. Генерального прокурора України від 15.04.2016 року №69к про його звільнення з посади прокурора Одеської області та з органів прокуратури у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до п.7-2 ст.36 КЗпП України; поновити його на посаді прокурора Одеської області з 15.04.2016 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасувати наказ в.о. Генерального прокурора України від 15.04.2016 року №69к про звільнення державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_1 з посади прокурора Одеської області та з органів прокуратури у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до п.7-2 ст.36 КЗпП України.

Зобов`язано Офіс Генерального прокурора проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої ч. 3 ст.1 Закону України «Про очищення влади».

Поновлено державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_1 на службі в Прокуратурі України з 16.04.2016 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_1 на службі в Прокуратурі України з 16.04.2016 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу , в якій просить рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поновлення на посаді Прокурора Одеської області скасувати, в цій частині прийняти нове рішення , яким поновити ОСОБА_1 на посаді Прокурора Одеської області з 16 квітня 2016 року .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу адміністративної справи від 25.06.2020 року для її розгляду визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Кравець О.О., судді - Домусчі С.Д., Коваль М.П.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження по справі.

02 липня 2020 року головуючий суддя-доповідач Кравець О.О. подав заяву про самовідвід , вказуючи про наявність потенційного конфлікту інтересів .

Розглянувши заяву та матеріали справи, апеляційний суд вважає, що вона підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Судом апеляційної інстанції було встановлено ,що суддя Кравець О.О. разом зі ОСОБА_1 брав участь у позасудовому врегулюванні майнового спору між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,при чому ОСОБА_1 виступав ,як гарант справедливого вирішення спору зі сторони ОСОБА_5 .

Вказаний спір потягнув решту кримінальних проваджень та цивільних справ у судах, а скарга ОСОБА_5 щодо його дій була розглянута та повернута без розгляду ухвалою Вищої ради правосуддя від 20.04.2017 року.

Після вказаної ситуації, у разі з`ясування участі у справах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та пов`язаних з ними юридичних та фізичних осіб суддя Кравець О.О. брав самовідвід.

Таким чином, колегія суддів вважає наявним упереджене ставлення судді-доповідача до позивача.

Згідно ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст.37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Таким чином, адміністративним процесуальним законодавством визначений вичерпний перелік підстав, за якими суддя (колегія суддів) не може брати участь в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу.

Відповідно до абз.1 ч.3 ст. 39 КАС України, відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відповідно до нової редакції ч.4 ст.40 КАС України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Частина 11 цієї ж статті визначає, що питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Виходячи з положень ч.3 ст.3 КАС України, яка визначає, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи, а також враховуючи, що наступне судове засідання по даній справі призначено у порядку письмового провадження, то заява про відвід підлягає вирішенню у відповідності до вимог ст.40 КАС України в редакції, яка набрала чинності з 08.02.2020 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 КАС України, у разі задоволення відводу (самовідводу) одному із суддів або всьому складу суду, якщо справа розглядається колегією суддів, адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведеного судді або іншим складом суддів, який визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII). Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38 та див. рішення у справі "Газета Україна-Центр проти України" (заява № 16695/04), рішення від 15 липня 2010 року (набуло статусу остаточного від 15 жовтня 2010 року), п.п. 28-32),

У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 43).

У контексті об`єктивного критерію у цій справі окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 poку, п. 58 Reports of Judgments and Decisions, 1996-III).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими або, іншими словами, правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45, Reports of Judgments and Decisions, 1998-VIII).

Згідно п.2.5. " Бангалорських принципів поведінки суддів", схвалених резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006 р. суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді, у тому числі , коли у судді склалося реальне упереджене ставлення до якоїсь зі сторін або судді з його власних джерел стали відомі певні докази чи факти стосовно справи, яка розглядається.

У "Основних принципах незалежності судових органів", схвалених резолюціями № 40/32 та № 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, зазначено:" Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів і відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонуки, тиску, погроз або втручання, прямого чи непрямого, з будь-якого боку і з яких би то не було причин".

Враховуючи викладене, оцінивши доводи, що мають значення для вирішення заяви, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та практику Європейського суду з прав людини, необхідність дотримання гарантій права на справедливий суд та зміцнення довіри громадськості до суду, апеляційний суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для задоволення заяви про самовідвід судді-доповідача Кравця О.О.

Керуючись ст.8,19 Конституції України, ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" ,ст. 3, 6, 7, 36, 39, 40, 41,242, 311, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Заяву про самовідвід судді - доповідача Кравця О.О. - задовольнити .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Кравець О.О.
Судді Домусчі С.Д. Коваль М.П.