Справа № 824/1508/19-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2020-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 р. м. Чернівці Справа № 824/1508/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області до Чернівецького обласного центру зайнятості про скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Національної поліції України в Чернівецькій області (позивач) звернулось до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Чернівецького обласного центру зайнятості (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправним та скасувати наказ Новоселицької районної філії Чернівецького обласного центру зайнятості від 10.04.2018 року №НТ180410 про прийняття рішень службою зайнятості, передбачених Законом України "Про зайнятість населення" і "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та нормативними актами щодо їх застосування в частині призначення допомоги по безробіттю ОСОБА_1 відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що гр. ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції наказом Головного Управління Національної поліції в Чернівецькій області №40о/с від 13.03.2018 року за п. 5 (через службову невідповідність) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Підставою для видання вищенаведеного наказу слугувало рішення, яке оформлене протоколом №3 засідання атестаційної комісії з атестації поліцейських Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 23.02.2018 року, в частині висновків про невідповідність старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 займаній посаді і звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018 року скасовано вищевказаний наказ ГУ НП в частині звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Новоселицького відділення поліції Сторожинецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області.

25.03.2019 року на адресу ГУ НП надійшло повідомлення Новоселицької районної філії Чернівецького обласного центру зайнятості від 21.03.2019 року №425/2407.002-19 про повернення суми 35438,89 грн.

Зі змісту вказаного повідомлення ГУ НП стало відомо, що ОСОБА_1 після звільнення зі служби в поліції 29.03.2018 року звернувся до Новоселицької районної філії Чернівецького обласного центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні. Після чого останньому було надано статус безробітного та призначено виплату матеріального забезпечення на випадок безробіття, як застрахованій особі, яка має право на матеріальні виплати з урахуванням трудового стажу від 6 до 10 років, строком 360 к.д. з 10.04.2018 року по 04.04.2019 року, згідно частин 1, 3, 4 ст. 22 та частини 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

При цьому до даного повідомлення відповідачем не було долучено рішення, на підставі якого було призначено виплату ОСОБА_1 допомоги по безробіттю та визначено її розмір.

В подальшому 10.10.2019 року спір між позивачем та відповідачем почав розглядатися господарським судом Чернівецької області.

Позивач вважає, що відповідачем безпідставно, необґрунтовано, за відсутності відповідних повноважень, було призначено завищену суму матеріальної допомоги по безробіттю, яка була виплачена ОСОБА_1 , що вплинуло на розмір позовних вимог пред`явлених до ГУ НП в порядку ч. 1 ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" до господарського суду.

В даному випадку ОСОБА_1 було звільнено саме з ініціативи роботодавця у зв`язку з службовою невідповідністю, яка була встановлена за результатом проведеної атестації, а отже таку підставу для звільнення безумовно можна вважати аналогічною з підставами для звільнення згідно КЗпП України, зазначеними у ч. 2 ст. 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", зокрема п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Саме під час проведення атестації атестаційною комісією було констатовано неналежне виконання ОСОБА_1 своїх службових обов`язків, а також те, що до останнього раніше застосовувались заходи дисциплінарного впливу, що також було встановлено судом першої та апеляційної інстанції по справі №824/334/18-а.

На думку позивача, порушення, допущені відповідачем при визначені розміру допомоги по безробіттю є наслідком неналежного виконання його працівниками вимог Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 року № 60/62, а також невиконання ОСОБА_1 вимог Закону.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив проти позову, в якому зазначив, що 13.03.2018 року на підставі п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" ОСОБА_1 звільнено з посади інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Новоселицького відділення поліції Сторожинецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області через службову не відповідність.

З метою реалізації права на соціальний захист ОСОБА_1 звернувся до Новоселицької районної філії ЧОЦЗ із заявою про надання статусу безробітного 03.04.2018 року.

Згідно Наказу НТ180410 від 10.04.2018 року безробітному ОСОБА_1 , було призначено матеріальне забезпечення на випадок безробіття, як застрахованим особам, які мають право на матеріальні виплати з урахуванням страхового стажу від 6 до 10 років, строком на 360 календарних днів з 10.04.2018 року по 04.04.2019 року відповідно до частин 1, 3, 4 ст. 22 та частини 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

На підставі вказаного Закону при призначенні допомоги по безробіттю гр. ОСОБА_2 , останній не підпадав під зазначені норми для призначення допомоги по безробіттю у мінімальному розмірі, так як згідно наказу Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області № 40 о/с від 13.03.2018р. ОСОБА_2 , звільнено відповідно до ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" за пунктом 5 - через службову не відповідність - це чітко визначений термін та підстава звільнення. Матеріальне забезпечення на випадок безробіття призначено як застрахованим особам, які мають право на матеріальні виплати з урахуванням страхового стажу від 6 до 10 років, строком на 360 к.дн. згідно частин 1, 3, 4 ст.22 та частини 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття".

Згідно Наказу НТ180410 від 10.04.2018 року прийнято рішення відкласти допомогу по безробіттю, безробітному ОСОБА_1 з 10.04.2018 року по 13.04.2018 року, відповідно до п. 4 ст. 31 Закону та п.п. 1, 2 розділу IV Порядку 613.

На підставі вищевикладеного, Новоселицька районна філія Чернівецького ОЦЗ здійснила всі передбачені чинним законодавством дії щодо правомірності та правильності призначення допомоги по безробіттю ОСОБА_1 .

При черговому відвідуванні центру зайнятості, безробітний ОСОБА_1 повідомив, що подав позовну заяву до суду з питання визнання протиправними дії Атестаційної комісії з атестації поліцейських Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі. Згідно Постанови Кабінету міністрів України від 19.09.2018 року №792 "Про ствердження Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу", пункт 30 - Припинення реєстрації безробітного - підстав для зняття з обліку гр. ОСОБА_1 не було. Підстав для проведення розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним згідно Порядку у філії також не було.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 16.12.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 16.01.2020 року.

В судовому засіданні призначеному на 16.01.2020 року оголошено перерву до 04.02.2020 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні.

04.02.2020 року, за клопотанням сторін, суд продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши та оцінивши в сукупності докази, якими вони обґрунтовуються, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Наказом Головного управління національної поліції в Чернівецькій області від 13.03.2018 року №40о/с "По особовому складу" відповідно до статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції за пунктом 5 частини 1 (через службову невідповідність): старшого лейтенанта поліції Гуздубу Андрія Валерійовича, інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Новоселицького відділення поліції Сторожинецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області, з 13.03.2018 року (а.с. 44).

Наказом Новоселицької районної філії Чернівецького обласного центру зайнятості від 10.04.2018 року №НТ180410 "Про прийняття рішень службою зайнятості, передбачених Законами України "Про зайнятість населення" і "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та нормативними актами щодо їх застосування" призначено допомогу по безробіттю ОСОБА_1 з 10.04.2018 року по 04.04.2019 року, згідно частин 1, 3, 4 ст. 22 та частини 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (а.с. 11-12).

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018 року №824/334/18-а (а.с. 45-51) постановлено: визнати протиправними дії Атестаційної комісії з атестації поліцейських Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області щодо проведення атестації старшого лейтенанта поліції Гуздуба Андрія Валерійовича та скасовано рішення з висновками про невідповідність старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 займаній посаді і належність його до звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, яке оформлене протоколом № 3 засідання атестаційної комісії з атестації поліцейських Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 23.02.2018 року; скасувати наказ Головного Управління Національної поліції в Чернівецькій області №40о/с від 13 березня 2018 року в частині звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 з посади інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Новоселицького відділення поліції Сторожинецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області; поновити старшого лейтенанта поліції Гуздуба ОСОБА_3 на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Новоселицького відділення поліції Сторожинецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області з 14 березня 2018 року; стягнути з Головного Управління Національної поліції в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 14 березня 2018 року по 20 грудня 2018 року в сумі 41845,98 грн; рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення на його користь суми грошового забезпечення за один місяць, допустити до негайного виконання.

Відповідно до Довідки Чернівецького обласного центру зайнятості від 22.02.2019 року №439/24.07-19 ОСОБА_1 за період з 14.04.2018 року по 15.01.2019 року виплачено допомогу по безробіттю на загальну суму 35438,89 грн (а.с. 52).

Наказом Чернівецького обласного центру зайнятості від 25.02.2019 року №77 "Про повернення незаконно отриманого матеріального забезпечення" визнано боржником по незаконно отриманому матеріальному забезпеченню ОСОБА_1 Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області та визначено суму заборгованості Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області в розмірі 35438,89 грн (а.с. 53).

21.03.2019 року Новоселицька районна філія Чернівецького обласного центру зайнятості направило до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області повідомлення із пропозицією добровільно повернути кошти в сумі 35438,89 грн на рахунок Чернівецького обласного центру зайнятості (а.с. 10).

Вважаючи протиправним наказ Новоселицької районної філії Чернівецького обласного центру зайнятості від 10.04.2018 року №НТ180410 позивач звернувся до суду з даним позовом.

Спірним питанням у даній справі є правомірність призначення Новоселицькою районною філією Чернівецького обласного центру зайнятості допомогу по безробіттю ОСОБА_1 з 10.04.2018 року по 04.04.2019 року, згідно частин 1, 3, 4 ст. 22 та частини 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття2.

Позивач вважає, що допомога ОСОБА_1 мала бути призначена в мінімальному розмірі згідно ч. 2 ст. 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", оскільки останнього було звільнено відповідно до п.5 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" через службову невідповідність.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд, у відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, зазначає, що при вирішенні даної справи необхідно керуватись нормами Конституції України, Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 року №5067-VI (далі - Закон №5067-VI), Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02.03.2000 року №1533-III (далі - Закон №1533-III).

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 1 Закону №5067-VI безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно зі ст. 43 Закону №5067-VI, статусу безробітного може набути:

1) особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи;

2) особа з інвалідністю, яка не досягла встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" та "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю";

3) особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.

Процедуру реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, філією центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласного, Київського та Севастопольського міського центру зайнятості, а також міським, районним, міськрайонним центром зайнятості державної служби зайнятості (далі - центр зайнятості) - визначено Порядком реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 року №792 (далі - Порядок №792).

Відповідно до пункту 17 Порядку №792 для надання статусу безробітного особа, яка шукає роботу, подає заяву про надання статусу безробітного, пред`являє документи, зазначені в підпункті 1 пункту 4 цього Порядку, а також: трудову книжку (цивільно-правовий договір чи документ, який підтверджує припинення останнього виду зайнятості). Особа, яка втратила трудову книжку, пред`являє дублікат трудової книжки чи довідку архівної установи про прийняття та звільнення з роботи; документ про освіту; військово-обліковий документ для осіб, які звільнилися із строкової військової служби. Форма заяви про надання статусу безробітного затверджується Мінсоцполітики.

Відповідно до п. 22 Порядку №792, рішення про надання статусу безробітного чи відмову у наданні такого статусу приймається центром зайнятості не пізніше сьомого календарного дня з дня подання особою, яка шукає роботу, заяви про надання статусу безробітного.

З рішенням про надання (відмову в наданні) статусу безробітного, визначення розміру і строку виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття, відкладення, скорочення тривалості та припинення виплати такого забезпечення особа ознайомлюється під час відвідування кар`єрного радника, про що ставить підпис у відповідному додатку до персональної картки.

Судом встановлено, що наказом від 10.04.2018 року №НТ180410 ОСОБА_1 призначено допомогу по безробіттю як застрахованій особі з 10.04.2018 року, відповідно до частин 1, 3, 4 ст. 22, частини 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" протягом 360 календарних днів до 04.04.2019 року.

Позивач вважає, що звільнення ОСОБА_1 за п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року №580-VIII прирівнюється до звільнення за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, а тому, відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону №1533-III, ОСОБА_1 мав право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

Заперечуючи проти позову відповідач вважає, що звільнення ОСОБА_1 за п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року №580-VIII прирівнюється до звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а тому безпідставними є доводи позивача про те, що ОСОБА_1 мав право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі відповідно до ч.2 ст. 22 Закону №1533-III.

Саме призначення допомоги по безробіттю як застрахованій особі відповідно до частин 1, 3, 4 ст. 22, частини 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" стало предметом судового оскарження.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону №1533-III право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Право на допомогу по безробіттю зберігається у разі настання перерви страхового стажу з поважних причин, якщо особа протягом місяця після закінчення цієї перерви зареєструвалась в установленому порядку в державній службі зайнятості як безробітна. Поважними причинами є: навчання у закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, клінічній ординатурі, асистентурі-стажуванні, аспірантурі, докторантурі з денною або дуальною формою здобуття освіти; строкова військова служба; здійснення догляду непрацюючою працездатною особою за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 18 років, а також за пенсіонером, який за експертним медичним висновком потребує постійного стороннього догляду; періоди зайнятості на тимчасово окупованій території України чи в районах проведення антитерористичної операції та здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не підтверджуються сплатою єдиного внеску; інші поважні причини, передбачені законодавством України.

Згідно ч. 2 ст. 22 Закону №1533-III застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, особи, зазначені в абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

Допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості (ч. 3 ст. 22 Закону №1533-III).

Загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років, а для осіб, зазначених у частині другій статті 6 цього Закону та абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", - 180 календарних днів (ч. 4 ст. 22 Закону №1533-III).

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону №1533-III застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків.

Допомога по безробіттю виплачується залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: перші 90 календарних днів - 100 відсотків; протягом наступних 90 календарних днів - 80 відсотків; у подальшому - 70 відсотків.

Згідно ч. 3 ст. 23 Закону №1533-III допомога по безробіттю особам, зазначеним у частині другій статті 22 цього Закону, виплачується у мінімальному розмірі, який встановлюється правлінням Фонду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону №1533-III виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 35 Закону №1533-III із роботодавця утримуються незаконно виплачена безробітному сума забезпечення у разі неповідомлення про його прийняття на роботу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону №5067-VI статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Матеріальне забезпечення на випадок безробіття призначено як застрахованим особам, які мають право на матеріальні виплати з урахуванням страхового стажу від 6 до 10 років строком на 360 к.дн., згідно пунктів 1, 3, 4 ст. 22 та пункту 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття".

Суд зазначає, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через службову невідповідність.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Судовим розглядом встановлено, що наказом Головного управління національної поліції в Чернівецькій області від 13.03.2018 року №40о/с "По особовому складу" відповідно до статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції за пунктом 5 частини 1 (через службову невідповідність): старшого лейтенанта поліції Гуздубу Андрія Валерійовича, інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Новоселицького відділення поліції Сторожинецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області, з 13.03.2018 року.

Наказом Новоселицької районної філії Чернівецького обласного центру зайнятості від 10.04.2018 року №НТ180410 призначено допомогу по безробіттю ОСОБА_1 з 10.04.2018 року по 04.04.2019 року.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2018 року №824/334/18-а скасовано наказ Головного Управління Національної поліції в Чернівецькій області №40о/с від 13.03.2018 року та поновлено старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції №3 Новоселицького відділення поліції Сторожинецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області з 14.03.2018 року.

Суд вважає, що звільнення через службову невідповідність вважається втратою роботи з незалежних від застрахованих осіб обставин та прирівнюється до звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а не за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Підтвердженням невідповідності працівника займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації для службовців може бути рішення атестаційної комісії, згідно якого, причиною неналежного виконання працівником посадових обов`язків є брак певних знань або навичок і вина працівника відсутня. Таким чином, працівник, звільнений з роботи за названою підставою, має право на одержання допомоги по безробіттю в установленому порядку державною службою зайнятості.

Таким чином, при призначенні допомоги по безробіттю, гр. ОСОБА_1 не підпадав під умови ч. 2 ст. 22 Закону №1533 для призначення допомоги по безробіттю у мінімальному розмірі, оскільки згідно наказу Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області №40о/с від 13.03.2018 року ОСОБА_1 звільнено відповідно до ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" за пунктом 5 - через службову не відповідність.

Крім того, суд зазначає, що постановою КМУ від 26.09.2001 року №1266 затверджено "Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням" (Порядок №1266).

Пунктами 7, 8, 9 Порядку №1266 встановлено, що розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення), є 12 календарних місяців, що передують місяцю настання страхового випадку (для розрахунку допомоги по безробіттю - реєстрації особи в державній службі зайнятості як безробітної). Для застрахованих осіб, у яких зберігається право на допомогу по безробіттю після перерви страхового стажу з поважних причин відповідно до частини першої статті 22 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття) у розрахунковий період не враховуються повні місяці перерви страхового стажу.

Якщо у розрахунковому періоді перед настанням страхового випадку застрахована особа з поважних причин не мала заробітку (доходу, грошового забезпечення), середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється виходячи з розміру мінімальної заробітної плати (або її частини), встановленого законом на день розірвання трудового договору, припинення підприємницької або іншої діяльності, пов`язаної з одержанням доходу безпосередньо від такої діяльності - для страхування на випадок безробіття, на день настання страхового випадку для добровільно застрахованих осіб за страхуванням з тимчасової втрати працездатності та на день настання права па страхову виплату для добровільно застрахованих осіб за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

Згідно з п. 12 Порядку №1266, якщо у розрахунковому періоді перед настанням страхового випадку застрахована особа з поважних причин не мала заробітку або страховий випадок настав у перший день роботи, середня заробітна плата визначається виходячи з тарифної ставки (посадового окладу) або її частини, встановленої на день настання права на страхову виплату. У разі коли тарифна ставка (посадовий оклад) не встановлена та відповідні дані відсутні, розрахунок проводиться виходячи з розміру мінімальної заробітної плати (або її частини), встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Відповідно до п. 31 Порядку №1266 середня заробітна плата (дохід) для призначення допомоги по безробіттю, для страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (крім допомоги по тимчасовій непрацездатності), та для призначення страхових виплат для добровільно застрахованих осіб обчислюється робочими органами фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування з використанням даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що Новоселицька районна філія Чернівецького ОЦЗ здійснила всі передбачені чинним законодавством дії щодо правомірності та правильності призначення допомоги по безробіттю ОСОБА_1 згідно частин 1, 3, 4 ст. 22 та частини 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Суд вважає також безпідставними доводи позивача про те, що згідно положенням Новоселицького районної центру зайнятості філія Чернівецького обласного центру зайнятості остання не наділена повноваженнями Чернівецького обласного центру зайнятості щодо призначення допомоги, оскільки відповідно цього положення основними завданнями філії є надання соціальних послуг відповідно до законів України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та "Зайнятість населення", філію очолює директор, який виконує інші повноваження, які йому були надані регіональним центром зайнятості відповідно до довіреності.

Крім того, на думку суду, оскаржуваний наказ Новоселицької районної філії Чернівецького обласного центру зайнятості від 10.04.2018 року №НТ180410 про прийняття рішень службою зайнятості, передбачених Законом України "Про зайнятість населення" і "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та нормативними актами щодо їх застосування в частині призначення допомоги по безробіттю ОСОБА_1 відповідно до частин 1, 3, 4 ст. 22 та частини 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" безпосередньо жодним чином не порушує права позивача у спірних правовідносинах, оскільки оскаржуване рішенням є актом індивідуальної дії між центром зайнятості та застрахованою особою і не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке є підставою для стягнення з роботодавця сум страхових коштів та вартості соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, відповідно до статті 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Під час судового розгляду справи відповідач довів належними засобами доказування правомірність прийняття спірного рішення, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області до Чернівецького обласного центру зайнятості про скасування наказу, - відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - Головне управління Національної поліції України в Чернівецькій області (, вул. Головна, 24, м. Чернівці, Чернівецька область, 58002);

Відповідач - Чернівецький обласний центр зайнятості (, вул. Університетська, 31, м. Чернівці, Чернівецька область, 58002).

Суддя В.О. Григораш