Справа № 160/12851/19
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2020 року м. Дніпросправа № 160/12851/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року (суддя Прудник С.В.) у справі №160/12851/19 за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 , третя особа - Головне управління МВС України в Дніпропетровській області, в особі голови ліквідаційної комісії, про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и В:

Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідача витрати, пов`язані з його утриманням у Дніпропетровському державному університету внутрішніх справ, у розмірі 24 555,99грн.

Підставами позову визначено не виконання відповідачем зобов`язань за Договором про підготовку фахівця, що є підставою для відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року позов залишено без розгляду, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду із позовною заявою, який визначено ч.5 ст.122 КАС України.

Судом першої інстанції зроблено такі висновки.

Так суд вказав на те, що спір, який виник з приводу відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвело до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних із утриманням у навчальному закладі, є спором, що стосується проходження відповідачем публічної служби, а отже строки звернення до суду із позовом щодо вирішення такого спору, передбачені ч.5 ст.122 КАС України.

За позицією суду першої інстанції право у позивача на звернення із цим позовом до суду виникло 30.08.2019р.

Встановивши те, що позивач звернувся із позовом до суду лише 17.12.2019р., суд дійшов висновку про порушення позивачем строків, що визначені ч.5 ст.122 КАС України.

При цьому суд першої інстанції визнав необґрунтованими аргументи позивача щодо наявності підстав для поновлення процесуального строку та зазначив те, що вчасна первинна подача позовної заяви до суду не означає того, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний час, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в

якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. За позицією позивача відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, пов`язане з реалізацією правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби і не пов`язане безпосередньо з проходженням публічної служби, а тому до цих правовідносин не може бути застосовано строк, передбачений ч.5 ст.122 КАС України. З цих підстав позивач вказує на те, що у спірному випадку суд першої інстанції повинен був застосувати положення абз. 2 ч.2 ст.122 КАС України, який передбачає тримісячний строк звернення до суду із позовом. Також, як зазначає позивач, судом першої інстанції не було враховано тих обставин, що сторони вживали заходів для досудового врегулювання спору, що свідчить про поважність причин строку звернення до суду із позовом.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, що відповідач, ОСОБА_1 , проходив публічну службу - службу в органах внутрішніх спав України з 2006 по 2011 рік.

Наказом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 29.07.2006р. №256 відповідача було зараховано курсантом першого курсу на денну форму навчання за державним замовленням та присвоєно спеціальне звання "рядовий міліції".

01.09.2009р. на виконання вимог ст. 18 Закону України "Про міліцію" (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) та наказу МВС України від 14.05.2007 №150 "Про затвердженого Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України між відповідачем, ДДУВС та ГУМВС України в Дніпропетровській області був укладений Договір про підготовку фахівця у ДДУВС.

Згідно з вимогами п. 2.3.6 Договору, у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п. 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Відповідно до п. 3.1 Договору, підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у ДДУВС у зв`язку з небажанням особи продовжувати навчання або звільнення за негативними мотивами, відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ та звільнення з ОВС протягом перших трьох років після закінчення навчання.

На підставі п. 4.1. Договору, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв, іншими витратами Виконавця у зв`язку з утриманням Особи в університеті.

Згідно з наказом ДДУВС від 26.06.2010р. №234 відповідач як випускник ДДУВС був направлений у розпорядження ГУМВС в Дніпропетровській області для призначення на посади згідно з отриманням фахом.

Наказом ГУМВС в Дніпропетровській області від 27.06.2010р. №154 о/с відповідача був призначений на посаду слідчого відділення розслідування загально кримінальних злочинів слідчого відділу Новомосковського міського відділу ГУМВС в Дніпропетровській області.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач, ОСОБА_1 (М-245546) 09.08.2011 року був звільнений з посади лейтенанта міліції слідчий відділення розслідування загальнокримінальних злочинів слідчого відділу Новомосковського міського відділу (з обслуговування м. Новомосковськ та Новомосковського району) на підставі п. 64 "є" (за порушення дисципліни), що підтверджується витягом з наказу Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 09.08.2011 року за №137 о/с.

Встановивши зазначені обставини справи, суд першої інстанції зробив висновок про те, що право на звернення до суду із позовом про стягнення вказаних витрат у позивача виникло після звільнення відповідача, тобто з 10.08.2011 року.

Встановлені обставини справи також свідчать про те, що у березні 2012 року позивач звернувся в порядку цивільного судочинства до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь Державного бюджету витрати, пов`язані з навчанням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ у розмірі 24 555,99 грн та судовий збір у розмірі 245,56 грн.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.12.2012р. у задоволенні позову було відмовлено.

Апеляційний суд Дніпропетровської області рішенням від 17.05.2013 року заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.12.2012 року скасував, ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету 24 555,99 грн витрат, пов`язаних з навчанням. Вирішив питання про судові витрати у справі.

Постановою Верховного Суду від 07.08.2019 року по справі №2/0427/2554/12. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.12.2012 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.05.2013 року скасовано. Провадження у цивільній справі за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням, закрито. Роз`яснено Дніпропетровському державному університету внутрішніх справ право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Постанова Верховного Суду від 07.08.2019 року по справі №2/0427/2554/12 надійшла на адресу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ 29.08.2019 року.

Встановивши такі обставини справи, суд першої інстанції, враховуючи час отримання позивачем рішення Верховного Суду, зазначив те, що перебіг строку звернення до суду із цим позовом для позивача розпочався 30.08.2019р.

Також, вирішуючи питання щодо дотримання позивачем строків звернення до суду, суд першої інстанції виходив з того, що строки звернення до суду, у спірному випадку, визначаються ч.5 ст.122 КАС України, якою передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Встановивши те, що позивач звернувся із позовом до суду лише 17.12.2019р., суд дійшов висновку про порушення позивачем строків, що визначені ч.5 ст.122 КАС України.

Відповідач, не погоджуючись з такими висновками суду першої інстанції, зазначає те, що у спірних відносинах мають застосовуватися строки звернення до суду, що передбачені абз.2 ч.2 ст.122 КАС України, а не ч.5 ст.122 КАС України, з яких виходив суд першої інстанції.

З аргументами відповідача щодо застосування ч.3 ст.122 КАС України, суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на таке.

Так абз.2 ч.2 ст.122 КАС України передбачено те, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.

Отже вказаною нормою процесуального права визначено строк звернення до адміністративного позову суб`єкта владних повноважень.

Позивач - Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ не є суб`єктом владних повноважень, оскільки у спірних відносинах не здійснює публічно-владних управлінських функції по відношенню до відповідача.

Підставою розгляду справи в порядку адміністративного судочинства є те, що спірні відносини виникли з приводу проходження публічної служби, а не з огляду на те, що однією із сторін спору є суб`єкт владних повноважень.

Отже суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки спірні відносини виникли з приводу проходження публічної служби, то відповідно і строки звернення до суду із позовом визначаються спеціальними нормами, якою, на час отримання позивачем постанови Верховного Суду, є ч.5 ст.122 КАС України.

В той же час, зробивши висновок про відсутність підстав для поновлення процесуального строку звернення до суду із позовом, суд першої інстанції не врахував таких обставин.

Так суд першої інстанції обгрунтовано зазначив те, що право позивача на звернення до суду із позовом про стягнення фактичних витрат на навчання, виникло після звільнення відповідача з ОВС, тобто з 10.08.2011 року.

На час виникнення у позивача такого права Кодексом адміністративного судочинства України по іншому визначалися строки звернення до суду з адміністративним позовом, зокрема, КАС України не містив у собі норми, яка б визначала строки звернення із позовом до суду у справах щодо проходження публічної служби.

Також встановлені обставини справи свідчать про те, що реалізуючи своє право, позивач звернувся з аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства.

Вказаний спір фактично був предметом розгляду судовими інстанціями, натомість, постановою Верховного Суду було скасовано рішення судів попередніх інстанції, а провадження у справі закрито з огляду на те, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, таке рішення касаційної інстанції прийнято з огляду на зміну Верховним Судом сталої судової практики щодо розгляду справ даної категорії.

Отже у спірному випадку неможливо стверджувати про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду без поважних причин.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вчасна первинна подача позовної заяви до суду не означає того, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний час, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності. Така права позиція сформована Верховним Судом

Але така правова позиція сформована Верховним Судом відносно справ, позов в яких подався в одній і ті же судовій юрисдикції. Натомість, у спірному випадку недотримання строків звернення із позовом до суду, як зазначено вище, фактично пов`язане із зміною судової практики щодо юрисдикції розгляду справ вказаної категорії, що не залежало від волі позивача та безпосередньо вплинуло на вирішення спірних відносин, які виникли між навчальним закладом та відповідачем.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції не можливо визнати законною та обґрунтованою, як того вимагає ст..242 КАС України, у зв`язку з чим ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.320, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року у справі №160/12851/19 - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 30.06.2020р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк