Справа № 810/3464/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/3464/18 Суддя (судді) першої інстанції: Панченко Н.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Головченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа - Державна пенітенціарна служба України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив визнати протиправними дії та бездіяльність відповідача щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на пільгових умовах у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, що затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1; зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на пільгових умовах, починаючи з моменту направлення Державною установою «Генеральна дирекція державної Кримінально-Виконавчої служби України» до Пенсійного фонду документів для призначення пенсії, а саме з 30 березня 2018 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що при призначенні пенсії має враховуватись саме пільгова вислуга років і право позивача на пенсію за вислугу років не ставиться в залежність від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що норми чинного законодавства передбачають врахування саме календарної вислуги років на день звільнення зі служби, яка у позивача є меншою, ніж передбачено ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Третя особа відзив на апеляційну скаргу не подавала. В суді першої інстанції її позиція обґрунтовувалась тим, що важливою умовою для призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років при звільненні зі служби, яка має становити 22 календарні роки та 06 місяців і більше при звільненні особи станом на 30 вересня 2016 року.

Відповідач, будучі належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду справи, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, жодних клопотань до суду не подавав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, його представника та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 30 вересня 2016 року згідно наказу Державної пенітенціарної служби України № 243/ОС-16 від 30 вересня 2016 року ОСОБА_1 був звільнений зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України у зв`язку зі скороченням штатів.

На момент звільнення ОСОБА_1 мав загальний трудовий стаж 22 роки 01 місяць 29 днів, пільгова вислуга складає 28 років 02 місяці 15 днів.

15 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Голови комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України з заявою про оформлення матеріалів щодо призначення йому пенсії за вислугу років (а.с.38).

Відповідно до листа від 20 березня 2017 року № 5-637-Тл/2-17 позивачу було відмолено в оформлені матеріалів для призначення пенсії за вислугу років, оскільки на день звільнення позивач не мав вислуги в 22 календарних роки та 6 місяців (а.с.39).

За наслідком звернення позивача до ГУ ПФ України в м.Києві, листом від 21 березня 2017 року № 6408/03/Б-648 позивача повідомлено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років особам, звільненим зі служби подаються через уповноважені структурні підрозділи органів, в яких вони проходили службу, які в свою чергу готують необхідні документи для призначення пенсії (а.с.40).

Позивач звернувся до Ржищівського міського суду Київської області із позовом до ГУ ПФ України в м.Києві, Державної пенітенціарної служби України, постановою якого від 07.12.2017 у справі №374/203/17 (а.с.41), залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2018 (а.с.126), адміністративний позов задоволено частково, визнано неправомірними дії Державної пенітенціарної служби України щодо відмови у підготовці та поданні до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві документів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на пільгових умовах, зобов`язано Державну пенітенціарну службу України підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві документи на ОСОБА_1 для призначення пенсії за вислугу років на пільгових умовах у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, що затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1. В решті вимог відмовлено.

Після надходження до ГУ ПФ України в м.Києві документів для призначення йому пенсії за вислугу років, листом від 13.04.2018 №14453/03 (а.с.45) позивача повідомлено про відмову у призначення йому пенсії, оскільки він був звільнений зі служби 30.09.2016 та мав на день звільнення 22 роки календарної вислуги, що відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не достатньо для призначення пенсії за вислугу років.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що право на пенсію за вислугу років визначається, виходячи з тривалості вислуги років саме у календарному обчисленні, тому у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарної вислуги років.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII, що визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 12 Закону №2262-XII визначені умови призначення пенсій за вислугу років, відповідно до п. «а» якої встановлено, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у п.п. «б»-«д», «ж» ст. 12 цього Закону (крім осіб, зазначених у ч. 3 ст. 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у ч. 2 ст. 17 цього Закону.

Згідно з п.п. «б» ст.12 Закону №2262-XII право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону №2262-XII до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Водночас, в Законі № 2262-XII не вказано, що пенсія за вислугу років може бути призначена при наявності 22 роки та 6 місяців вислуги, що обчислена на пільгових умовах, оскільки вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років особам, звільненим зі служби в період з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року, призначається виключно при наявності 22 календарних роки та 6 місяців і більше, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що станом на 30.09.2011 він мав право на отримання пільгової пенсії за законодавством, що було чинне в той період, оскільки таке право ним реалізовано не було і у відповідача не виникало відповідного обов`язку перед позивачем.

Натомість, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавством передбачено залежність права особи на пенсію за вислугу років від наявності у неї відповідної календарної вислуги.

На думку апелянта, будучи звільненим 30.09.2016 зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, пенсія за вислугу років йому має бути призначена у відповідності до ст.12 Закону №2262-XII, оскільки на день звільнення він має вислугу років більше ніж 22 роки та 6 місяців, а саме 28 років 02 місяці 15 днів у пільговому обчисленні.

Апелянт посилається на ст. 171 Закону №2262-XII, якою передбачено, що Порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України, зокрема Порядком обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що вирішує питання про обчислення стажу для призначення пенсії.

В той же час, відповідно до ст.12 Закону №2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам звільненим в період з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу саме 22 календарних роки та 6 місяців і більше.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.3 ст.7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Враховуючи, що приписи постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 суперечать ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тому застосуванню підлягає саме Закон, оскільки має вищу юридичну силу.

Таким чином, право на пенсію за вислугу років визначається, виходячи із тривалості вислуги років саме у календарному обчисленні.

Позивач такої вислуги у мінімально-визначеному законодавством розмірі не має, а тому права на призначення пенсії за вислугу років не здобув.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 161/4876/17, від 27 лютого 2019 року №295/6454/17, від 24 жовтня 2019 року у справі №761/14626/17, від 14 листопада 2019 року у справі №806/1469/16.

Скаржник посилається на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2018 у справі №374/203/17 за його позовом до ГУ ПФ України в м.Києві, Державної пенітенціарної служби України, якою, на думку апелянта, встановлено його право на призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У наведеній вище постанові зазначено, що «вислуга років позивача у календарному обчисленні становить - 22 роки 01 місяць 29 днів, у пільговому обчисленні становить - 28 років 2 місяці 15 днів, що є достатньою підставою набуття позивачем права на пенсію за вислугу років, відповідно до норм Закону № 2262-ХІІ».

Таким чином, вказаним судовим рішенням встановлено обставини щодо тривалості календарної вислуги позивача 22 роки 1 місяць 29 днів та щодо її пільгового обчислення 28 років 2 місяці 15 днів. В той же час, висновки суду стосовно достатності підстав для набуття позивачем права на пенсію за вислугу років не можна вважати встановленою рішенням суду обставиною.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висновки, щодо необхідності застосування положень ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якими визначено, що право на пенсію за вислугу років визначається, виходячи з тривалості вислуги років саме у календарному обчисленні та за відсутності такої вислуги особа не набуває права на призначення пенсії за вислугу років, неодноразово висловлювались в постановах Верховного Суду, зокрема, від 24 жовтня 2019 року у справі №761/14626/17, від 14 листопада 2019 року у справі №806/1469/16.

Норми процесуального права не передбачають повноважень суду апеляційної інстанції щодо відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

З огляду на викладені обставини за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів доходить висновку, що відповідачем правомірно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю законодавчо передбачених підстав для призначення такої.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 30 червня 2020 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма