Справа № 200/1595/20-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року справа №200/1595/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегія суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сіваченка І.В.

за участю секретаря судового засідання Кобець О.А.

за участю сторін по справі:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя - Стойка В.В.) від 17 квітня 2020 року у справі № 200/1595/20-а (повний текст рішення складено 17 квітня 2020 року) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірними дії щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років; скасування рішення №16/03-1-18 від 19.07.2019 року про відмову в призначення пенсії за вислугу років; зобов`язання з 22.04.2019 року за заявою від 18.04.2018 року призначити пенсію за вислугою років на підставі п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» зарахувавши до вислуги років на пільгових умовах - 25 років 8 місяців 22 дні.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Позивач вважає, що суд першої інстанції не дав оцінку доводам та не взяв до уваги приписи ст.17-1 Закону №2262 згідно яких, порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основним та єдиним доводом було те, що відповідно до розділу 2, параграфу 5 підручника «Загальна теорія держави та права», під видавництвом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, затвер. Міністерством освіти і науки України, як підручник для студентів вищих навчальних закладів, у теорії права існують три способи викладу правових норм. Слід урахувати, що поняття «норма права» і «стаття закону» не тотожні, бо правова норма - це теоретична конструкція норми, а стаття закону - це форма і спосіб фактичного викладу правової норми. Тому норма права може бути викладена у різних статтях закону або навіть у різних правових актах. На думку позивача, правова норма, приписи якої викладені в ст.17-1 Закону №2262 «Про порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється КМУ, викладена у бланкетному способі, так як її гіпотеза знаходиться у вищевказаній статті, а диспозиція у статтях іншого нормативного акту і вона вважається не реалізованою, тому для її реалізації необхідно застосувати диспозицію, яка викладена у постанові КМУ №393 від 17.07.1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей». Аналіз зазначеної норми дозволяє дійти висновку про те, що пенсія за вислугу років призначається: - в одному випадку, при визначені наявності відповідних календарних років; - в другому випадку, при визначені наявності пільгових умов, які дають можливість пільгового обчислення періоду проходження служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років. Позивач вважає що, у правовідносинах які виникли між ним та відповідачем повинна застосовуватися норма права викладена у ст.17-1 Закону №2262 та у Постанові КМУ №393. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №750/9775/16-а, від 27.05.2008 року (21-2438во07), від 07.06.218 року у справі №800/517/172.

На адресу суду апеляційної інстанції надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.

Відповідач, у судове засідання не прибув, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що наказом ГУ МВС в Донецькій області від № 140 о/с позивач був звільнений зі служби в органах МВС за п. 64 «є» (порушення дисципліни). У даному наказі зазначено, що станом на 07.05.2013 року вислуга років позивача в календарному обчисленні складає 20 років 06 місяців 26 днів, у пільговому обчисленні - 25 років 8 місяців 22 дні.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2019 року по справі №234/10552/18 зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області документи, передбачені Постановою Пенсійного фонду України від 30 січня 2017 року №3-1, для призначення позивачеві пенсії за заявою від 18 квітня 2018 року.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України № 16/03-1-18 від 19.07.2019 року в призначенні позивачеві пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» на підставі заяви від 18 квітня 2018 року було відмовлено у зв`язку із відсутністю необхідної вислуги років.

У рішенні зазначено, що відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» пенсії за вислугу років призначаються особам, які звільнені зі служби в період в період з 01.10.2012 року по 30.09.2013 року та на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше. В поданні для призначення пенсії та в наказі про звільнення від 07.05.2013 року № 140 о/с, зазначено, що вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні становить 20 років 6 місяців.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначені Законом України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-XII).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2262-XII особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Умови призначення пенсії за вислугою років визначені у статті 12 Закону № 2262-ХІІ, згідно якої пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Статтею 17 Закону № 2262-ХІІ визначено вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії.

Згідно з частиною 2 статті 17 Закону № 2262-ХІІ до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що Законом чітко визначено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності на день звільнення вислуги 21 календарний рік і більше, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

Жодна норма Закону не містить в собі приписів щодо призначення пенсії за вислугу років при наявності 21 років, обчисленої на пільгових умовах.

Як встановлено судом, вислуга років позивача на день звільнення в календарному обчисленні склала 20 років 06 місяців.

Оскільки, період служби позивача на пільгових умовах, в розумінні частини 2 статті 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", не може бути зарахований до календарної вислуги років, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про те, що наявної у позивача вислуги років не достатньо для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 19.09.2018 року у справі № 725/1959/17, від 22 січня 2019 року у справі № 295/10742/16-а, від 31 січня 2019 року у справі № 295/15121/16-а, від 27 лютого 2019 року у справі № 295/6454/17.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по справі правомірно було застосовано саме останню правову позицію Верховного Суду.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову.

Посилання позивача на положення пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей", колегією суддів не прийнято до уваги з огляду на приписи частини 3 статті 7 КАС України, згідно якої у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що законодавець розмежовує такі поняття як "вислуга років" та "календарна вислуга років". При цьому, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії. В той же час, для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному Законом розмірі, а до цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні Законом не передбачено.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Враховуючи, що ухвалою суду апеляційної інстанції від 04 червня 2020 р. позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, сума передбаченого законом судового збору підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету України.

Керуючись статтями 139, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року у справі № 200/1595/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року у справі №200/1595/20-а - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України) за наступними реквізитами: рахунок - UA0026001, код ЄДРПОУ - 37993783, отримувач - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету 22030106, банк отримувача Казначейство України (ЕАП) судовий збір у розмірі 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн 20 коп.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 30 червня 2020 року.

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 01 липня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 30 червня 2020 року та підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

А.А. Блохін

І.В. Сіваченко