Справа № 620/1509/20
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2020-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2020 року Чернігів Справа № 620/1509/20

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Баргаміної Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не складення подання до Головного управління Державної казначейської служби в Чернігівській області про повернення позивачу помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 1691,88 грн.; зобов`язання відповідача сформувати подання до Головного управління Державної казначейської служби в Чернігівській області про повернення позивачу збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 1691,88 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 29.04.2015 ним було придбано житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , а під час оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу у розмірі 1% від вартості об`єкта купівлі-продажу, що становить 1691,88 грн., хоча придбання житла було здійснено вперше. Позивач стверджує, що звернувся до відповідача з вимогою щодо повернення безпідставно сплачених коштів, однак орган Пенсійного фонду відмовив у поверненні сплаченого судового збору.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів придбання житла вперше, а Пенсійний фонд не володіє інформацією щодо прав власності громадян на нерухоме майно. Крім того, вказує, що сплачені позивачем кошти були зараховані до Державного бюджету України, а тому кошти повинні стягуватись саме з Державного бюджету України. Також зазначає, що позивачем не дотримана процедура, передбачена пунктом 5 наказу Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013 щодо звернення з заявою про повернення збору з відповідними документами до органу Державного казначейства України. Крім того, звертає увагу суду на пропуск позивачем строку звернення до суду.

Процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 25.05.2020 у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи було відмовлено.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.04.2015, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Солодовник С.О., придбано у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною вартістю 169188,00 грн. Вказаний договір купівлі-продажу квартири зареєстрований в реєстрі за № 147 (а.с. 10-11).

Під час укладення вказаного договору, позивачем був сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1691,88 грн. (1% вартості квартири), що підтверджується копією квитанції № 3510002 від 29.04.2015 (а.с. 9).

Вважаючи, що збір на обов`язкове державне пенсійне страхування сплачений помилково, позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив сформувати та подати до відповідної казначейської служби подання щодо повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, однак листом від 24.02.2020 № 2500-0502-9/4179 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області було відмовлено позивачу у поверненні збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з тим, що управління не володіє інформацією щодо прав власності громадян на нерухоме майно і не має повноважень запитувати вказану інформацію в компетентних органів, перевірити достовірність даних щодо придбання нерухомого майна вперше немає можливості (а.с. 8).

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Пунктом 9 статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», якому кореспондує пункт 15-1 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 року № 1740, визначено, що платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є: підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Таким чином, з контексту вищенаведених норм випливає висновок про те, що громадяни, які придбавають нерухоме майно, зокрема, квартиру, вперше не є платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, тобто звільнені від його сплати в розмірі 1 % від вартості нерухомого майна (квартири), зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна.

При цьому важливою обставиною для правильного вирішення питання про необхідність сплати фізичною особою збору на обов`язкове державне пенсійне страхування від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, є встановлення факту придбання особою житла вперше.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21.04.2020 щодо суб`єкта ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), позивач володіє квартирою за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 12).

Суд вважає за необхідне зазначити, що станом на час придбання позивачем нерухомості, як і станом на час розгляду справи в суді, в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість.

Вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України з проханням дати тлумачення терміну «придбавають житло вперше», що міститься у пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Ухвалою Конституційного Суду України від 23.03.2000 № 29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення прав громадян, які наділені такими правами.

При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v. The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу належного урядування, згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Отже, суд вважає, що позивачем надано докази про придбання ним житла вперше, які доводять наявність у нього права на звільнення від сплати збору, тому позивач має право на повернення суми сплаченого збору як помилково сплаченого за відсутності обов`язку здійснювати такий платіж.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що сплачений позивачем збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1 % від його вартості в сумі 1691,88 грн. підлягає поверненню, оскільки, відповідно до пункту 9 статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», позивач не є платником зазначеного збору.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» платники збору, визначені пунктами 6, 7, 9 і 10 статті 1 цього Закону, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування сплачують на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Ці кошти в установленому порядку зараховуються до загального фонду державного бюджету і використовуються згідно із законом про Державний бюджет України.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 43 Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Частиною другою статті 45 Бюджетного кодексу України передбачено, що Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій.

Процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначає Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182 (далі - Порядок № 787).

Пунктом 3 Порядку № 787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку (пункт 5 Порядку № 787).

З вищевикладеного вбачається, що повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом, в даному випадку, є Пенсійний фонд України та його територіальні органи, до яких відноситься і Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Відповідно до підпункту 7 пункту 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 40/26485, передбачено, що Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: здійснює контроль за додержанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інших платежів, достовірністю поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому соціальному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсійні виплати.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що на Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, до якого звернувся позивач із заявою, також покладено обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.01.2018 (справа № 819/1498/17), 31.01.2018 (справа № 819/1667/17), 20.03.2018 року (справа № 819/1249/17) та 19.06.2018 (справа № 819/1554/16), яка, в силу положень частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, має враховуватись судом під час прийняття рішення.

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням зазначеного, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною відмови відповідача, викладеної у листі від 24.02.2020 № 2500-0502-9/4179, у поверненні позивачу помилково сплаченого згідно квитанції № 3510002 від 29.04.2015 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1691,88 грн.; зобов`язання відповідача сформувати подання до Головного управління Державної казначейської служби в Чернігівській області про повернення позивачу збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 1691,88 грн., сплаченого згідно квитанції № 3510002 від 29.04.2015.

Водночас суд зазначає, що позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не складення подання до Головного управління Державної казначейської служби в Чернігівській області про повернення позивачу помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 1691,88 грн. охоплюються визнанням протиправною відмови відповідача, тобто порушені права позивача вже захищені судом.

Щодо посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду, то суд зазначає.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Так, суд не приймає до уваги посилання відповідача на пропущений позивачем строк звернення до суду з позовом з посиланням на сплату збору 29.04.2015 та відповідно обізнаністю про порушення своїх прав, адже предметом судового розгляду у справі є правомірність відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повернути сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, яка була надана позивачеві у вигляді письмової відповіді від 24.02.2020.

Тому, позивач дізнався про порушення своїх прав лише із отриманням зазначеної відповіді.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 813/1584/17, від 28.11.2018 у справі № 813/1126/17, від 13.12.2018 у справі № 813/969/17.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем не було заявлено відповідне клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням зазначеного, суд на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, викладену у листі від 24.02.2020 № 2500-0502-9/4179, у поверненні ОСОБА_1 помилково сплаченого згідно квитанції № 3510002 від 29.04.2015 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 1691,88 грн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області сформувати подання до Головного управління Державної казначейської служби в Чернігівській області про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 1691,88 грн., сплаченого згідно квитанції № 3510002 від 29.04.2015.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.07.2020.

Суддя Н.М. Баргаміна