Справа № 640/14490/20
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2020-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

02 липня 2020 року м. Київ № 640/14490/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Амельохін В.В., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

ОСОБА_1
доОфісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України
провизнання протиправною бездіяльності, стягнення моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність прокуратури України у кримінальному провадженні №0000113 від 26.04.2013 та стягнення з Державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 700 000,00грн. на користь позивача.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Як вбачається з позовної заяви, позивач мотивує позов тим, що 26.04.2013 органом досудового розслідування відкрито кримінальне провадження №0000113 по факту дорожньо-транспортної пригоди за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в якому позивача визнано потерпілим.

Як зазначає позивач, 29.09.2014 постановою старшого слідчого BP ДТП СУ ГУМВС України в Київській області зазначене кримінальне провадження було закрите.

31.10.2014 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва скасована вказана постанова старшого слідчого про закриття кримінального провадження. Підставою для скасування даної постанови було недотримання слідчим законності в ході розслідування і прийняття процесуальних рішень по кримінальному провадженні.

Як зазначає позивач, подальше розслідування даного кримінального провадження проводилось і проводиться до теперішнього часу виключно за ініціативою потерпілого.

Процесуальними керівниками (прокурорами) у кримінальному провадженні давались обов`язкові для виконання вказівки щодо необхідності вчинення слідчим процесуальних дій і прийняття рішень, але в даних вказівках не зазначався термін їх виконання, саме їх виконання не контролювалось і не контролюється, а мої клопотання, наслідки задоволення яких мали б і мають істотне значення для прийняття процесуальних рішень у кримінальному провадженні - ігнорувались та ігноруються, що потягло за собою надмірну тривалість (понад сім років) кримінального провадження та вимушені мої неодноразові звернення до прокурорів вищого рівня щодо недотримання розумних строків досудового слідства, і до слідчих суддів, так:

Ухвалою від 20.09.2016 слідчого судді Баришівського районного суду Київської області задоволено скаргу позивача на бездіяльність прокурора і начальника слідчого відділення. Даною ухвалою було визнано бездіяльність прокурора Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області та начальника СВ Баришівського ВП ГУНП в Київській області - незаконною і зобов`язано останніх розглянути клопотання потерпілого від 31.08.2016 року.

Ухвалою від 14.03.2018 слідчого судді Баришівського районного суду Київської області визнано бездіяльність прокурора Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області - незаконною і зобов`язано останнього розглянути клопотання потерпілого від 26.02.2018 року.

Ухвалою від 07.05.2018 слідчого судді Баришівського районного суду Київської області визнано бездіяльність прокурора Баришівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури Київської області - незаконною і зобов`язано останнього розглянути клопотання потерпілого від 26.03.2018 року.

Ухвалою від 17.10.2018 слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області задоволено скаргу позивача на бездіяльність керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області про недотримання розумних строків розслідування кримінального провадження і зобов`язано останнього розглянути клопотання потерпілого від 11.09.2018 року.

Ухвалою від 07.02.2020 слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області задоволено скаргу позивача на бездіяльність керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області про недотримання розумних строків розслідування і зобов`язано останнього розглянути клопотання потерпілого від 22.01.2020 року.

Як зазначає позивач, протиправна бездіяльність прокуратури України у кримінальному провадженні № 0000113 від 26.04.2013 виражається у зовнішній формі поведінки (діяннях) посадових осіб цього органу (прокурорів), яка полягає у неприйнятті рішень та у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь потерпілого, які на підставі закону віднесені до компетенції прокуратури, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Надмірною тривалістю кримінального провадження позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягає у психічних стражданнях та приниженні. Негативні емоції, змістом яких є: тривога та занепокоєння, розчарування та відчуття несправедливості, інші негативні переживання, зумовлені «відстоюванням» законних прав і інтересів потерпілого як людини у кримінальному провадженні: в органах досудового слідства, прокуратурі, інших органах владних повноважень і судах тривалістю понад сім років.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 3 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 2 частини 2 названої статті Кодексу адміністративного судочинства України установлено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

У частині 3 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Суд зауважує, що органи досудового розслідування (органи, що здійснюють дізнання і досудове слідство) під час перевірки заяви про злочин та її вирішення, а також у ході розслідування кримінальної справи або здійсненні досудового розслідування не виконують владних управлінських функцій.

Відповідно до частини 1 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Відповідно до визначення, закріпленого в пункті 10 частини 1 статті 3 КПК, кримінальним провадженням є досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

За своєю правовою природою кримінальне провадження становить єдиний комплекс вчинюваних в установленому КПК порядку дій, у межах якого органи досудового розслідування і суд здійснюють функцію притягнення особи до кримінальної відповідальності. Зокрема, таке провадження включає встановлені законом процедури одержання доказів, гарантії законності цих процедур, а також право особи в установлений КПК спосіб оспорювати правомірність відповідних процесуальних дій та/або рішень у контексті реалізації свого права на захист.

Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, що належить до загальних засад кримінального провадження, згідно з частиною 1 статті 24 КПК кожному гарантується в порядку, передбаченому цим Кодексом.

З`ясування законності дій органів прокуратури у кримінальному провадженні, яке не припинено, судом адміністративної юрисдикції здатне призвести до передчасного вирішення питань, які підлягають розв`язанню судом під час розгляду кримінальної справи по суті. Така ситуація може негативно відбитися на перебігу і результатах кримінального провадження з точки зору виконання його основних завдань. Встановлення правомірності/протиправності процесуальної дії в порядку адміністративного судочинства означатиме констатацію юридичного факту, який безпосередньо впливає на оцінку доказів, за межами встановленої кримінальним процесуальним законом процедури з порушенням закріпленої у статті 22 КПК засади змагальності. Адже наведена засада вимагає надання іншим учасникам процесу можливості під час судового розгляду кримінального провадження взяти участь у дослідженні доказів, висловити свої позиції й аргументи щодо їх оцінки, які були би сприйняті судом і одержали відповідь при прийнятті рішення з цих питань.

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах позивач є учасником кримінального провадження №0000113, а органи прокуратури виконують функції, покладені на них КПК України, а тому посадові особи органів прокуратури не вчиняли управлінських функцій, а здійснювали професійні повноваження в межах кримінального провадження.

За приписами ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 ст. 303 КПК України визначено виключний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні. Разом з тим, ч. 2 цієї статті визначено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами ст. 314 - 316 цього Кодексу.

У Рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6рп/2001 роз`яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.

Таким чином, прокурори під час вчинення діянь, пов`язаних із досудовим розслідуванням злочинів, не здійснюють публічно-владних управлінських функцій, а тому оскарження таких діянь має відбуватися виключно за правилами, встановленими КПК України.

Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/2004/18 та від 10 квітня 2019 року у справі №808/390/18.

Таким чином, суд приходить до висновку, що даний спір не підлягає розгляду, як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягає судовому розгляду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 170, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

2. Ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати позивачу разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Відповідно до частин четвертої - п`ятої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржено. У разі скасування ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду.

Згідно ч. 1 ст. 295 та ч. 1 ст. 297 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Амельохін