Справа № 520/611/2020
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

24 червня 2020 р. № 520/611/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Білової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Ділбаряна А.О.,

за участю представників: позивача - Чехової О.О., відповідача - Вишневського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057, ) про визнання неправомірним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати неправомірним та скасувати наказ Головного управління державної міграційної служби України у Харківській області № 642 від 20.12.2019;

- зобов`язати Головне управління державної міграційної служби України у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Наказ ГУ ДМС України Харківській області № 642 від 20.12.2019 р. є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, з 21.12.2019 р. почалося бомбардування на межі Кот -д`Івуара та антитерористичні дії у державі, тому у позивача наявні побоювання за власне життя у випадку його повернення у країну походження. Перевірка інформації відповідачем проводилась поверхнево та необ`єктивно, ситуація в країні походження належним чином не вивчалась.

Ухвалою від 21.01.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання у справі.

Відповідач проти позову заперечував, від представника відповідача - Чорнодуб М.А. через канцелярію суду надійшов письмовий відзив на позов, в якому представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що під час прийняття оспорюваного рішення відповідач діяв у спосіб та у межах, визначених чинним законодавством. Також представник відповідача зазначила, що відповідачем було встановлено, що у позивача при поверненні до країни громадської належності не існує об`єктивних підстав для побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, національності, віросповідання, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань. Водночас, представник відповідача зазначила, що відповідачем також встановлено, що при поверненні до країни громадянської належності позивачу не буде загрожувати смертна кара або виконання вироку про смертну кару чи тортури, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширене насильство в ситуації внутрішнього збройного конфлікту та систематичного порушення прав людини. Позивач намагається легалізуватися в Україні, а не шукає притулок.

Протокольною ухвалою суду від 24.06.2020 року за наявності згоди обох сторін ухвалено закрити підготовче провадження, перейти до розгляду справи по суті.

Представник позивача, Чехова О.О. - в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача, Державної міграційної служби України та третьої особи, Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Вишневський О.В. - заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на наведені у письмовому відзиві обставини.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.

02 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Харківській області.

Відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року, Протоколу щодо статусу біженців 1967 року, на підставі частини другої статті 2, статей 5, 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», на виконання наказу МВС України від 07.09.2011 № 649, наказом ГУ ДМС України в Харківській області від 02.12.2019 №611, заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду.

В своїй заяві від 02 грудня 2019 року заявник вказав, що його батько був членом партії ДПКІ в Кот-д`Івуарі, але у 2010-2011 році політична партія ДПКІ об`єдналась з партією ОР, внаслідок чого створена партія отримала назву ДПКІ-ОР. Одночасно заявник пояснив: «...минулий президент ОСОБА_2 з ДПКІ взяв на себе зобов`язання допомогти президенту ОСОБА_3 з ОР бути при владі у 2010, а з свого боку президент ОСОБА_3 повинен був допомогти таким же чином минулому президенту ОСОБА_2 бути при владі у 2020. Нажаль президент ОСОБА_3 , після того як його вибрали, не стримав свого слова, так як рік назад президент вирішив балотуватися на виборах у 2020 році. Після цієї зради активісти з ДПКІ взяли участь у демонстрації, щоб проявити своє незадоволення...»

Також у заяві від 02.12.2019 позивач повідомив, що його батьків погрожували вбити, через що вони змушені були втекти до Сенегалу : «Після маніфестації моїх батьків погрожували вбити декілька разів... Батьки були вимушені рятуватися втечею, тому що керівників ДПКІ переслідували. Так як мій батько був членом ДПКІ в Корого, його переслідувала влада, тож він був змушений рятуватися утечею та переховуватися у Сенегалі...».

В співбесіді від 06.12.2019 заявник пояснив, що не може повернутися до Кот -д`Івуару тому, що його можуть побити та навіть вбити: « Если я сейчас вернусь в Кот -д`Ивуар меня могут побить или даже убить. Потому что я сын моего папы».

За результатами розгляду справи № 2019КН0162 громадянина республіки Кот - д`Івуар головним спеціалістом відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Харківській області Четверик Ю.В., на підставі заяви, співбесіди, інформації по країні походження та інших матеріалів особової справи складено Висновок про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина Республіки Кот -д`Івуар ОСОБА_1 (а.с. 100-110 )

Наказом від 20.12.2019 року № 642 «Про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, громадянину Республіки Кот -д`Івуар ОСОБА_1 відповідач відмовив позивачу в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянину Республіки Кот -д`Івуар ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що його заява є очевидно необґрунтованою через відсутність умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». (а.с. 99)

16.01.2020 року позивачу було вручено Повідомлення про відмову особі в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту № 124 від 21.12.2019 року, в якому зазначено про прийняття відповідного рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з тим, що заява є очевидно необґрунтованою через відсутність умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», та зазначено про наявність у позивача права оскаржити рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, звернувшись до Державної міграційної служби України, а також до суду в установленому Законом порядку.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся до суду з даним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, в заяві-анкеті заявник зазначав що він є громадянином Республіки Кот - д`Івуар , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м.Бонуа, (Республіка Кот-д`Івуар), за національністю івуарієць (мешканець Кот -д`Івуар) та за етнічною приналежністю малінке, мусульманин за релігійним переконанням.

В співбесіді від 06.12.2019 заявник повідомив, що в перший клас пішов в шість років, в 1998 році, та навчався в школі «Іла» до 2003 року. В 2003 році заявник переїхав до дядька в місто Абіджан ( Кот -д`Івуар), де пішов до школи «ISTCO» та навчався до 2012 року, отримавши сертифікат про закінчення школи. З 2012 по 2017 рік заявник навчався в університеті BTS Groupe LOKO, після закінчення університету заявник отримав ступінь бакалавру.

ОСОБА_1 повідомив, що вперше прямував до України 18.03.2018 року з міста Абіджан ( Кот -д`Івуар) транзитом через Туреччину, прилетівши авіарейсом з м. Стамбул до міста Харків (Україна). Заявник вперше перетнув кордон з Україною 20.03.2018 року в місті Харків.

За матеріалами справи встановлено, що заявник виїхав до України з метою навчання, на запрошення Харківського національного автомобільно-дорожнього університету (далі- ХНАДУ), де з 02.04.2018 до 14.09.2018 навчався на підготовчому факультеті, відділенні для іноземців та осіб без громадянства ХНАДУ, документований посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , виданою 05.04.2018 та дійсною до 12.09.2018. У зв`язку з закінченням навчання відрахований з підготовчого факультету вищого навчального закладу за наказом від 17.10.2018 № 163/6.

Зі слів заявника, його батько ОСОБА_4 є членом партії Демократичної партії Кот - д`Івуара (далі - РБСІ-ЯБА), внаслідок чого в 2015 році на нього був скоєний напад. Одночасно заявник повідомив, що в 2018 році до його батька почали надходити погрози, та в травні 2018 батько заявника разом з родиною змушений був виїхати до Сенегалу .

Вперше із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції УСІОБГ ГУ ДМС України в Харківській області заявник звернувся 02 грудня 2019 року, тобто через 14 місяців після спливу терміну дії посвідки на тимчасове проживання.

Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.

Судом встановлено, що на момент подання заяви до ГУ ДМС у Харківській області позивач перебував на території України нелегально, було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МХК 126421 від 30.10.2019 року.

Отже, позивачем при зверненні із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не дотримано вимог ч. 5 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» щодо строків такого звернення, будь-яких об`єктивних причин недодержання вказаного строку під час вивчення відповідачем документів позивача та проведення співбесіди повідомлено не було.

Таким чином, тільки після того, як заявник втратив підстави легального перебування на території України (скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні), з метою подальшого перебування на території України, заявник звернувся із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що причиною звернення не є потреба в захисті шляхом визнанням біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а спроба легалізації на території України.

Значна тривалість проміжків часу між виїздом з країни громадянської належності, прибуттям в Україну та часом звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, свідчить про відсутність у особи обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань. При цьому мотив звернення із даною заявою може бути іншим.

Верховний Суд у постанові від 14.03.2018 (справа № 820/1502/17) виклав правовий висновок :«… враховуючи те, що дата звернення позивача із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є значно пізнішою від дати його прибуття в Україну, суд приходить до висновку про відсутність у позивача реальних побоювань стати жертвою переслідувань у країні походження».

Відповідно до ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до Керівних положень УВКБ ООН «Про обов`язки та стандарти доказу в заявах біженців» від 16 грудня 1998 року, пункт 5 і 6: «Факти в підтвердження заяв біженців визначаються шляхом надання підтвердження або доказів викладеного. Докази можуть бути як усні так і документальні. Обов`язок надання доказів на користь повідомлених фактів вважається «обов`язком доказування». У відповідності до загальних правових принципів доказового права цей обов`язок покладається на особу, яка виказує твердження. Таким чином, у заяві про надання статусу біженця заявник повинен довести достовірність своїх тверджень і точність фактів, на яких ґрунтується його заява. Обов`язок доказу реалізовується заявником у формі надання правдивих фактів, що стосуються його заяви, щоб на підставі цих фактів могло бути прийняте відповідне рішення.

Згідно з абзацом 7 статті 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», до заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту необхідно додавати документи, які посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Як доказ необхідно пред`явити документи або їх копії, що підтверджують обґрунтованість побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань. Підтвердженням фактів стати жертвою переслідування можуть бути документи офіційних органів влади, суду, прокуратури, державної безпеки про залучення до відповідальності в країні громадянської належності або країні постійного проживання.

Як вбачається з копії висновку (а.с. 100-110), в співбесіді від 06.12.2019 ОСОБА_1 пояснив, що народився в місті Бонуа (Республіка Кот-д`Івуар), що підтверджує оригінал виписки з реєстрів актів громадського стану від 18.04.2013 №180, та яке дійсно знаходиться в Кот -д`Івуар. Проте, зі слів позивача, з п`яти до одинадцяти років він проживав в місті Корого з батьками, та у віці одинадцять років переїхав жити до дядька в місто Абіджан, де постійно проживав в районі Аньяма (Кот- д`Івуар) та навчався в школі «ISTCO» (2003-2012), та школі BTS Groupe LOKO (2012-2017).

Для підтвердження своїх слів позивач надав ідентифікаційну довідку від 23.08.2018 №953, де вказана адреса проживання - резиденція Аньяма, та табель успішності бакалавру середньої освіти від 30.07.2012 №12YР000490, яка підтверджує здобуття ним середньої освіти в республіці Кот-д`Івуар.

Жодних інших оригіналів чи копій документів, які б підтверджували особу, громадянство, постійне місце проживання або перебування заявника, до відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції УСІОБГ ГУ ДМС України в Харківській області він не надав. На момент подачі заяви (02.12.2019) до відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції УСІОБГ ГУ ДМС України в Харківській області у позивача був відсутній оригінал документу (паспорт), що посвідчує його особу.

Відповідно до п.7 ст. 7 Закону України «Про біженців або осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», до заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.

В співбесіді від 06.12.2019 позивач пояснив, що свій паспорт НОМЕР_2 він забув за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 146, під час переїзду до міста Дніпро. В співбесіді позивач пояснив, що виявивши в місті Дніпро відсутність свого паспорту, він згодом повернувся в м. Харків за вищевказаною адресою, проте не знайшов там свого паспорту. В лютому 2019 року, зі слів заявника (співбесіда від 06.12.2019), він звернувся до поліції з приводу втрати свого паспорту.

Проте, в доданій 02.12.2019 позивачем довідці Київського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області від 24.10.2019 вказано, що він до поліції звернувся лише 23.10.2019 (тобто через 10 місяців, після можливої втрати паспорту), де вказано, що заявник виявив втрату своїх документів, а саме: паспорт громадянина Кот -д`Івуар, НОМЕР_2, 14.01.2019 р. за адресою: м . Харків , вул. Метробудгвників, буд 11, котрий було втрачено при невідомих обставинах.

Також, суд звертає увагу, що 02.12.2019 року до відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції УСІОБГ ГУ ДМС України в Харківській області позивач надав копію всіх сторінок паспорту НОМЕР_2. який, за словами позивача, втратив ще у січні 2019 року, тобто 12 місяців тому.

Таким чином, в цілому можна вважати, що позивач надав правдоподібні твердження щодо свого походження, проте розбіжності в інформації, повідомлені позивачем під час співбесіди від 06.12.2019, та інформації, вказаної в довідці Київського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області від 24.10.2019, можуть свідчити про наявність у позивача оригіналу документу, що посвідчує його особу.

Судом також встановлено, що в заяві від 02.12.2019 позивач зазначив, що його батько ОСОБА_4 був учасником політичної партії ДПКІ, яка в 2010-2011 році об`єдналася з партією ОР, внаслідок чого з`явилась партія з назвою ДПКІ-ОР. Проте, рік назад, зі слів заявника, виникла суперечка між колишніми лідерами партій ДПКІ та ОР, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та почалися демонстрації активістів з партії ДПКІ. Далі в заяві, заявник повідомляє, що після маніфестацій його батька погрожували вбити, та почала переслідувати влада, тому його батьки були вимушені рятуватися втечею в Сенегал .

Слід зазначити, що відповідно до пункту 80 Керівництва з процедур та критеріїв визначення статусу біженців (згідно Конвенції 1951 року та Протоколу 1967 року, що стосуються статусу біженця) УВКБ ООН, наявність інших політичних переконань, відмінних від тих, що розділяються владою, само по собі не є підставою для подання клопотання про надання статусу біженця, і шукач повинен довести, що у нього є достатні побоювання стати жертвою переслідувань за свої переконання: владі має бути відомо про політичні переконання особи і вони мають нести владі певну загрозу.

Слід зауважити що, в заяві від 02.12.2019 позивач не повідомляє, що на території Республіки Кот-д`Івуар він зазнавав будь-яких переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань. Проте, в співбесіді від 06.12.2019 стверджує, що не може повернутися до Кот - д`Івуар тому, що його можуть побити та навіть вбити, аргументуючи своє побоювання за життя тим, що він є сином свого батька.

У підтвердження приналежності свого батька ОСОБА_4 до політичної партії, в додаток до заяви 02.12.2019, позивач у якості доказів додав документи, а саме: копію посвідчення особи ОСОБА_4 НОМЕР_3 з нотаріально-засвідченим перекладом на українську мову, чотири фотографії, статтю Інтернет видання lepointsur.com з перекладом на українську мову.

Суд погоджується з висновком відповідача про те, що долучені до заяви документи, жодним чином не підтверджують заявлених ОСОБА_1 побоювань.

Зокрема, в копії посвідчення особи ОСОБА_4 НОМЕР_3 зазначено, що особа на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за професією є перевізником. У статті Інтернет-видання lepointsur.com зазначено, що напад на депутата Альфонсо Соро було здійснено в ніч неділі з 16 на понеділок 17 серпня 2015 року у його резиденції, та в процесі нападу був поранений охоронець депутата, який зображений на фотографії цієї статті.

Слід зазначити, що фотографія охоронця депутата Альфонсо Соро є ідентичною фотографії, доданої заявником до заяви 02.12.2019 під № 3. Під час співбесіди 06.12.2019 заявник стверджує, що на фотографії, а саме на фотографії №3, зображений його побитий батько: «... На третьем фото мой папа в 2015 году, он был в гостях у депутата Альфонсо Соро, люди с другой партии - RDR, зашли в дом, который специально был снят для встреч партии, и избили их...»(мовою оригіналу). Одночасно в співбесіді від 06.12.2019 позивач повідомив, що його батько ОСОБА_4 був помічником депутата Альфонсо Соро.

Також в співбесіді від 06.12.2019 позивач взагалі не зміг пояснити, чим займався його батько в партії PDCI-RDA: «Вопрос: Чем занимался Ваш папа, когда был помощником депутата Альфонсо Соро в партии PDCI-RDA. Ответ: Я не знаю».

Відтак, у відповідача були наявні виправдані сумніви у правдивості тверджень позивача через зазначені вище невідповідності.

Що стосується позивача, відповідачем було встановлено, що позивач мав змогу безперешкодно навчатися, отримати паспорт, оформити документи для виїзду за кордон, та навіть проходив практику в мерії міста Абіджан.

Також, при зверненні до ГУДМС України в Харківській області 02.12.2019 позивач не повідомив про жодні факти проявів своєї політичної позиції, а також, не надав жодних документів, які б підтверджували своє переслідування або загрозу переслідування за політичною складовою на території Республіки Кот-дТвуар.

Відтак, з матеріалів співбесіди та поданих позивачем під час розгляду заяви документів можна дійти висновку, що побоювання, про які зазначає позивач, є необґрунтованими, адже твердження щодо таких побоювань носять сумнівний та суто суб`єктивний характер і не підтверджені жодними документальними даними, позивач не надав доказів наявності погрози його життю в Кот -д`Івуар.

В Законі України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» поняття біженця визначено у п.1 ч.1 ст.1: біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до п.45 Керівництва з процедур і критеріїв визначення статусу біженців особа, яка клопоче про отримання статусу біженця, повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідувань.

Після проведення співбесід, на основі всебічного вивчення матеріалів справи (пункт висновку 4) встановлено, що заявник не обґрунтував наявність переконливих фактів щодо особистої неможливості перебування на території країни походження.

В співбесідах від 06.12.2019 заявник надав суперечливі свідчення щодо переслідування його батька відносно його політичних переконань. У ході проведення співбесіди не надав дійсну та детальну інформацію щодо обов`язків батька в партії PDCI-RDA. Крім того, заявник взагалі не володіє інформацією про діяльність партії PDCI-RDA, не орієнтується у політичній програмі та ідеології партії, не може назвати інших членів цієї партії. На запитання дає загальні відповіді, у яких не прослідковується конкретика, що викликає сумніви щодо членства його батька в партії PDCI-RDA.

Одночасно в співбесіді від 06.12.2019 позивач повідомив, що ніколи не був причетний до інцидентів із застосуванням фізичного насильства, яке було пов`язано з його національністю, політичною діяльністю, або релігійною приналежністю в Кот -д`Івуар: «Ко мне насилие никогда не применялось». Також, позивач повідомив, що йому ніколи не погрожували через його батька: «Вопрос: За что Вас могут побить и убить. Ответ: Потому что я сын своего папы. Вопрос: Вам когда-нибудь угрожали из-за того, что вы сын своего отца. Ответ: Нет.»

З вищенаведених матеріалів справи можна дійти висновку щодо відсутності підстав вважати, що позивач має обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань в Кот -д`Івуар через політичні переконання свого батька.

Судом встановлено, що відповідачем було проведено аналіз останньої інформації по країни походження позивача та зроблено висновок про відсутність в країні загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини.

Так, за інформацією центру новин ООН: «А в грудні 2010 року незалежна виборча комісія оголосила, що в ході вільних, справедливих, прозорих та демократичних виборів в Кот -д`Івуарі переміг лідер опозиції ОСОБА_3. Однак колишній президент Гбагбо відмовився визнати ці результати і віддати кермо влади своєму наступнику. Все це призвело до затяжної політичної кризи, який супроводжувався збройні сутички, погіршенням гуманітарної ситуації і грубими порушеннями прав людини. 11 квітня 2011 колишній івуарійський президент Лоран Гбагбо здався новій владі після декількох місяців ігнорування результатів виборів».

Та на теперішній час ситуація в країні походження позивача змінилася та конфлікт і припинився, за інформацією по країні походження: «Генеральний секретар ООН відзначив зусилля народу і уряду Кот -д`Івуару, спрямовані на подолання кризи і припинення конфлікту. Він привітав значний внесок в івуарійський мирний процес всіх партнерів на національному, регіональному та міжнародному рівнях. Завершення операції стало можливим завдяки значному поліпшенню ситуації в галузі безпеки в Кот-д`Івуарі, а також через посилення державної влади і розгортання державних служб, посилення демократичних інститутів, прогресу в реформуванні сектора безпеки і сталого економічного розвитку».

«Президент Кот-д`Івуару Аллассан Уаттара оголосив широку амністію, приурочивши її до Дня національного свята країни - символічний жест для колишньої французької колонії, яка вже майже два десятиліття роздирається військово-політичною кризою. За словами Уаттара , він хотів таким чином продемонструвати свою прихильність до миру і справжньому національного примирення після пережитих в минулому конфліктів і громадянської війни. "Цією амністією скористаються приблизно 800 громадян, переслідуваних чи засуджених за злочини, пов`язані з виборною кризою 2010 року, або за злочини, що ставлять під загрозу нашу державну безпеку", - сказав Уаттара».

За інформацією Human Rights Watch , всесвітній звіт 2019 - Кот -д`Івуар: «Кот-д`Івуар користувався відносною стабільністю в 2018 році, особливо з урахуванням відсутності військових заколотів, які були характерні для попереднього року. Однак уряд все ще домоглося обмеженого прогресу в боротьбі з безкарністю і не усунуло інші корінні причини політичного насильства в минулому, зокрема недисципліновану армію і політизовану судову систему. Кот-д`Івуар провів місцеві вибори в жовтні, в результаті яких в результаті зіткнень між конкуруючими політичними угрупуваннями загинули кілька людей.»

За інформацією видання «euronews»: «Кот-д`Івуар - сьогодні одна з найбільш динамічних економік на Африканському континенті. Далін Хасан, Євроньюз: "Зростаюча економіка західноафриканської країни Кот-д`Івуар знаходиться на правильному шляху. Ми приїхали в Абіджан, щоб побачити, що робить уряд Кот -д`Івуар, щоб досягти своєї амбітної мети - до 2020 року приєднатися до розвинених країн. "Після років політичної нестабільності, Кот -д`Івуар продемонстрував вражаюче зростання економіки, за оцінками всесвітнього банку, ВВП країни виріс на 8% в 2016 році. Країна намагається здійснити економічний стрибок, розвиваючи численні сектори, в першу чергу, пов`язані з інфраструктурою, щоб полегшити доступ до електрики, води і побудувати сучасні дороги, що зв`язують міста. Більше 60% населення - молодше 35 років, і держава здійснює програму, спрямовану на підвищення рівня освіти, а також положення жінок в суспільстві.

Наявність кваліфікованих кадрів - ключ до підвищення привабливості бізнесу та інвестиційної привабливості, що означає переваги для інвесторів і створення робочих місць для місцевих жителів.»

Проте, попри динамічний розвиток країни та стабільну ситуацію в плані безпеки, рівень життя в Кот -д`Івуар є досить низький.

Таким чином, аналіз відомостей та інформації по країні походження вказує на цілеспрямований виїзд та прибуття заявника до України в пошуках кращих умов для життя. Аналіз матеріалів особової справи заявника показує, що територію Республіки Кот-д`Івуар залишив добровільно, маючи дозвіл влади країни на виїзд, та свідомо обирав країну вибуття.

Посилання представника позивача на обставини бомбардувань французькою авіацією у лісовому масиві біля населеного пункту Алидугу, який знаходиться в 10 км від кордону Буркіна-Фасо з Кот-д`Івуаром у січні 2020, що свідчить на її думку про неповне дослідження відповідачем обставин щодо країни походження позивача суд не бере до уваги, оскільки, по-перше, спірне рішення було прийняте у грудні 2019, а по-друге, зазначені у позові обставини бомбардувань не можуть свідчити про виникнення у позивача обґрунтованих побоювань щодо безпеки його життя, оскільки вказані події мали місце за межами країни походження позивача та навіть поблизу протилежного від місця мешкання позивача кордону з Кот -д`Івуаром.

Отже, суд погоджується з відповідачем, що у дійсності, реальними обставинами виїзду з Кот -д`Івуар було не побоювання за своє життя та отримання міжнародного захисту, а спроба оселитися в іншому місці, тому стає очевидним той факт, що до органу міграційної служби України заявник звернувся виключно з метою легалізації на території України.

Також суд враховує, заявником не надано жодних доказів та фактів здійснення над ним фізичного насилля та можливості застосування щодо нього смертної кари, чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або здійснення будь-якого тиску відповідних органів країни походження, що унеможливлювало б його перебування на території країни походження (пункт 4 висновку).

В ході судового розгляду судом також встановлено, що на батьківщині до адміністративної або кримінальної відповідальності не притягався, з цих приводів державними органами не переслідувався. Отже, загроза життю, безпеці чи свободі заявнику в країні походження через побоювання застосування щодо нього смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання, з цих приводів відсутня.

Таким чином, за результатом аналізу матеріалів справи вбачається, що заявник є мігрантом. (Згідно з п. 62 Керівництва з процедур та критеріїв визначення статусу біженців мігрант - це особа, яка добровільно залишає свою країну, щоб оселитися в іншому місці. Він може бути рухомий бажанням змін чи пригод, сімейними чи іншими причинами особистого характеру).

Виходячи з вищевикладеного, вбачається, що до органу міграційної служби України позивач звернувся виключно з метою легалізації на території нашої держави.

Отже, суд доходить висновку, що позивач не відповідає критерію включення за Конвенцією "Про статус біженців" від 28 липня 1951 року та Протоколу щодо статусу біженців від 31 січня 1967 року та відносно нього відсутні умови, передбачені п.1 чи 13 ч. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Таким чином, враховуючи встановленні порушення порядку звернення, визначеного п. 5 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», надання свідомо неправдивої інформації та встановлені факти зловживання процедурою порядку звернення, в зв`язку з відсутністю умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», відповідно п. 6 ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», відповідачем правомірно та обґрунтовано прийнято рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, стосовно громадянина Республіки Кот -д`Івуар ОСОБА_1 , оскільки встановлено, що заява є очевидно необґрунтованою.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В справі, що розглядається, суб`єктом владних повноважень, Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області, доведена правомірність прийнятого рішення.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не є обґрунтованими, а відтак в задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 19, 241-247, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 06 липня 2020 року.

Суддя Білова О.В.