Справа № 490/1488/20
Суддя: Гуденко О. А.
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/238/2020 Справа № 490/1488/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

іменем України

01 липня 2020 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

за участю секретаря судового засідання Дудник Г.С.,

представника позивача - Долганюк Ю.Ю., відповідача - ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Чеботарьова І.В., перекладача Гаджиєва Бахтіяра,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєва адміністративну справу за позовом Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України,-

встановив:

06.03.2020р. Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області звернулося до суду з позовом про примусове видворення за межі України громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 04.03.2020 року співробітниками УСБУ України в Миколаївській області було виявлено та доставлено в приміщення УДМС України в Миколаївській області уродженця Республіки Туреччина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час перевірки було встановлено, що у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутній документ, що дає право на виїзд з України.

Позивач вказує, що відповідно до інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан», громадянин Республіки Туреччина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не значиться. Дата та місце перетину державного кордону України не встановлено. Зі слів Відповідача він прибув на територію України у 2011 році з метою працевлаштування, на даний час не працює.

Позивач вказує, що в результаті проведеної перевірки було встановлено, що громадянин Республіки Туреччина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив правила перебування іноземців в Україні - ухилився від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні. Відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за порушення міграційного законодавства. Зокрема, за порушення встановлених правил перебування громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП.

Позивач вказує, що стосовно відповідача було складено протокол ММК № 000015 від 04.03.2020р. про адміністративне затримання відповідача за ч.2ст.263 КУпАП.

Позивач вказує, що 04.06.2015р. Центральним районним відділом в м.Миколаєві УДМС України в Миколаївській області було прийняте рішення про примусове повернення в країну походження громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 27.06.2015р.

Ухвалою судду від 06.03.2020 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду.

Ухвалою суду від 12.03.2020 року зупинено провадження по справі до вирішення питання ГУ ДМС України в Одеській області за наслідками розгляду заяви громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання його біженцем або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Ухвалою суду від 24.06.2020 року поновлено провадження по справі та призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з викладених підстав.

Відповідач ОСОБА_1 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції та надавав пояснення за допомогою перекладача, позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Суду пояснив, що бажає залишитися постійно проживати в Україні, у нього тут цивільна дружина та власний бізнес. Проживає в с.Христофорівка Баштанського району у дружини. Він займається експортом зерна з України, але через довірену особу. Приїхав в Україну в 2011 році, оскільки там через його атеїстичні переконання та приналежність до опозиційної партії його звільнили з роботи ( він був керуючим з питань експорту на текстильній фабриці) , і у нього виникли складнощі з пошуком роботи в Турції. Проте з часу приїзду він припинив свою політичну діяльність та не має наміру її поновлювати в Турції чи Україні. За час перебування в Україні він декілька разів намагався оформити офіційні документи на право проживання, звертався до посередників, які виявилися шахраями, взяли з нього кошти та нічого йому не оформили, але він марно чекав. Йому відомо, що в червні 2015 року його притягнули до адміністративної відповідальності за незаконне перебування в Україні і він повинен був виїхати з країни. Але він не зрозумів, що йому було треба виїхати з України самостійно і у встановлений термін, на той час у нього були свої справи і він вимушений був переїхати до іншого місця в Миколаївській області. На теперішній час з моменту затримання він двічі звертався до ДМС з заявою про надання йому статусу біженця, самостійно і через свого адвоката, проте йому повертали документи на доопрацювання. Його сестра у Туреччині не змогла зібрати необхідні довідки за цей час через карантин, отже він має намір продовжити оформлювати документи та отримати статус біженця. Він не хоче повертатися до Туреччини, оскільки правляча партія президента Ердогана може створювати йому складнощі у проживання та роботі, адже він не бажає дотримуватися релігійних обрядів, отже йому там не дадуть нормально працювати, а тут у нього є робота. Виїзжати в третю країну він також не бажає, хоче назавжди залишитися в Україні.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав його необгрунтованості та передчасності. Зазначив, що відповідач зазнає в країні громадянства Республіці Туречиина переслідувань через політичні та релігійні погляди, отже не може бути видворений . На теперішній час він звернувся за отриманням статусу біженця, наразі рішення компетентними органами ще не прийнято, отже задоволення позову буде передчасним.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до листа УСБУ в Миколаївській області від 20.05.2015 р.,в АДРЕСА_1 , з порушенням правил перебування іноземних громадян та осіб без громадянства, проживав громадянин Туреччини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно повідомлення Центрального районного відділу м. Миколаєва УДМС України в Миколаївській області від 04.06.2015 р., за адресою: АДРЕСА_1 , було встановлено гр. Турецької Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 2011 р. перебуває в Україні та допере не виїхав з України після закінчення відведеного терміну перебування і проживає в Україні не вживаючи заходів до продовження терміну перебування та на даний час проживає за вказаною адресою та співмешкає з гр. Україною ОСОБА_3 , яка винаймає квартиру і надає його для спільного проживання житло.

Відповідно до повідомлення Управління ДМС України в Миколаївській області від 12.06.2015 р., 29.05.2015 р. ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн., який сплачено у повному обсязі. При перевірці, ОСОБА_1 надав працівникам міграційної служби свій паспорт, термі дії якого сплив.

Рішенням Центрального РВ у м.Миколаєві УДМС України в Миколаївській області №22 від 04.06.2015р. примусово повернуто за межі України громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язано його покинути територію України у термін до 24 днів з дати прийняття цього рішення та заборонено громадянину Турецької Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 подальший в`їзд в Україну строком на три роки.

Відповідно до Розписки від 04.06.2015 року, громадянин Турецької республіки ОСОБА_1 зобов`язався не пізніше 27.06.2015 року залишити територію України.

Відповідно до доповідної головного спеціаліста Центрального РВ у м. Миколаєві О.К. Міскевича від 30.06.2015 р., 30.06.2015 р. ним разом з працівником Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , з метою встановлення місця перебування гр. Турецької Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно якого було прийнято рішення про примусове повернення за №22 від 04.06.2015 р. Під час здійснення контрольної перевірки було з`ясовано, що гр. ОСОБА_1 не проживає за даною адресою. Місцезнаходження його на даний час не відомо.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР ММК 000477 від 04.03.2020р., 04.03.2020р. о 17:20 за адресою: м. Миколаїв, вул.Адмірала Макарова, 58 співробітниками УСБУ в Миколаївській області та ВОЗНМРВ УДМС України в Миколаївській області був встановлений громадянин Турецької Республіки ОСОБА_1 , який ухилився від виїзду із України після закінчення терміну перебування, чим порушив ч.1, 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», пп. 2 п. 2 Порядку, затвердженого ПКМУ №150 від 15.02.2012р.

Постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПН ММК 000477 від 04.03.2020 року, на громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.203 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Протоколом № ММК 000015 від 04.03.2020р., громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 , доставлено у службове приміщення Управління Державного міграційної служби України в Миколаївській області 04.03.2020 року о 17 год. 20 хв. у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ч.1ст.203 КУпАП на 72 години з метою ідентифікації особи, з`ясування обставин справи та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення та подання адміністративного позову.

Відповідно до пояснень гр. ОСОБА_1 від 04.06.2020 р., зроблено переклад Юсуповим Ш.Ю. , ОСОБА_1 приїхав на територію України в 2011 р. працювати в Турецькій компанії. Перебуваючи на території України він неодноразово намагався легалізувати своє перебування на території України, але його постійно обманювали, хоча і брали кошти, обіцяючи, що документи будуть готові. На території України проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в будинку, який належить його цивільній дружині ОСОБА_4 і займається домашнім господарством.

Згідно повідомлення ДУ "Миколаївський ПТПІ" від 10.03.2020 р., громадянин Турецької республіки ОСОБА_1 06 березня 20202 звернувся з заявою до ГУ ДМС України в Одеській області про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту Україні.

Відповідно до повідомлення ГУ ДМС України в Одеській області від 16.04.2020 року за вихідним № 5100.5.1/8150-20, громадянин Туреччини на установчі дані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в установленому порядку із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до ГУДМС в Одеській області не звертався, на обліку не перебуває.

З листа УДМС України в Миколаївській області від 05.05.2020 року за вихідним № 4801.6/9875-20 вбачається, що 06.03.2020 року, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва по справі № 490/1487/20, було затримано строком на три місяці з поміщенням до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, ДМС України» гр. Турецької Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації. В той же час, вищезазначена особа звернулась із заявою до ГУ ДМС України в Одеській області про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Строк затримання вказаного громадянина закінчується 04.06.2020 року, у зв`язку з чим Управління ДМС України в Миколаївській області має намір звернутись до суду з позовом про продовження строку затримання.

Згідно листа ҐГУ ДМС України в Одеській області від 07.05.2020 року за вихідним № 5100.5.1/8828-20, 18.03.2020 року на адресу ГУ від гр. Туреччини на установчі дані ОСОБА_1 надійшло звернення, що зареєстроване за вхідним № У-735/6/5101-20. Під час розгляду зазначеного клопотання було встановлено, що воно не відповідає критеріям, що передбачені чинним законодавством у сфері міжнародного захисту. 28.04.2020 року на адресу ГУ від адвоката Чеботарьова І.В. в інтересах ОСОБА_1 надійшла заява щодо визнання останнього біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Адвокатський запит був опрацьований у відповідності до ЗУ «Про звернення громадян», роз`яснена поетапність процедури звернення. Таким чином, станом на 07.05.2020 року, ГУ не прийнято до розгляду клопотання гр. Туреччини ОСОБА_1 , до категорії шукачів захисту він не належить.

Відповідно до листа УДМС України в Миколаївській області від 05.05.2020 року за вихідним № 4801.6-3584/48.2-20, 04.03.2020 року УДМС України в Миколаївській області було затримано на 72 години та 05.03.2020 року поміщено до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, ДМС України», громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 06 березня 2020 року позов Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про затримання іноземця задоволено частково. Затримано громадянина Турецької Республіки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з поміщенням його до Держаної установи "Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні" з метою забезпечення виконання рішення суду щодо примусового видворення за межі України, на строк три місяці.

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 01 червня 2020 року позов Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання іноземця задоволено частково. Продовжено строк затримання громадянина Турецької Республіки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з поміщенням його до Держаної установи "Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні" з метою забезпечення виконання рішення суду щодо примусового видворення за межі України, на строк шість місяців.

Частиною 2статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.4ст.6 КАС Українисуб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцієюта законами України.

Право органів виконавчої влади, що забезпечують реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України звертатися до адміністративного суду з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України передбаченост.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», таст. 289 КАС України, якою також визначені особливості розгляду судом таких спорів та особливості апеляційного оскарження рішень у таких справах.

Згідно ч.1ст.288 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. . Адміністративні справи, визначені цією статтею, розглядаються судом за обов`язкової участі сторін у десятиденний строк з дня подання позовної заяви.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно з п.14 ч.1 наведеної статті нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави (ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Відповідно до ч.3 ст.9 вказаного Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

В силу вимог ч.1 ст.26 наведеного Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Частиною 1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

З аналізу наведених норм вбачається, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання такого рішення.

Таким чином, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Подібну правову позицію висловлено у постановах Верховного Суду від 19 листопада 2018 року у справі №359/8674/16-а та від 28 лютого 2019 року у справі №754/2198/17.

Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено перелік обставин, за наявності яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Наведений перелік підстав є вичерпний і розширенню не підлягає.

Обставин, визначених ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та унеможливлюють примусове видворення за межі території України не встановлено.

Матеріалами справи підтверджується, що клопотання громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 про надання йому статусу біженця надйшло на адресу ГУДМС Українив Одеській області 18.03.2020 року , листом від 23.03.2020 року матеріали були направлені на доопрацювання через невідповідність критеріям ЗУ "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а саме звернення іноземця не містить детальних відомостей щодо причин виїзду з країни громадянської належності та обставин неможливості повернення до Туреччини. 28 квітня 2020 року на адресу ГУДМС в Одеській області від адвокатат Чеботарьова І.В. в інтересах ОСОБА_1 надійшла заява щодо визнангня останнього біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту .Адвокатський запит був опрацьвваний, розясненя процедура звернення.

Відповідно до листа ГУДМС в Одеській області від 17 червня 2020 року станом на 16 червня 2020 року не приймалося рішення про прийняття до розгляду клопотання гр.Туреччини ОСОБА_1 , до категорії шукачів захисту він не належить.

Відповідно до ст. 5 ЗУ "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" , особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.

За положеннями ст. 7 цього Закону , оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.До заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту: реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи; ознайомлює заявника або його законного представника під їх власний підпис з порядком прийняття рішення за їх заявами, правами та обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; проводить дактилоскопію особи, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; заповнює реєстраційний листок на особу, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та членів її сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, або на дитину, розлучену із сім`єю, від імені якої заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подав її законний представник; заповнює інші необхідні документи; оформлює особову справу; роз`яснює порядок звернення про надання безоплатної правової допомоги відповідно до закону, що регулює надання безоплатної правової допомоги; заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи.

За положеннями ст. 8 цього Закону, Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

З аналізу навдених норм Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту"слідує, що процедура розгляду звернення особи за отриманням відповідного статусу починається з реєстрацїї заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та поданих документів та занесенням Центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту отриманих відомостей до централізованої інформаційної системи, з подальшою видачею цій особі довідки про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника.

Таким чином, відповідач лише виявив намір, проте не звернувся в установленому законом порядку до Центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту (ГУДМС в Одеській області) з заявою про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

В судовому засіданні ні відповідач, ні його адвокат не надали жодних доказів і навіть чітких пояснень щодо наявності обгрунтованих перешкод для звернення з відповідною заявою в установленому порядку після отримання ще в квітні 2020 року роз`яснення від ГУ ДМС в Одеській області належного порядку звернення, не навели обставин, які саме довідки він не може надати і чи взагалі він звертався за їх отриманням до родичів в Туреччині.

Крім того, відповідач не навів суду жодних обгрунтованих доказів та пояснень, підстав недотриманням ним вимог законодавства України, в тому числі і щодо отриманням ним статтусу біженця, якщо він дійсно потребував захисту в Україні від переслідувань в країні громадянства - протягом установленого Законом 5-тиденного чи 90-денного строку з часу прибуття в Україну ще в 2011 році. Адже жодних дій щодо отримання відповідного статусу біженця чи отримання в установленому порядку посвідки на проживання в Україні протягом майже дев`яти років він не вчиняв. При цьому суд враховує, що згідно пояснень самого відповідача , який як на території Туреччини, так і пребуваючи в Україні здійснював діяльність саме з експортних поставок певних товарів та перебував на певних керівних посадах в країні громадянства, поза розумним сумнівом він не міг не розуміти порядок перебування та проживання іноземних громадян на території іншої країни.

Не вчинив відповідач жодних дій і щодо легалізації свого перебування в Україні і звернення за захистом до компетентних органів держави і в 2015 році, коли вже достовірно знав про незаконність свого перебування в Україні, отримавши Постанову про притягнення до адміністративної відповідальності і навіть сплативши штраф, натомість сховавшись зі свого місця проживання, де був виявлений співробітниками ДМС , і продовжив працювати, як він сам стверджує, без оформлення жодних дозвільних документів через інших осіб.

За такого, не встановлено обставин, відповідно до яких на відповідача поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Доказів на підтвердження законності перебування відповідача на території України, суду надано не було. Суд зазначає, що відповідачем не було наведено жодних підтверджених обставин щодо можливості застосувати до нього ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Враховуючи, що громадянин Республіки Туреччина ОСОБА_1 перебуває на території України незаконно, документи для легалізації свого перебування в Україні або дозволу на імміграцію в Україну не оформляв, в органи міграційної служби не звертався, приймаючої сторони, близьких родичів та власного житла в Україні не має, доказів щодо наявності місця роботи та офіційни джерел доходу в Україні не надав, рішення про його примусове повернення від 04 червня 2015 року відповідачем у встановлений строк не виконано без зазначення жодних поважних причин, що свідчить про його ухилення від його виконання, беручи до уваги відсутність передбачених ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» обставин, які б унеможливлювали видворення відповідача за межі території України, суд доходить висновку про наявність підстав для примусового видворення громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за межі території України.

Натомість, в рамках спірних правовідносин судом встановлено факт дотримання позивачем положень відповідних нормативно-правових актів, а також наявність достатніх та обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення та перешкоджатиме проведенню процедури його видворення, оскільки рішення Центрального РВ у м.Миколаєві УДМС України в Миколаївській області від 04 червня 2015 про примусове повернення громадянина Турецької Республіки ОСОБА_1 самостійно відповідачем у встановлений строк та до моменту його затримання 04 березня 2020 року виконано не було, натомість жодних поважних причин його невиконання, або наявності обставин щодо можливості застосувати до нього ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідачем не наведено.

Відтак, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги, що відповідач грубо порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, ухиляється від виїзду із України, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішень про його примусове повернення, що є підставою для прийняття судом рішення про примусове видворення відповідача за межі України.

Також суд враховує, що в зв`язку з певними обмеженнями пересування через пункти пропуску через державний кордон в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID -19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 ( підпункт 1 пункт 1 Рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID -19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 13.03.2020, введеного в дію Указом Президента від 13.03.2020 №87/2020) забезпечити процедуру негайного видворення відповідача є значно ускладеним, аткож враховуючи скорочені строки апеяційного перегліду за вказаною категорією справ ( 10 днів на подання апеляційної скарги на судове рішення з дня його проголошення та 10денний строк розгляду справи судом апеляційної інстанції), суд не вбачає підстав для звернення рішення суду до негайного виконання.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 8-10, 77, 241-246, 271, 288 КАС України, суд

ухвалив

Позов Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 про примусове видворення - задовольнити.

Примусово видворити за межі України громадянина Республіки Туреччина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя О.А. Гуденко