Справа № 290/913/17
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2020-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 290/913/17

Головуючий у 1-й інстанції: Заполовська Т.Г.

Суддя-доповідач: Франовська К.С.

02 липня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Кузьменко Л.В. Курка О. П.

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вільшанської сільської ради Романівського району, Житомирської області, третя особа ОСОБА_2 про скасування рішення сільської ради,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року позивач, як представник громади села Мала Токарівка звернувся в суд з позовом до Вільшанської сільської ради Романівського району про визнання незаконним рішення сесії Вільшанської сільської ради від 07.11.2017 року «Про добровільне об`єднання територіальних громад» сіл Вільха та М. Токарівка Вільшанської сільської ради в Романівську об`єднану територіальну громаду з центром у селищі Романів. Позов мотивований порушенням прав та інтересів громади сіл М.Токарівка та Вільха, а також інтересів держави у зв`язку з недотриманням порядку ініціювання та розгляду питання про добровільне об`єднання територіальних громад (т.1 а.с.7-9).

В січні 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про часткову зміну підстав позову, заявленого на захист прав та інтересів жителів Вільшанської сільської ради, вказавши, що підставами для визнання незаконним рішення сесії Вільшанської сільської ради від 07.11.2017 року є те, що рішення про надання згоди на об`єднання в будь-яку громаду Вільшанська сільська рада не приймала. Всупереч приписам ч.4 ст.5 Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад Вільшанська сільрада не визначила і не оприлюднила порядок проведення громадського обговорення ініціативи виконуючої обов`язки Романівського селищного голови Мирончук ОСОБА_3 , а Вільшанський сільський голова ОСОБА_4 порушив ч.2 ст.6 , ч.2 ст.7 Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад, та подав до Житомирської обласної державної адміністрації рішення неіснуючої сесії сільради від 17.10.17 р., а також не виконав ухвалу суду від 23.10.2017 року у справі №290/844/17. Позивач також зазначає, що в даному випадку прийняття рішення про об`єднання територіальних громад можливе лише шляхом місцевого референдуму ( т.1 а.с.157-158 )

13 листопада 2019 року позивач заявив про часткову зміну підстав позову в порядку ч.1 ст.47 КАС України, заявленого на захист прав та інтересів жителів Вільшанської сільської ради.

Уточнюючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що основним чинником, що допускає звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод Жителів Вільшанської сільради, погіршення якості та доступності публічних послуг і медичної допомоги для жителів с.М.Токарівка та с.Вільха, що мають надаватись в Романівській об`єднаній територіальній громаді, є відстань до смт.Романів, що становить близько 50 км та відсутність дороги з твердим покриттям, в той час як до смт.Перштравенськ Баранівського району відстань біля 3 км, а до м.Баранівки-12 км. Отже, вказує позивач, Романівська об`єднана територіальна громада неспроможна забезпечити своєчасне надання якісних життєво важливих послуг жителям Вільшанської сільради ( т.2 а.с.134-135 ).

24 лютого 2020 ОСОБА_1 заявив клопотання про заміну неналежного відповідача - Степанюка С.І., як представника громади с. М. Токарівка, на належного позивача - фізичну особу ОСОБА_1 .

Протокольною ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 24 лютого 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 відмовлено, оскільки подана останнім 13.11.2019 року позовна заява складена від імені ОСОБА_1 особисто, без посилань на представництво територіальної громади.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 25 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано незаконним рішення сесії Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області від 07.11.2017 року «Про добровільне об`єднання територіальних громад» сіл Вільха та М. Токарівка Вільшанської сільської ради в Романівську об`єднану територіальну громаду з центром у селищі Романів .

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області - на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору у розмірі 4482 грн.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, Вільшанська сільська рада, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновкам, викладених у рішенні суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції не з`ясовано, які права та інтереси позивача порушено прийнятим рішенням і висновки в ухваленому рішенні з цього питання відсутні.

З огляду на допущені судом порушення та недоведеність позовних вимог, Вільшанська сільська рада порушує питання про скасування ухваленого рішення та прийняття нового про відмову у позові.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як встановлено судом, листом від 07.04.2017 року Романівська селищна рада звернулась до Вільшанського сільського голови та просила розглянути пропозицію щодо добровільного об`єднання територіальної громади Вільшанської сільської ради з населеними пунктами, що входять до складу Вільшанської сільської ради, в Романівську територіальну громаду з центром у селищі Романів (т.1 а.с. 172).

14.08.2017 року повторно надіслана пропозиція Романівської селищної ради розглянути питання щодо добровільного об`єднання територіальної громади з центром у селищі Романів (т.1 а.с. 173).

27.09.2017 року Вільшанська сільська рада Романівського району на 22-й сесії прийняла рішення № 202-22/2017 «Про надання згоди на добровільне об`єднання територіальних громад сіл Вільха, М.Токарівка Вільшанської сільської ради в Романівську об`єднану територіальну громаду з центром у селищі Романів та делегування представника до спільної робочої групи.

Законність вказаного рішення була оспорена в суді і ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 23.10.2017 року № 290/844/17 задоволено заяву про забезпечення позову по справі шляхом зупинення рішення Вільшанської сільської ради Романівського району № 202/22/2017 від 27.09.2017 року про надання згоди на добровільне об`єднання територіальних громад, яка підлягала негайному виконанню з моменту винесення та була скасована апеляційним судом 05.02.2018 року.

17.10.2017 року Вільшанська сільська рада Романівського району на 23-й сесії прийняла рішення № 209-23/2017 «Про схвалення проекту рішення сільської ради «Про добровільне об`єднання територіальних громад», яким, розглянувши проект рішення сільської ради «Про добровільне об`єднання територіальних громад», підготовлений спільною робочою групою, результати громадських обговорень, вирішено схвалити вказаний проект рішення та зобов`язати сільського голову подати проект вказаного рішення до Житомирської обласної державної адміністрації для надання висновку щодо відповідності цього проекту Конституції та законам України.

07.11.2017 року Вільшанська сільська рада Романівського району на 23-й сесії прийняла рішення № 209-23/2017 «Про схвалення проекту рішення сільської ради «Про добровільне об`єднання територіальних громад», яким розглянувши проект рішення сільської ради «Про добровільне об`єднання територіальних громад», підготовлений спільною робочою групою, результати громадських обговорень, вирішила схвалити вказаний проект рішення та зобов`язати сільського голову подати проект вказаного рішення до Житомирської обласної державної адміністрації для надання висновку щодо відповідності цього проекту Конституції та законам України.

07.11.2017 року Вільшанська сільська рада Романівського району сьомого скликання на 23-й позачерговій сесії прийняла рішення № 210-23/2017 «Про добровільне об`єднання територіальних громад», яким вирішила об`єднатися з територіальними громадами сіл та селищ Соболівської сільської ради, Ольшанської сільської ради, Ясногородської сільської ради, Романівської сільської ради, Червонохатківської сільського ради, Прутівської сільської ради, Булдичівської сільської ради, Гордіївської сільської ради, Старочуднівсько-гутянської сільської ради, Камінської сільської ради, Садківської сільської ради, Врублівської сільської ради, Ягодинської сільської ради, Хижинецької сільської радиНивненської сільської ради, Великокозарської сільської ради, Биківської селищної ради, Романіської селищної ради в Романівську об`єднану територіальну громаду з центром смт. Романів (т.2 а.с. 207-208)

Ухвалюючи про незаконність прийнятого Вільшанською сільською радою рішення, суд першої інстанції виходив з наступного:

-відсутності доказів щодо проведення громадського обговорення у громаді ;

-оскаржуване рішення від 07.11.2017 року про добровільне об`єднання територіальних громад було прийняте в той же день, що і рішення про схвалення проекту такого рішення, тобто з грубими порушеннями строків, встановленими зазначеними вище положеннями Закону № 157-VIII;

-оскаржуване рішення про добровільне об`єднання територіальних громад було прийнято у час, коли було зупинене рішення про надання згоди громади на таке об`єднання.

З цими висновками суду першої інстанції, не погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За змістом частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Щодо "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 0112.2004 №18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним".

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує апелянт, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява №38722/02), Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Як передбачено ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Захист прав - це застосування правових засобів з метою забезпечення права у сфері публічно-правових відносин.

Право на захист - самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Належні способи захисту - це способи, які прямо передбачені законом або спеціальною нормою, аналіз якої дає змогу обрати такий спосіб захисту, який дає змогу забезпечити виконання її приписів.

Отже, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам законодавства.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного п р а в а або охоронюваного законом і н т е р е с у (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є д о в е д е н і с т ь позивачем порушення с а м е й о г о прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10 січня 2019 року у справі №855/3/19, від 24 січня 2019 року у справі №808/5869/14, від 15 березня 2019 року у справі №815/3276/15, від 25 березня 2019 року у справі №806/5246/14, від 29 березня 2019 року у справі № 826/17479/18.

Суд першої інстанції цих вимог не виконав, допустив ряд порушень норм процесуального права, що зумовило постановлення рішення, яке не можна визнати законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч.2 ст.5 Конституції України, народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

В основному Законі України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України (ч.1 ст.144 Конституції України).

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 141, 144, 146 Конституції України.

Відповідно до положень Конституції України, визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування Закон України " Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97-ВР ( далі - Закон № 280/97-ВР).

Відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування перед юридичними і фізичними особами передбачена статтею 77 цього Закону.

Так, спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Так, з матеріалів справи встановлено що ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, зазначав, що дії як представник громади села М.Токарівка в інтересах та на захист прав та інтересів громади .

Між тим, відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право представляти територіальну громаду та здійснювати повноваження від її імені та в її інтересах має відповідна рада. Орган місцевого самоврядування, на який покладено забезпечення проведення громадських обговорень, повинен лише сприяти організації такого заходу, зокрема, шляхом оприлюднення інформації про його проведення.

При цьому, в матеріалах даної адміністративної справи відсутні докази того, що територіальна громада села М. Токарівка, Романівського району, Житомирської області уповноважувала ОСОБА_1 звертатись до суду з адміністративним позовом до Вільшанської сільської ради, Романівського району, Житомирської області з зазначеним позовними вимогами та в подальшому представляти інтереси громади в судових засіданнях.

В подальшому, ОСОБА_1 в поясненнях до суду посилається на наявний статус депутата сільської ради та право представництва інтересів територіальної громади села ( т.1 а.с. 59).

У зв`язку з цим, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні": сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

За приписами підпункту 4 пункту "а" частини першої статті 38 вказаного Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, звернення до суду про визнання незаконними актів органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальної громади, а також повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Пунктом 30 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються такі питання: прийняття рішень про звернення до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад у сфері їх спільних інтересів, а також повноваження районних, обласних рад та їх органів.

Відповідно до частини десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно частини другої статті 2 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов`язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

За приписами статті 11 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" у виборчому окрузі депутат місцевої ради має право: 1) офіційно представляти виборців свого виборчого округу та інтереси територіальної громади в місцевих органах виконавчої влади, відповідних органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах і організаціях незалежно від форми власності з питань, що належать до відання органів місцевого самоврядування відповідного рівня; 2) брати участь з правом дорадчого голосу у засіданнях інших місцевих рад та їх органів, загальних зборах громадян за місцем проживання, засіданнях органів самоорганізації населення, що проводяться в межах території його виборчого округу; 3) порушувати перед органами і організаціями, передбаченими пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадовими особами, а також керівниками правоохоронних та контролюючих органів питання, що зачіпають інтереси виборців, та вимагати їх вирішення; 4) доступу до засобів масової інформації комунальної форми власності з метою оприлюднення результатів власної депутатської діяльності та інформування про роботу ради в порядку, встановленому відповідною радою; 5) вносити на розгляд органів і організацій, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадових осіб пропозиції з питань, пов`язаних з його депутатськими повноваженнями у виборчому окрузі відповідно до закону, брати участь у їх розгляді.

При здійсненні депутатських повноважень депутат місцевої ради має також право: 1) на депутатське звернення, депутатський запит, депутатське запитання; 2) на невідкладний прийом; 3) вимагати усунення порушень законності і встановлення правового порядку.

Депутат місцевої ради є відповідальним перед виборцями свого виборчого округу і їм підзвітним. У своїй роботі у виборчому окрузі взаємодіє з органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, органами самоорганізації населення, трудовими колективами, об`єднаннями громадян.

Статтею 15 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" передбачено, що депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу у разі виявлення порушення прав та законних інтересів громадян або інших порушень законності має право вимагати припинення порушень, а в необхідних випадках звернутися до відповідних місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також до правоохоронних і контролюючих органів та їх керівників з вимогою вжити заходів щодо припинення порушень законності.

У разі виявлення порушення законності депутат місцевої ради має право на депутатське звернення до керівників відповідних правоохоронних чи контролюючих органів.

Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, об`єднання громадян, керівники підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов`язані негайно вжити заходів до усунення порушення, а в разі необхідності - до притягнення винних до відповідальності з наступним інформуванням про це депутата місцевої ради.

У разі невжиття відповідних заходів посадові особи місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та керівники правоохоронних і контролюючих органів, до яких звернувся депутат місцевої ради, несуть адміністративну або кримінальну відповідальність, встановлену законом.

З аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що питання звернення до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади може бути вирішено на пленарних засіданнях відповідної ради.

Саме відповідні ради, а не окремі депутати, згідно статтею 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" є тими представницькими органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами, а отже й наділені в силу Закону на звернення до суду з метою захисту порушених прав територіальної громади.

Право захищати інтереси територіальної громади (або її окремих представників) в суді може бути реалізоване шляхом представництва. При цьому, депутат місцевої ради не уповноважений представляти у судах інтереси такої ради, або інтереси утворених нею комісій, або інтереси виборців інакше, ніж поза відносинами представництва.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, Степанюк С.І. 24 лютого 2020 року подав клопотання про заміну неналежного позивача належним. Проте, суд відмовив у задоволенні клопотання, оскільки вважав, що подана ОСОБА_1 13.11.2019 року позовна заява складена від його імені і без посилань на представництво інтересів територіальної громади ( аудіозапис судового засідання).

Однак, ухвала суду не відповідає нормам процесуального права, оскільки ухвалена без постановлення письмової ухвали та виходу судді до нарадчої кімнати. Окрім того, суд порушив диспозитивне право позивача на звернення до суду з позовом.

Одночасно, ОСОБА_1 , заявляючи клопотання про заміну неналежного позивача належним, повинен був додати до клопотання нову позовну заяву відповідного змісту з викладенням обґрунтування щодо порушення відповідачем його особистих прав та інтересів, як мешканця села.

Окрім того, позовна заява ОСОБА_1 від 13.11.2019 року обґрунтована саме порушенням прав та свобод жителів Вільшанської сільської ради і подана, як підкреслив ОСОБА_5 С. ОСОБА_6 , саме на захист прав та інтересів жителів Вільшанської сільської ради, тому міркування позивача про "автоматичну" заміну позивача у тому ж самому позові, є помилковими.

Відтак, матеріали справи не містять жодної позовної заяви ОСОБА_1 , поданої ним на захист порушеного суб`єктивного справа.

Саме тому ухвалене у справі рішення і не містить висновків з питання обґрунтованості вимог позивача.

Отже, суд апеляційної інстанції наголошує, що для того, щоб було надано судовий захист, суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Тобто, право на судовий захист пов`язане виключно з порушенням суб`єктивного права позивача. Суд може захистити лише порушене право позивача, при цьому таке порушення повинно бути зумовлене рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає нормам процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області задовольнити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 лютого 2020 року скасувати.

Прийняти постанову, якою у позові ОСОБА_1 до Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області про визнання незаконним рішення сесії Вільшанської сільської ради від 07.11.2017 року "Про добровільне об`єднання територіальних громад" сіл Вільха та Мала Токарівка Вільшанської сільської ради в Романівську об`єднану територіальну громаду з центром у селищі Романів, - в і д м о в и т и.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 02 липня 2020 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Кузьменко Л.В. Курко О. П.