Справа № 580/768/20
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/768/20 Головуючий у 1 інстанції: Позарецька С.М.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Горяйнова А.М.

Мєзєнцева Є.І.

За участю секретаря Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про відкриття виконавчого провадження від 22.11.2017 року ВП № 55221567 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору у сумі 320,00 грн. на підставі постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.09.2017 року у справі № 711/6621/17.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на скасування судового рішення, на підставі якого, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

30 червня 2020 року електронною поштою до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 вересня 2017 року у справі №711/6621/17 визнано ОСОБА_1 винною в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 КпАП України та притягнуто її до адміністративної відповідальності у вигляді у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, шо дорівнює 320 гривень.

Старшим державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Равтович В.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 22 листопада 2017 року ВП № 55221567, якою відкрито виконавче провадження з виконання постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 вересня 2017 року у справі №711/6621/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору у сумі 320,00 грн.

Також, Старшим державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Равтович В.А. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 22 грудня 2017 року ВП № 55221567, якою, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повернуто стягувачу.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 13 лютого 2018 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 вересня 2017 року щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 вересня 2017 року відносно ОСОБА_1 скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою про відкриття виконавчого провадження, позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Положеннями ст. 1 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Частиною 1 статті 26 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Нормами частини 1 статті 28 Закону №1404-VIII передбачають, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 вересня 2017 року у справі №711/6621/17 визнано ОСОБА_1 винною в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. З ст. 41 КпАП України та притягнуто її до адміністративної відповідальності у вигляді у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, шо дорівнює 320 гривень (а.с. 10).

Старшим державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Равтович В.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 22 листопада 2017 року ВП № 55221567 (а.с. 8).

Вищезазначеною постановою відкрито виконавче провадження з виконання постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 вересня 2017 року у справі №711/6621/17 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору у сумі 320,00 грн.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судове рішення, на підставі якого винесено оскаржувану постанову, було скасовано.

З даного приводу колегія суддів зазначає наступне.

Із постанови Апеляційного суду Черкаської області від 13 лютого 2018 року вбачається, що судом було поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 вересня 2017 року.

Згідно частини 1 статті 273 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Отже, на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 22 листопада 2017 року ВП №55221567, постанова Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 вересня 2017 року набрала законної сили.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано доказів того, що старшим державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Равтович В.А. при відкритті виконавчого провадження було допущено порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження від 22 листопада 2017 року ВП № 55221567, а тому, судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Щодо доводів апелянта про те, що судове рішення, на підставі якого винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, було скасовано в апеляційному порядку, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, скасування в апеляційному порядку постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 вересня 2017 року є підставою для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження. При цьому, вказана обставина не свідчить про протиправність дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження № 55221567.

З приводу посилання апелянта на внесення відомостей про ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №1404-VIII, Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Частиною 4 статті 9 Закону №1404-VIII визначено, що відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч. 7 ст. 9 Закону №1404-VIII, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Положеннями пунктів 1, 3, 11 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

З огляду на вказане, колегія суддів наголошує на тому, що підставою для виключення боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно є або винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, або винесення постанови повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі пунктів 1, 3, 11 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII.

Матеріали справи свідчать, що старшим державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Равтович В.А винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу від 22 грудня 2017 року ВП № 55221567 (а.с. 9).

Підставою для винесення вищевказаної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», була відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, і заходи державного виконавця щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Отже, прийняття державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 22 грудня 2017 року ВП № 55221567 не є підставою, відповідно до частини 7 статті 9 Закону №1404-VIII, для виключення ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому, підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 287, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в строк, визначений статтею 328 - 329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Горяйнов А.М.

Мєзєнцев Є.І.