Справа № 1.380.2019.005740
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.005740 пров. № А/857/3869/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

за участю представника позивача Новінського О.О.,

за участю представника відповідача Чубак Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року, прийняте суддею Братичак У.В. о 11 годині 08 хвилині у місті Львові, повний текст складений 28.02.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (надалі ГУ ДПС у Львівській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.07.2019 №, №, №, №, №, №, винесених ГУ ДФС у Львівській області.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідачем не доведено обставин, які б слугували підставою для оподаткування доходу, отриманого позивачем за результатами спірних операцій із продажу нерухомості, за правилами статті 177 ПК України, тому податкове повідомлення-рішення з податку на доходи фізичних осіб підлягає скасуванню.

З приводу висновків контролюючого органу про обов`язок подання податкових декларацій, то законодавство подібне передбачає для фізичних осіб-підприємців, яким ОСОБА_1 не є.

З матеріалів справи встановлено, що правовстановлюючі документи на новозбудоване житло були оформлені на позивача, то подальше переоформлення права власності на фізичних осіб згідно договорів купівлі-продажу не вважається операцією з першого постачання житла, та, відповідно, такі операції звільнені від оподаткування податком на додану вартість, тому податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Також, ОСОБА_1 не є платником з податку на додану вартість та не зобов`язаний ним бути, у нього відсутній обов`язок щодо подання звітності, а тому є безпідставним нарахування йому штрафних санкцій - 2040 грн.

З приводу військового збору то такий нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця. Разом з тим, матеріалами справи спростовано висновок податкового органу про чистий дохід позивача з 01.01.2015 по 31.12.2016 на суму 108450,97 грн.

Крім того, у позивача був відсутній обов`язок подавати податкову декларацію, як наслідок - вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, оскільки він відповідно до вимог п. 172.2 ст. 172 ПК України здійснив сплату податку на доходи з фізичних осіб в розмірі 5% та не був зареєстрованим фізичною особою-підприємцем.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права.

В апеляційній скарзі звертає увагу на те, що платник податків фізична особа ОСОБА_1 протягом 2015-2016 здійснив систематичний продаж об`єктів нерухомого майна (квартири та нежитлові приміщення) фізичним особам та отримав дохід 5 784 051 грн.

Будівництво багатоквартирних житлових будинків є безумовним свідченням того, що збудовані об`єкти нерухомості передбачали отримання прибутку від подальшого продажу, що є характерною рисою підприємницької діяльності (ВАСУ від 12.04.2016 №К/800/24507/15 та ВС від 13.03.2018 у справі №826/13138/15).

Оскільки, сума доходу отримана фізичною особою ОСОБА_1 від здійснення господарської діяльності за листопад 2015 становить 2 015 002 грн, платник податку підлягає обов`язковій реєстрації платником ПДВ з 11.12.2015.

Платником податків не подано податкові декларації по ПДВ за період січень-грудень 2016, чим порушено пп. 49.18.1 п. 49.18 ст.49, п. 203.1 ст. 203 Кодексу.

Також встановлено заниження зобов`язання з військового збору.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач наводить обґрунтування подібні мотивам судового рішення.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено, що на підставі наказу Головного управління ДФС у Львівській області №1528 від 12.03.2019 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку діяльності платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків та зборів, дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2016.

За результатами перевірки складено акт від 05.07.2019 №990/13.7/ «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )», встановлено порушення вимог:

-п. 167.1 ст.167, п. 177.2 ст.177 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижене податок на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 на загальну суму 791617,67 грн, в т.ч. за 2015 - 301641,30 грн, за 2016 - 489976,37 грн;

-п.4 ч.1 ст.4, абз.1 п.2 ч.1 ст.7, абз.1 ч.5 ст.8, абз.3, абз.5 ч.8 ст.9 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами і доповненнями), в результаті чого занижено суму єдиного внеску з сум отриманого доходу за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 на загальну суму 23286,82 грн., в тому числі за листопад 2015 - 8128,82 грн, за лютий 2016 -7579,00 грн., та березень 2016 - 7579,00 грн;

-п.187.1 ст.187, п.200.1, п.200.2 п.200.4 ст.200, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за період з 11.12.2015 по 31.12.2016 на загальну суму 753 810,00 грн, в тому числі за лютий 2016 на суму ПДВ 592 774,00 грн, та березень 2016 на суму ПДВ 161 036,00 грн;

-пп.1.2, 1.3, 1.6 п.16 прим.1 підрозділу 10 Розділу XX, пп. 163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.1.2 п.164.1 ст.164, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено військовий збір за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 на загальну суму 86760,77 грн, в тому числі за 2015 в сумі 30 225,03 грн, за 2016 в сумі 56 535,74 грн;

-пп.49.18.1 п.49.18 ст.49, п.203.1 ст.203 Податкового кодексу України, в частині порушенні строків подання податкової декларації з податку на додану вартість за січень-грудень 2016;

-п.3.2 р.ІІІ наказу Міндоходів України від 09.09.2013 № 454 «Про затвердження порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та ч.4 п.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464 (із змінами та доповненнями), в частині порушення строків подання звітів щодо суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 2015-2016;

-п.49.18.5 п.49.18 ст.49, п.177.5 та п.177.11 ст.177 Податкового кодексу України, в частині порушення строків подання податкових декларацій про майновий стан і доходи за період 2015-2016;

-п.44.3 ст.44, п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, в частині ненадання книги обліку доходів і витрат за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 та інших документів, що підтверджують результати здійснення господарської діяльності.

Так, ОСОБА_1 протягом 2015-2016 було здійснено відчуження 26 квартир на підставах договорів купівлі-продажу. При цьому, позивачем при реалізації квартир здійснювалась сплата податку на доходи з фізичних осіб в розмірі 5% відповідно до п. 172.2. ст.172 ПК України, а саме: дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з відомостями Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 фізична особа - платник податку ОСОБА_1 отримав дохід від операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого майна в сумі 5 784 051,00 грн за ознакою доходу «104». Зокрема згідно наданої інформації листом під 05.03.2019 №13/01-16 приватного нотаріуса ОСОБА_2 , яка посвідчувала договори купівлі-продажу нерухомого майна, платник податків - фізична особа ОСОБА_1 отримав дохід на загальну суму 5 784 051,00 грн, в тому числі за 2,00грн, за 2016 3 769 049,00 грн.

Акт перевірки від 05.07.2019 №990/13.7/ надіслано ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення та вручено йому 06.07.2019.

Не погоджуючись із відповідними висновками, викладеними в акті перевірки, позивач 29.07.2019 подав заперечення. Однак, такі заперечення не були прийняті до розгляду з підстав пропуску скаржником десятиденного строку, передбаченого п.86.7 ст.86 ПК України.

Відтак, за результатами перевірки та на підставі акту перевірки Головним управлінням ДФС у Львівській області були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 29.07.2019 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за податку на доходи фізичних осіб, в сумі 791 617,67 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 197 904,42 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 29.07.2019 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 86 760,77 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 21 690,20 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 29.07.2019 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 753 810,00 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 188 452,50 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 29.07.2019 №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 2040,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 29.07.2019 №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем «адміністративні штрафи та інші санкції» в сумі 510 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 29.07.2019 №, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 340,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 55 ГК України, громадяни України визнаються учасниками господарських відносин (тобто є суб`єктами господарювання) за умови їх державної реєстрації як підприємців.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» державна реєстрація проводиться за заявницьким принципом.

Отже, реєстрація фізичної особи підприємцем проводиться лише за наявності відповідного наміру (волевиявлення), який реалізується шляхом подання відповідної заяви.

Відповідно до частини першої статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Цей правовий принцип дотично до спірних правовідносин слід розуміти так, що право платника податків зареєструватися ФОП не може бути обов`язком; платник податку - фізична особа не повинен сплачувати податки в розмірі, встановленому для ФОП.

Аналіз зазначеного вказує на те, що законодавством України не передбачено надання фізичній особі статусу фізичної особи-підприємця в обхід встановленій процедурі, в тому числі й за рішенням будь якого суб`єкта владних повноважень (в даному випадку органу ДПС). Вчинення таких дій суб`єктом владних повноважень безумовно свідчить про порушення принципу належного урядування та безпідставне втручання до майнових прав фізичної особи.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не є та ніколи не був зареєстрованим як фізична особа-підприємець (суб`єкт господарювання), тому оподаткування його доходів має здійснюватися із застосуванням встановлених Податковим кодексом України правил загальної системи оподаткування для платників податків - фізичних осіб, що не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Відтак, помилковими є висновки податкового органу про те, що доходи, отримані позивачем без реєстрацій ФОП, мають оподатковуватися за правилами статті 177 ПК України, яка поширюється на оподаткування доходів, отриманих ФОП.

Оподаткування доходу фізичних осіб регламентовано розділом IV ПК України, відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 якого об`єктом оподаткування фізичної особи - резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Згідно з пп. 164.2.4 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 172- 173 цього Кодексу.

Ставки податку встановлені статтею 167 ПК.

За правилами пункту 167.1 цієї статті ставка податку становить 18 (до 1 січня 2016 - 15) відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Водночас пунктом 167.2 встановлено, що ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених розділом IV ПК.

Такий випадок визначено статтею 172 ПК, якою встановлено оподаткування доходу від операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого майна.

Пунктом 172.1 цієї статті передбачено, що дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується.

Згідно з пунктом 172.2 цієї статті дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу. У такому самому порядку оподатковується дохід від продажу (обміну) об`єкта незавершеного будівництва.

У відповідності до п. 172.3 ст. 172 ПК України дохід від продажу об`єкта нерухомості визначається виходячи з ціни, зазначеної в договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого об`єкта, розрахованої органом, уповноваженим здійснювати таку оцінку відповідно до закону, та зареєстрованої в єдиній базі даних звітів про оцінку.

Згідно з п. п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу;

Отже, відповідальність за порушення норм Кодексу в разі здійснення особою функцій податкового агента покладається саме на цю особу.

Нормами п. 18.1 ст. 18 ПК України встановлено, що податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Відповідно до п. 172.4 ст. 172 ПК України під час проведення операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна (зареєстрованої відповідно до пункту 172.3 цієї статті (вказане положення застосовується з 2018)) та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору та щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про такий договір, включаючи інформацію про його вартість та суму сплаченого податку в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.

Положеннями статті 171 ПК України визначено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є, зокрема, податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

Відповідно до підпункту "а" пункту 172.5 статті 172 ПК України сума податку визначається та самостійно сплачується через банківські установи особою, яка продає або обмінює з іншою фізичною особою нерухомість, - до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, міни.

Таким чином, законодавство, що діяло у момент продажу позивачем нерухомого майна, покладало обов`язок щодо сплати податку на сторону договору, а на податкового агента (нотаріуса) - обов`язок визначення відповідної суми, тобто нарахування податку, а також контроль за здійсненням сплати податку шляхом перевірки відповідного платіжного документа та вчинення дії щодо подання відповідної інформації податковому органу.

У розглядуваних правовідносинах податковим агентом позивача є приватний нотаріус, який посвідчувала договори купівлі-продажу об`єктів житлової нерухомості. При цьому, як свідчать матеріали проведеної перевірки, при реалізації відповідних об`єктів нерухомого майна позивачем здійснювалась сплата податку на доходи фізичних осіб за ставкою 5% від визначеної вартості об`єктів нерухомого майна згідно з п. 167.2 ст. 167 ПК України.

Вказана обставина про сплату ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб за ставкою 5% від визначеної вартості об`єктів нерухомого майна вказується в самому акті перевірки від 05.07.2019 №990/13.7/.

Саме в такому порядку здійснювалося визначення та сплата податкових зобов`язань за наслідками оподаткування операцій по продажу позивачем в 2015-2016 році 26 об`єктів нерухомого майна.

Як уже зазначалось, ОСОБА_1 є фізичною особою та не зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця. Усі договори купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна укладалися ним саме як фізичною особою, у зв`язку з чим висновок податкового органу про порушення позивачем п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 на загальну суму 791617,67 грн., в тому числі за 2015 301641,30 грн, за 2016 489976,37 грн є помилковим, оскільки за відсутності факту реєстрації ОСОБА_1 в якості фізичної особи-підприємця, норми цієї статті до нього не можуть бути застосованими.

Відтак, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 29.07.2019 року № про визначення ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 989522,09 грн є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо висновків контролюючого органу щодо порушень ОСОБА_1 вимог пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49 ПК України, яким передбачено обов`язок подання податкових декларацій для платників податку на доходи фізичних осіб-підприємців, слід зазначити наступне.

Вказана норма застосовується виключно щодо фізичних осіб-підприємців, яким ОСОБА_1 не є, що виключає можливість застосування до позивача правових наслідків порушень вказаних норм права.

Відтак, податкове повідомлення-рішення від 29.07.2019 № є необґрунтованим, протиправним та підлягає скасуванню.

Відносно податкового повідомлення-рішення від 29.07.2019 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в сумі 753 810,00 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції в сумі 188 452,50 грн, необхідно зазначити наступне.

Згідно з п. п. 197.1.14 п. 197.1 ст. 197 ПК України звільняються від оподаткування операції з постачання житла (об`єктів житлового фонду), крім їх першого постачання, якщо інше не передбачено цим підпунктом. У цьому підпункті перше постачання житла (об`єкта житлового фонду) означає: а) першу передачу готового новозбудованого житла (об`єкта житлового фонду) у власність покупця або постачання послуг (включаючи вартість придбаних за рахунок виконавця матеріалів) із спорудження такого житла за рахунок замовника. Норми цього підпункту поширюються також на перший продаж дачних або садових будинків, а також будь-яких інших об`єктів власності, зареєстрованих згідно із законодавством як житло (житловий фонд).

Операцією з першого постачання житла буде вважатися операція з передачі права власності (оформлення правовстановлюючих документів) до першого власника такого житла. У свою чергу операції з подальшого постачання житла (об`єктів житлового фонду) звільняються від оподаткування. Тобто, подальше переоформлення права власності на фізичних осіб, в розумінні норм Податкового кодексу України, не буде вважатись операцією з першого постачання житла, а тому така операція звільняється від оподаткування податком на додану вартість відповідно до статті 197 ПК України.

В даному випадку правовстановлюючі документи на новозбудоване житло були оформлені на позивача, відтак подальше переоформлення права власності на фізичних осіб згідно договорів купівлі-продажу не вважається операцією з першого постачання житла, та, відповідно, такі операції звільнені від оподаткування податком на додану вартість.

Таким чином, прийняте контролюючим органом податкове повідомлення-рішення від 29.07.2019 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.203 Податкового кодексу України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 не є платником з податку на додану вартість та не зобов`язаний ним бути, колегія суддів констатує про відсутність у нього обов`язку щодо подання звітності, а тому є безпідставним нарахування йому штрафних санкцій у сумі 2040 грн.

Враховуючи наведене, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 29.07.2019 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо спірного податкового повідомлення-рішення від 29.07.2019 №, слід вказати наступне.

Відповідно до п.п. «а» п. 176.1 ст. 176 ПК України платники податку зобов`язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Згідно з п. 179.1 ст. 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу. У той же час положеннями п. 179.2 ст. 179 ПК України передбачено, що відповідно до цього розділу обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи від операцій продажу (обміну) майна, дарування, при нотаріальному посвідченні договорів за якими був сплачений податок відповідно до цього розділу.

В акті перевірки контролюючим органом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до вимог п. 172.2 ст. 172 ПК України здійснив сплату податку на доходи з фізичних осіб в розмірі 5%.

Виходячи з викладеного, у позивача був відсутній обов`язок подавати податкову декларацію, як наслідок - вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу.

Поряд з цим, обов`язок вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару відповідно до норм п. 177.10 ст. 177 ПК України належить фізичним особам-підприємцям, яким позивач не зареєстрований.

Отже, оскаржене податкове повідомлення-рішення від 29.07.2019 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, зазначені обставини у своїй сукупності вказують на безпідставність нарахування податковим органом податкових зобов`язань позивачу як фізичній особі-підприємцю, в тому числі з податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість та штрафних санкціях за відсутності у нього визначеного законом статусу суб`єкта підприємницької діяльності.

Необхідно також зазначити, що покликання скаржника в апеляції на судову практику (ВАСУ від 12.04.2016 №К/800/24507/15 та ВС від 13.03.2018 у справі №826/13138/15) є помилковим бо обставини не аналогічні.

Враховуючи встановленні обставини справи колегія суддів вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення від 29.07.2019 №, №, №, №, № слід визнати протиправними та скасувати, оскільки такі прийняті не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом з тим, при вирішенні даного спору відносно податкового повідомлення-рішення від 29.07.2019 №, яке прийняте відповідачем у зв`язку з висновком про заниження військового збору, апеляційний суд вважає зазначити наступне

Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу. Звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

З наведеного слідує, що позивач в силу вимог пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України є платником військового збору, тому підстави для скасування податкового повідомленням-рішення № від 29.07.2019 відсутні.

Зазначений висновок апеляційного суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеному у постанові від 25.05.2020 року у справі №810/1963/18.

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що неправомірним є донарахування позивачу суми військового збору на суму отриманого ним доходу, тому судове рішення в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.07.2019 №, винесеного ГУ ДФС у Львівській області, підлягає до скасування.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги являються частково суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи у вказаній частині позовних вимог.

Апеляційний суд не здійснює розподілу судових витрат в силу вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області задовольнити частково.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі №1.380.2019.005740 в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.07.2019 №, винесеного ГУ ДФС у Львівській області і в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі №1.380.2019.005740 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з урахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 02.07.2020 року.