Справа № 160/2383/20
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2020-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 липня 2020 року м. Дніпросправа № 160/2383/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Дніпро апеляційну скаргу Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 року (суддя Букіна Л.Є., м. Дніпро, повний текст рішення складено 03.04.2020 року) у справі № 160/2383/20 за позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, про визнання неправомірною бездіяльність, зобов`язання надати відповідь на запит, -

в с т а н о в и в:

28.02.2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради (далі по тексту відповідач), в якому просив визнати неправомірною бездіяльність відповідача у ненаданні відповіді на інформаційний запит від 17.02.2020 року; зобов`язати відповідача надати відповідь на інформаційний запит позивача від 17.02.2020 року у встановлені законом строки.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 року позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправними дії Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради щодо несвоєчасного розгляду інформаційного запиту ОСОБА_1 від 17.02.2020 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Інспекція з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення повністю та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтувала тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт зазначив, що дійсно, статтею 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що інформація має бути надана на запит не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Проте, вказує, що нормами ЦК України встановлюються інші, загальні строки. Апелянт вказував, що для обчислення строків необхідно керуватись ЦК України, які закріплює загальні положення щодо правильного обчислення строків та визначення початку перебігу строку. Вирішуючи питання, чи своєчасно вчинена певна дія, або мала місце бездіяльність, визначальним для суб`єкта владних повноважень є дотримання темпоральних рамок, без невиправданого для конкретної ситуації зволікання. Апелянт вказує, що інформаційний запит Макаренка С.С ОСОБА_2 отримано 18.02.2020 року, тому початком обчислення строку є наступний день. а саме 19.02.2020 року. Відповідь на інформаційний запит була надана протягом п`яти днів 25.02.2020 року, враховуючи, що 22.02.2020 року та 23.02.2020 року були вихідними, неробочими днями, які не повинні обраховуватись при обчисленні строку для надання відповіді на інформаційний запит.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Суд зазначив, що запит позивача від 17.02.2020 року на отримання інформації отримано Інспекцією 18.02.2020 року, проте відповідь була надана лише 25.02.2020 року, тобто з пропуском встановленого п`ятиденного строку для надання такої відповіді. Судом першої інстанції враховано, що відповідь Інспекції на інформаційний запит позивача все ж була надана останньому 25.02.2020 року та отримана 10.03.2020 року

Матеріалами справи встановлено, що 17.02.2020 року ОСОБА_1 направлено за допомогою засобів поштового зв`язку на адресу Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, інформаційний запит, в якому просив повідомити коли на його адресу було надіслано постанову серії ІД № 00067402 про притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до поштових даних, та проти цього не заперечує відповідач, запит отримано 18.02.2020 року.

Відповідно до матеріалів справи, Інспекцією з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради надано відповідь на інформаційний запит Макаренка С.С. листом від 25.02.2020 року № 4/6-13408. Відповідно до поштової квитанції, лист ОСОБА_1 направлено 26.02.2020 року.

Згідно ч. 2 ст. 34 Конституції України - кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно ст. 5, ч. 1 ст. 6 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Право на інформацію забезпечується: створенням механізму реалізації права на інформацію; створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних, інформаційних ресурсів; обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та засоби масової інформації про свою діяльність і прийняті рішення; обов`язком суб`єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; здійсненням державного і громадського контролю за додержанням законодавства про інформацію; встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом: зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що кожна особа має право: зокрема: 1) знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом; 2) доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається; 3) вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону.

Розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані: 1) надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом.

Зокрема, стаття 10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначає, що розпорядники інформації зобов`язані надавати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит, оприлюднювати і регулярно оновлювати її на єдиному державному веб-порталі відкритих даних та на своїх веб-сайтах.

Згідно ч. 1 ст. 20 вищевказаного Закону, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Таким чином, передбачено, що відповіді на інформаційні запити надаються протягом п`яти днів з дня отримання запиту.

Норма про строк надання відповіді має імперативний, передбачає певні дії та встановлює певний обов`язок для розповсюджувачів інформації, у тому числі щодо вчасності надання відповіді. У частині 1 статті 20 Закону не має обмежень, відтермінування або інших засобів, які б роз`яснювали строк надання відповіді на запит. Строком є п`ять робочих днів з дня отримання запиту, тобто день отримання запиту є першим днем, коли орган суб`єкт владних повноважень, розпорядник інформації, може готувати відповідь.

Однак, суд зазначає, що при обрахунку строку варто брати до уваги правила щодо строку, встановлені ЦК України. Зокрема, стаття 253 ЦК України визначає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як було вказано вище, інформаційний запит Макаренка С.С ОСОБА_2 отримано Інспекцією з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради 18.02.2020 року. З 19.02.2020 року слід рахувати строк п`ять робочих днів для надання відповіді на запит. Дійсно, п`ятим робочим днем, коли закінчується строк для надання відповіді є 25.02.2020 року. Однак, варто враховувати, що фактично відповідь була надана 26.02.2020 року, оскільки саме 26.02.2020 року таку відповідь було направлено засобами поштового зв`язку.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що від розпорядника інформації замало проставити на листі-відповіді на запит дату, коли така відповідь повинна бути надана. Необхідно фактично реалізувати направлення відповіді. Поняття надання відповіді включає в себе не тільки виготовлення відповіді у письмовій формі а й поштове відправлення або видача безпосередньо особі запитуваної інформації. Виготовлення відповіді не означає її надання особі, яка надала запит, така відповідь повинна бути доведена, надана до особи.

Отже, розпорядник інформації має надати відповідь на запит у встановлений строк, а не лише проставити дату виготовлення листа. Фактично, відповідь на запит від 17.02.2020 року, який отриманий 18.02.2020 року, враховуючи не робочі дні 22.02.2020 року та 23.02.2020 року, була надана 26.02.2020 року, що є порушенням відведеного строку.

Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Не передбачено повернення судових витрат здійснених суб`єктом владних повноважень, крім пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 314, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 року у справі № 160/2383/20 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення у порядку ст.ст. 328 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова