Справа № 320/5888/19
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5888/19 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Коротких А.Ю., Федотова І.В.,

при секретарі - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бучанський завод склотари» до Головного управління державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2019 року позивач ТОВ «Бучанський завод склотари» звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 15 квітня 2019 року та № від 15 квітня 2019 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що діяльність товариства спрямована не лише на утримання майна, а й отримання певних матеріальних вигод від майна, яке перебуває у власності (в результаті здачі в оренду транспортних засобів, складських приміщень, реалізації основних засобів та інше), у зв`язку з чим діяльність товариства є господарською. Наголосив, що позиція податкового органу, щодо того, що товариство в обов`язковому порядку мало затвердити власні норми споживання пального є безпідставною та протиправною.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обгрунтування своєї позиції зазначає, що під час проведення перевірки встановлено відсутність розпорядчих документів щодо затвердження норм витрат палива і мастильних матеріалів та форм первинних документів згідно яких здійснюється їх списання. Підкреслює, що позивачу здійснювалася компенсація споживаної телекомунікаційним обладнанням електроенергії орендарем на підставі відповідного рахунку. Звертає увагу на те, що ТОВ «Бучанський завод склотари» не відноситься до виробничих витрат по рахунку 23 витрати пов`язані з отриманням послуг охорони. Підкреслює, що за перевіряємий період ТОВ «Бучанський завод склотари» проводило господарську діяльність не пов`язану з основним видом діяльності.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свої доводи обгрунтовує тим, що враховуючи відсутність обов`язкової форми первинного документу, на виконання вимог чинного чинного законодавства, ТОВ «Бучанський завод склотари» затвердило свою форму первинного документу, на підставі якого здійснювало списання пального, а також - затвердило регулярні та найбільш вживані маршрути на підприємстві, що є додатками до наказу. Зауважує, що послуги охорони майнового комплексу, придбання електроенергії та оренда складських приміщень є активами, які придбавалися підприємством для ведення господарської діяльності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Бучанський завод склотари" з 05 серпня 1999 року зареєстровано як юридична особа, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Види господарської діяльності позивача: код КВЕД 23.13 виробництво порожнистого скла (основний); код КВЕД 23.19 виробництво й оброблення інших скляних виробів, у тому числі технічних; код КВЕД 46.44 оптова торгівля фарфором, скляним посудом і засобами для чищення; код КВЕД 46.49 оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; код КВЕД 77.39 надання в оренду інших машин, устатковання та товарів. н. в. і. у.; код КВЕД 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; код КВЕД 77.11 надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів.

З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням ДФС у Київській області, на підставі направлень від 19 лютого 2019 року № 494 та № 495 проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ "Бучанський завод склотари" з питань правомірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за грудень 2018 року.

За результатами проведення документальної позапланової перевірки складено акт № 217/10-36-12-02/30530431 від 19 березня 2019 року (надалі - Акт).

При цьому, згідно висновків Акту ГУ ДФС у Київській області встановлено наступні порушення:

1. Документальною позаплановою виїзною перевіркою не підтверджено заявлену суму бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок платника у банку за грудень 2018 року у розмірі 376784,00 грн. (податкова декларація з податку на додану вартість вх. № від 18 січня 2019 року).

2. Документальною позаплановою виїзною перевіркою ТОВ "Бучанський завод склотари" з питань правомірності декларування сум бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок платника у банку за грудень 2018 року (податкова декларація з податку на додану вартість вх. № від 18 січня 2019 року) встановлено порушення: п. 198.5. ст. 198 , п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, в результаті чого у відповідності до п. 200.14 статті 200 ПК України:

- завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку в сумі 376784,00 грн.;

- завищено від`ємне значення, що зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 2617,00 грн.

Надалі, не погоджуючись з підставами кваліфікування дій ТОВ "Бучанський завод склотари", а саме з визначеними в Акті порушеннями п. 198.5. ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 ПК України, позивач подав заперечення № 11/01 від 01 квітня 2019 року.

Поряд з викладеним суд встановив, що позивачем 11 квітня 2019 року отримано відповідь від ГУ ДФС у Київській області № 13446/10/10-36-12-02-10 від 11 квітня 2019 року, якою заперечення № 11/01 від 01 квітня 2019 року залишено без задоволення, а висновки Акту без змін.

Крім того, TOB "Бучанський завод склотари" 07 травня 2019 року отримало податкові повідомлення-рішення № від 15 квітня 2019 року та № від 15 квітня 2019 року, якими встановлено завищення бюджетного відшкодування на суму 376784,00 грн. і застосовано штрафні-санкції в сумі 91496,00 грн. та встановлено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 2617,00 грн.

Не погодившись із вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, ТОВ "Бучанський завод склотари" 21 травня 2019 року за № 17/2 подано скаргу (далі - Скарга) до Державної фіскальної служби України з проханням скасувати податкові повідомлення-рішення № від 15 квітня 2019 року та № від 15 квітня 2019 року.

Однак, 17 липня 2019 року за результатами розгляду Скарги на адресу позивача за № 16199-99-11-04-01-25 надійшло рішення ДФС України про результати розгляду Скарги від 03 липня 2019 року (надалі - Рішення), яким Скаргу ТОВ "Бучанський завод склотари" (вх. 19030/6 від 23 травня 2019 року) залишено без розгляду, у зв`язку з пропуском 10-денного строку на адміністративне оскарження.

З матеріалів справи вбачається, що не погоджуючись з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, позивач в адміністративному порядку звернувся зі скаргою до Державної фіскальної служби України.

Рішенням ДФС України про результат розгляду скарги від 05червня 2019 року № 25841/6/99-99-11-04-01-25 оскаржуване податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що податкове повідомлення-рішення № від 15 квітня 2019 року, яким встановлено завищення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 376784,00 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 94196,00 грн. та податкове повідомлення-рішення № від15 квітня 2019 року, яким встановлено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 2617,00 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Як зазначено в п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Наведені вище положення чинного законодавства дають право платнику податків відносити до податкового кредиту суми ПДВ, що сплачені під час придбання товарів та послуг виключно в межах проведення господарської діяльності.

Згідно пп. 14.1.36. п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Таким чином, основним критерієм господарської діяльності платника - ТОВ "Бучанський завод склотари", є діяльність спрямована на отримання доходу, який виникає під час реалізації товарів, виконання робіт, надання послуг, а саме: здача в оренду обладнання, устаткування, об`єктів нерухомості та власного автотранспорту.

При цьому, як було вірно зазначено судом першої інстанції, ні Податковий кодекс України, ні жодний інший нормативно-правовий акт не встановлює обов`язковості та прив`язки щодо того, що господарською діяльністю підприємства вважається діяльність, яка здійснюється в межах основного виду економічної діяльності.

Таким чином, виходячи з наведеного вище будь-яка діяльність, яка пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг та спрямована на отримання доходу є господарською.

Як було встановлено судом першої інстанції, ТОВ "Бучанський завод склотари" орендує 2 земельні ділянки площею 15,2 га та 3,2 га та має у власності майновий комплекс, загальна площа будівель якого становить більше 20000 квадратних метрів.

З матеріалів справи вбачається, що частина основних засобів (необоротних активів) переведена в категорію утримуваних для продажу та які, по мірі можливості, реалізуються стороннім підприємствам.

В свою чергу така ознака необоротного активу, як "утримуваний для продажу", згідно Положення (стандарт) бухгалтерського обліку (далі - ПС(Б)О) 27 "Необоротні активи, утримувані для продажу, та припинена діяльність" не дає права нараховувати амортизацію на даний Необоротний актив та при цьому не звільняє від обов`язку збереження такого активу.

Таким чином, товариство здійснює охорону основних засобів (в т.ч. утримуваних для, продажу), майна та майнового комплексу, які належить товариству на праві власності, забезпечує мінімальне обслуговування, в тому числі і придбаває електроенергію, та несе, у зв`язку з цим, певні витрати. '

Так згідно п. 17 ПС(Б)О 16 "Витрати" - витрати, пов`язані з операційною діяльністю, які не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), поділяються на адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати.

Пунктом 18 ПС(Б)О 16 "Витрати" передбачено, що до адміністративних витрат відносяться такі загальногосподарські витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством:

- загальні корпоративні витрати (організаційні витрати, витрати на проведення річних зборів, представницькі витрати тощо);

- витрати на службові відрядження і утримання апарату управління підприємством та іншого загальногосподарського персоналу;

- витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів загальногосподарського використання (операційна оренда, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона);

Враховуючи наведене вище, судова колегія зазначає, що товариство і не могло віднести ні витрати, пов`язані з придбання електроенергії, ні витрати з охорони - до виробничих, так як дана категорія витрат напряму відноситься до адміністративних витрат (незалежно від того, запущений чи зупинений процес виробництва).

Однак, діяльність товариства спрямована не лише на утримання майна, а й отримання певних матеріальних вигод від майна, яке перебуває у власності (в результаті здачі в оренду транспортних засобів, складських приміщень, реалізації основних засобів та інше), у зв`язку з чим діяльність товариства є господарською.

Колегія суддів наголошує, що визначення господарської діяльності, яке міститься в пп. 14.1.36. п. 14.1 ст. 14 ПК України стосується загальної діяльності платника податку, яка має бути направлена на отримання доходу, а не окремо взятої господарської операції.

Посилання відповідача на відсутність документів, що засвідчують факт придбання електроенергії, оплати послуг охорони, оренди складських приміщень, оренди обладнання, а саме договорів по даним операціям та додатків до них, судом апеляційної інстанцію оцінюються критично, оскільки спростовуються матеріалами справи (т. 2 а.с. 9 - 67).

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України до витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, належить, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139,1 статті 139 встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Із вказаних норм права вбачається, що обов`язковою умовою виникнення права на формування податкового кредиту та витрат, є сплата податку на додану вартість у ціні придбаного або виготовленого товару чи послуг та понесення витрат саме у зв`язку з отриманням товарів, робіт (послуг).

Таким чином, під час здійснення контролю за правомірністю формування платником податку податкового кредиту, підлягає перевірці фактичне придбання товару чи отримання послуги.

Крім іншого, правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до статті 1 цього Закону бухгалтерський облік - це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації (частина 1 статті 8 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

У бухгалтерському обліку відображаються окремі господарські операції, з яких складається господарська діяльність.

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (стаття 1 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

За змістом частин 1 та 2 статті 9 наведеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарської операції та відмови у формуванні витрат, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Колегія суддів наголошує, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись ти чи інші господарські операцій. Однак критерієм формування податкового кредиту з ПДВ є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про реальність господарської операції.

Відповідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Дослідивши надані позивачем документи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що надані позивачем документи для підтвердження реальності господарських відносин із не містять дефектів форми та змісту, та в повній мірі відображають господарські операції ТОВ «Бучанський завод склотари» з контрагентами.

Поряд з цим колегія суддів наголошує, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень в акті перевірки сам факт надання послуг охорони майнового комплексу, придбання електроенергії, оренди складських приміщень та придбання пального під сумнів не ставився.

Щодо доводів апелянта з приводу оренди складських приміщень згідно Договору № 04/2015-БТ від 30 жовтня 2015 укладеного між ТОВ "Бучанський завод склотари" та ТОВ "Бучанський завод скловиробів", судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Укладення даного договору зумовлено необхідністю використання складських приміщень для зберігання основних засобів та товарно-матеріальних цінностей товариства, так як більша частина будівель та приміщень самого товариства в аварійному стані і зберігати основні засоби та товарно-матеріальні цінності товариства там неможливо. Враховуючи поступову реалізацію товариством основних засобів та товарно-матеріальних цінностей, оренда складських приміщень є необхідною умовою для належного збереження основних засобів та товарно-матеріальних цінностей.

Таким чином, враховуючи наведене вище, послуги охорони майнового комплексу, придбання електроенергії та оренда складських приміщень є тими активами, які придбаваються підприємством задля ведення господарської діяльності ТОВ "Бучанський завод склотари", у зв`язку з чим товариство не зобов`язане нараховувати компенсуючі податкові зобов`язання згідно пп. "г" п. 198.5 ст. 198 ПК України.

Щодо твердження відповідача про використання позивачем палива в негосподарських операціях без підтверджуючих первинних документів та затверджених норм витрат палива та мастильних матеріалів колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що підприємство протягом 2018 року використало та в подальшому списало пальне для службових автомобілів на загальну суму 21675,86 грн. (сума ПДВ 3595,97 грн.).

Протягом періоду перевірки не існувало ні спеціальної форми подорожного листа, ні порядку його заповнення, так як втратив чинність наказ Держкомстату від 17 лютого 1998 року за № 74 "Про затвердження типової форми первинного обліку роботи службового легкового автомобіля та Інструкції про порядок її застосування" (наказ Держкомстату від 19 березня 2013 року за № 95).

При цьому, пунктом 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджене наказом Мінфіну 24 травня 1995 року № 88, передбачено, що документування господарських операцій може здійснюватися із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Поряд з викладеним суд встановив, що оскільки типові або спеціалізовані форми подорожного листа скасовані то ТОВ "Бучанський завод склотари" наказом від 26 лютого 2018 року № 1/3 "Про затвердження форми первинних документів для обліку використання палива на підприємстві" затвердило форму звіту обліку використання палива у вигляді подорожнього листа, який заповнюється по результатам місяця. Також товариство встановило, що для ведення обліку використання палива використовуються бланки подорожніх листів (форма бланку затверджена наказом Держкомстату від 17 лютого 1998 року № 74).

При цьому пунктом 2 вищевказаного наказу товариство визначило, що обов`язковими до заповнення є наступні графи:

- номер та дата подорожнього листа;

- місяць, за який заповнюється подорожній лист;

- автомобіль, на який складено подорожній лист;

- водій;

- марка пального;

- рух пального;

- підпис водія;

- особливі примітки.

Таким чином, враховуючи відсутність обов`язкової форми первинного документу, на виконання вимог чинного законодавства, товариство затвердило свою форму первинного документу, на підставі якого здійснювало списання пального.

При цьому хочемо зазначити, що дані витрати напряму пов`язані з господарською діяльністю підприємства (здача звітів, передача показників електроенергії, поїздки в банки, закупівля товарно-матеріальних цінностей, передача документів контрагентам - дані поїздки зафіксовані в подорожніх листах).

Таким чином, товариство не порушує вимоги ПК України у зв`язку з віднесенням податку на додану вартість, який виник при придбанні пального, до податкового кредиту, а зменшення податковим органом від`ємного значення з ПДВ, у зв`язку з цим, є неправомірним.

Крім наведеного вище судом встановлено, що подорожні листи підприємства відповідають вимогам ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", так як мають усі обов`язкові реквізити первинного документа.

Посилання апелянта щодо незатвердження на підприємстві власних норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті, суд зазначає наступне.

Відповідно до загальних положень "Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті" (далі - Норми), які затверджені Наказом Міністерства транспорту України 10 лютого 1998 року № 43, норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті призначені для планування, потреби підприємств, організацій та установ в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів, а також можуть застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива.

Нормування витрат палива - це встановлення допустимої міри його споживання в певних умовах експлуатації автомобілів, для чого застосовуються базові лінійні норми, встановлені по моделях (модифікаціях) автомобілів, та система нормативів і коригуючих коефіцієнтів, які дозволяють враховувати виконану транспортну роботу, кліматичні, дорожні, та інші умови експлуатації.

Згідно таблиці А.2.3 Норм, затверджені лінійні норми для Легкових автомобілів (з наведенням ідентифікаційних даних).

Даною таблицею визначені лінійні норми витрат палива, в тому числі для марки та моделі автомобілів, які є у власності товариства, у зв`язку з чим необхідності повторного затвердження внутрішніх Норм витрат палива та мастильних матеріалів, необхідності не було та не має.

Як вбачається з матеріалів справи, що на підприємстві окремими додатками до наказу від 26 лютого 2018 року № 1/3 "Про затвердження форми первинних документів для обліку використання палива на підприємстві", затверджені регулярні та найбільш вживані маршрути на підприємстві - в кілометрах.

Крім того колегія суддів звертає увагу на те, що наказ Міністерства транспорту України від 10 лютого 1998 № 43 призначений для планування потреби підприємств, організацій та установ в паливно-мастильних матеріалах і контролю за їх витратами, ведення звітності, запровадження режиму економії і раціонального використання нафтопродуктів, а також може застосовуватись для розроблення питомих норм витрат палива.

У той же час, витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів конкретного платника податків не обов`язково мають дорівнювати наведеним нормативам, а повинні визначатись на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником відповідних витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, як і здійснено ТОВ «Бучанський завод склотари» у спірній ситуації.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 822/2258/17

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення № від 15 квітня 2019 року, яким встановлено завищення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 376784,00 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 94196,00 грн. та податкове повідомлення-рішення № від 15 квітня 2019 року, яким встановлено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 2617,00 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді А.Ю. Коротких

І.В. Федотов

Повний текст постанови складено "30" червня 2020 року.