Справа № 320/6897/19
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 року м. Київ № 320/6897/19

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Панової Г.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Таращанського районного відділу державної виконавчої служби Головного

територіального управління юстиції у Київській області

за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2

про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Таращанського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області (далі по тексту - відповідач, Таращанський РВ ДВС), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Таращанського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_4 від 20.11.2019 винесену в рамках виконавчого провадження № 1845305 про накладення на позивача штрафу у розмірі 19832,62 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у Таращанському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває виконавче провадження № 1845306 з примусового виконання виконавчого листа №2-640/2002, виданого 06.12.2002 Таращанським районним судом Київської області про стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття починаючи з 22.11.2002.

Позивач пояснює, що 25.11.2019 відповідачем винесено постанову про накладення на нього штрафу у розмірі 19832,62 грн., у зв`язку із наявністю заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 39665,25 грн.

Позивач вважає, що у відповідача не було законних підстав для прийняття вказаної постанови, оскільки заборгованість з виплати аліментів виникла з незалежних від нього причин, а саме у зв`язку з хворобою позивача, внаслідок чого він втратив роботу, при цьому він не ухилявся від сплати аліментів. Додатково позивач зауважив, що у 2018 році ним було сплачено заборгованість по аліментах за період 2017 та 2018 роки в сумі 17000 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання та витребувано у відповідача матеріали виконавчого провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.12.2019 суд повторно витребував від Таращанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 1845306 в рамках якого було прийнято постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.01.2020 суд прийняв до розгляду заяву про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 від 10.01.2020. Так, позивач зазначив в обґрунтування вказаної заяви про те, що 21.12.2019 постановою державного виконавця Таращанського РВДВС ГУ ТУЮ у Київській області ОСОБА_4 самостійно скасовано постанову про накладення на позивача штрафу в розмірі 19832,62 грн. від 20.11.2019. Водночас, 21.12.2019 постановою державного виконавця Таращанського РВДВС ГУ ТУЮ у Київській області ОСОБА_4 було накладено на ОСОБА_1 штраф в розмірі 15756,32 грн. Відтак, позивач просить скасувати дану постанову про накладення на нього штрафу від 21.12.2019 ВП № 1845306.

Відповідач, не погоджуючись з вимогами позивача 24.02.2020 подав до суду засобами електронного зв`язку заперечення на позовну заяву, у яких зазначив про те, що на виконанні у Таращанському РВ ДВС ГТУЮ у Київській області перебуває виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-640 від 06.12.2002 щодо стягнення з ОСОБА_1 , 1974 року народження на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 заробітку, щомісячно до її повноліття починаючи з 22.11.2002 року, але не менше 1/2 не оподаткованого мінімуму доходів громадян. 14.01.2003 державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № ВП 1845306.

Пояснив, що 31.07.2019 державним виконавцем було зроблено довідку про розмір загальної заборгованості, а саме про те, що станом на 31.07.2019 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої з дня пред`явлення виконавчого документа по примусовому виконанню становить - 40165, 25 грн. Так як заборгованість зі сплати аліментів перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців, керуючись ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», 01.11.2019 державним виконавцем було складено протокол про притягнення боржника до адміністративної відповідальності яке передбачене ч.1 ст.183-1 КУпАП та направлено на розгляд до Таращанського районного суду.

Водночас, відповідач зазначив, що згідно постанови Таращанського районного суду № 3749/1461/19 від 07.11.2019 протокол про притягнення ОСОБА_1 було повернено до Таращанського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області на доопрацювання, у зв`язку з тим, що основна частина заборгованості утворилася до 06.02.2018 та не увійшла у період який розглядається судом, а саме з 06.02.2018.

При цьому, відповідач стверджував, оскільки заборгованість сплати аліментів станом на 20.11.2019 становила 39665,25 грн. та в сукупності перевищує суму платежів за 3 роки, державним виконавцем 20.11.2019 винесена постанова про накладення штрафу на ОСОБА_1 в розмірі 50% від суми заборгованості, а саме -19832,62 грн. У свою чергу, 27.11.2019 ОСОБА_1 надав державному виконавцю квитанції від 04.11.2019 на суму 500 грн., від 27.11.2018 на суму 300 грн. та довідку № 12 від 30.06.2019 про те, що позивач працював з01.08.2014 по 01.07.2015 на посаді столяра у ТОВ «ЄВА БИКОВА». Крім того, позивач просив видати йому довідку-розрахунок за період з 01.06.2011 по 23.12.2019.

Додатково відповідач вказав, що 06.12.2019 на адресу Таращанського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області на ім`я начальника надійшла скарга боржника на незаконні дії державного виконавця та скасування постанови про накладення штрафу від 20.11.2109 року. Боржнику було надіслано відповідь , що відповідно до Закону - боржник мас право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно у судовому порядку.

Відповідач пояснив, що 21.12.2019 ним було зроблено перерахунок заборгованості станом на 21.12.2019, яка склала 31312,65 грн. та довідку-розрахунок направлено боржнику.

Разом з тим, додав відповідач, 21.12.2019 у відповідності до ч.14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» на основі зміненої довідки-розрахунку №1845306 від 21.12.2019 попередню постанову про накладення штрафу було скасовано та винесено постанову про накладення штрафу від 21.12.2019.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 суд залучив до участі у розгляді справи № 320/6897/19, в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ).

У судове засідання, призначене у справі на 30.06.2020 сторони не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання шляхом надсилання повісток засобами електронного зв`язку у зв`язку з відсутністю фінансування на відправку поштової кореспонденції.

Третя особа у судове засідання не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення засідання у передбачений законодавством строк, що підтверджується відомостями рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення зі штриховим ідентифікатором № 590. Третя особа правом на подання письмових пояснень щодо позову чи відзиву на позов не скористалася, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надала.

На адресу суду надійшли письмові пояснення позивача від 20.01.2020, в яких останній просив розглядати справу 30.01.2020 без участі позивача.

28.05.2020 на адресу суду надійшло клопотання відповідача про здійснення розгляду справи без представника Таращанського РВ ДВС. Також відповідач зазначив, що проти задоволення позову заперечує.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що матеріали справи у достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.02.2002 Таращанським районним судом Київської області видано виконавчий лист № 2-640 про стягнення з ОСОБА_1 , 1974 року народження і мешканця с. В.Березянка Таращанського району Київської області, який працює в СП «Прогрес» с. В.Березянка, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј заробітку щомісячно до її повноліття починаючи з 22.11.2002, але не менше Ѕ неоподаткованого мінімуму доходів громадян (а.с.146).

На підставі вказаного виконавчого документа, 14.01.2003 Таращанським РВ ДВС ГТУЮ у Київській області було відкрито виконавче провадження № 247/2 (а.с. 140).

20.01.2003 цей виконавчий документ був надісланий за місцем роботи боржника - СП «Прогрес» (а.с.139).

05.07.2017 старшим державним виконавцем Таращанського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП № 1845306, якою звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 , які отримує у ТОВ «Відродження», яку направлено за місцем отримання орендної плати за користування земельною ділянкою боржником до ТОВ «Відродження» (а.с.86-88).

25.07.2019 Таращанським РВ ДВС ГТУЮ у Київській області направлено виклик державного виконавця Макітренку С.М., щодо сплати боргу за виконавчим документом № 2-640 від 06.12.2002 або надання підтверджуючих документів про сплату (а.с.60).

Відповідно до відомостей довідки від 31.07.2019, станом 31.07.2019 у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 40165, 25 грн.(а.с.59).

04.11.2019 державним виконавцем було оформлено довідку-розрахунок заборгованості по аліментах, згідно відомостей якої у 2018 році нараховано аліментів на суму 12630,45 грн., сплачено 17000 грн. Заборгованість по виконавчому листу № 2-640 від 06.12.2002 станом на 01.11.2019 становить 40165,25 грн. (а.с.49).

01.11.2019 державним виконавцем Таращанського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області складено протокол № 1845306 про притягнення боржника до адміністративної відповідальності яке передбачене ч.1 ст.183-1 КУпАП та направлено на розгляд до Таращанського районного суду (а.с.48).

Згідно постанови Таращанського районного суду № 3749/1461/19 від 07.11.2019 протокол про притягнення ОСОБА_1 було повернено до Таращанського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області для усунення недоліків (а.с.47).

20.11.2019 Таращанським РВ ДВС ГТУЮ у Київській області прийнято постанову про накладення штрафу ВП № 1845306, якою встановлено, що у боржника існує заборгованість зі сплати аліментів понад три роки, що станом на 20.11.2019 становить 39665,25 грн., відтак постановлено накласти на ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 штраф у розмірі 19832,62 грн.(а.с.44).

03.12.2019 Таращанським РВ ДВС ГТУЮ у Київській області сформовано довідку-розрахунок заборгованості по аліментах за період з 01.06.2011 по 23.12.2019, відповідно до відомостей якого заборгованість по виконавчому листу №2-640 станом на 23.12.2018 становить 31906,42 грн.(а.с.38-41).

21.12.2019 Таращанським РВ ДВС ГТУЮ у Київській області прийнято постанову про скасування процесуального документу ВП №1845306, якою скасовано «Постанову про накладення штрафу» від 20.11.2019, що видана ОСОБА_4 по примусову виконанні виконавчого листа №2-640 виданого 06.12.2002 (а.с.35-36).

У зв`язку з непогашенням заборгованості зі сплати аліментів сукупний розмір яких перевищує суму відповідних платежів за три роки, відповідачем винесено постанову про накладення штрафу від 21.12.2019 у ВП №1845306, відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено штраф на користь стягувача у розмірі 15756,32 грн. (а.с. 32-33).

Позивач, вважаючи зазначену постанову протиправною, звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 13 Закону №1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 71 Закону №1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом.

Абзацом 3 частини чотирнадцятої статті 71 Закону №1404-VIII встановлено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Зазначену статтю доповнено вказаною нормою згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 №2475-VIII, який набрав чинності з 28.08.2018.

Тобто, склад правопорушення, передбачений ч.14 ст.71 Закону №1404-VIII сформульований законодавцем таким чином, що передбачає триваюче правопорушення, щодо несплати аліментів протягом певного проміжку часу: 1 рік, 2 роки та 3 роки.

Суд звертає увагу на те, що законодавець прямо пов`язує склад правопорушення з невиконанням боржником своїх обов`язків протягом тих періодів, які зазначені в ч.14 ст.71 Закону №1404-VIII, а тому з врахуванням вимог ст.58 Конституції України, необхідною умовою притягнення до відповідальності за ч.14 ст.71 Закону №1404-VIII, є те, щоб перебіг вказаних строків, відбувався вже після набрання чинності змін до вказаного Закону, тобто після 28.08.2018 року.

Відповідно до статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частини першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, оскільки заборгованість позивача щодо сплати аліментів стягувачу утворилась з 22.11.2002, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату, яка передбачена абзацом 3 частини чотирнадцятої статті 71 Закону №1404-VIII, введена лише з 28.08.2018, на позивача не може бути накладено штраф з розрахунку всієї суми заборгованості.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалах Верховного Суду від 22 липня 2019 року у справі № 620/655/19, від 01 серпня 2019 року у справі № 440/1253/19, від 02 вересня 2019 року № 520/3935/19, від 17 грудня 2019 року у справі № 500/2025/19.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Надання зворотної сили законам, які передбачають розширення змісту обсягу прав і свобод людини і громадянина чи звільнення їх від певних обов`язків, не може підірвати впевненість людей у стабільності свого правового становища.

Отже, за загальним правилом закон зворотної сили не має. Це правило надає визначеності і стабільності суспільним відносинам. Це означає, що закони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Оскільки Закон України № 2475-VIII у розділі ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» не містить чіткого положення про застосування нового виду відповідальності (сплата штрафу за ч. 14ст. 71 Закону № 1404-VIII ) щодо триваючих правовідносин, зокрема, наявності боргу по сплаті аліментів до 28.08.2018 року, суд вважає, що новий вид відповідальності підлягає застосуванню до правовідносин, які продовжують існувати після набрання чинності Законом № 2475-VIII.

Враховуючи те, що з моменту набрання чинності Закону України № 2475-VIII і до моменту застосування державним виконавцем штрафу не пройшло жодного строку передбаченого абзацами 1-3 ч.14ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», то суд дійшов висновку, що штраф на підставі вказаної статті, станом на 21.12.2019 року (на день винесення оскаржуваної постанови), не може бути застосовано.

Таким чином, відповідачем не доведено правомірності застосування до ОСОБА_1 штрафу у розмірі 50% із суми заборгованості зі сплати аліментів, а тому спірна постанова про стягнення штрафу є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зазначена стаття визначає, як розподіляються обов`язки щодо доказування і подання доказів між особами, які беруть участь у справі, та передбачає активну роль суду у процесі доказування та спрямована на забезпечення повного з`ясування обставин у справі на основі поєднання принципів змагальності та офіційності.

Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов`язок відсутній, якщо відповідач визнає позов.

Презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень - відповідача означає припущення, що повідомлені позивачем обставини у справі про рішення, дії, бездіяльність відповідача і про порушення права, свободи чи інтересу відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує на основі доказів.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача не надав та не довів відсутності підстав для скасування постанови.

Відповідно до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідач не повідомив суду про наявність у нього поважних причин для неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов, що розцінюється судом як визнання позову.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією від 29.11.2019 №0.0..1.

Крім того, позивач також просить стягнути на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положенням частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з пункту 1 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу наведених положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.09.2018 у справі № 810/4749/15 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 76397938).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону №5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076).

Статтею 19 Закону № 5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом встановлено, що 28.11.2019 між Макітренко С.М. (замовник) та адвокатом Якименко Олегом Васильовичем (виконавець) було укладено договір про надання правничої допомоги №167/19, за умовами якого адвокат зобов`язався надавати правничу допомогу по захисту прав та інтересів замовника у справі про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 20.11.2019 в порядку та на умовах, визначених договором.

Відповідно до пункту 2.1 договору виконавець приймає на себе зобов`язання: надати консультації; підготувати процесуальні документи; представляти інтереси замовника в судах.

Пунктом 2.2 договору визначено, що замовник зобов`язується оплатити виконану роботу (відповідно до договору); забезпечити виконавця необхідної інформацією відносно даної справи; забезпечити оплату витрат пов`язаних з оформленням процесуальних документів.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що за послуги по наданню правничої допомоги по підготуванню позову про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 20.11.2019 сплачує гонорар адвокату в розмірі 1500 грн. та в подальшому:представництво інтересів замовника в судах з процесуальними правами, що надані учаснику процесу чинним законодавством України, в тому числі знайомитись з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, ухвал, постанов і інших документів, що є у справі, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування та заперечення, збільшувати та зменшувати розмір позовних вимог, змінювати підставу та предмет позову, користуватися іншими процесуальними правами, наданими учаснику процесу чинним законодавством України, сплачує виконавцю гонорар в розмірі 1000,00 грн. за годину роботи.

Сторонами підписано Акт виконаних робіт від 28.11.2019 до договору про надання правничої допомоги адвокатом № 167/191, у якому зазначено про те, що замовник прийняв юридичні послуги у формі: надання консультації; підготування позову у справі про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 20.11.2019; представництво інтересів позивача у суді.

Як вбачається з матеріалів справи, у письмових поясненнях долучених до позову, позивачем зазначено про те, що вартість правової допомоги, яка надається адвокатом Якименко О.В. розраховується виходячи із 1000 грн. за 1 годину роботи адвоката: зустріч з клієнтом, вивчення матеріалів справи - 500 грн. (0,5 год.); узгодження правової позиції з клієнтом та складання процесуальних документів, в тому числі і підготування позовної заяви про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення штрафу від 20.11.2019 - 1000 грн.(1 год.); підготування уточненої позовної заяви про скасування постанови про накладення штрафу від 21.12.2019 -1000 грн.(0,5 год.)

Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу додані до матеріалів справи квитанція №167/19 від 28.11.2019 про оплату витрат на надання правничої допомоги (гонорару) адвокатом в сумі 1500,00 грн.; копію квитанції №01/2020 від 02.01.2020 на суму 500,00 грн.

Дослідивши вищевказані документи, судом встановлено, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу згідно договору № 167/19 від 28.11.2019, відтак з огляду на викладене понесені позивачем витрати на надання правничої допомоги в розмірі 2000,00 грн. підлягають відшкодуванню йому за рахунок бюджетних асигнувань Таращанського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 768,40 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 2000, 00 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Таращанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про накладення штрафу від 21.12.2019 ВП №1845306.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Таращанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (ідентифікаційний код: 34233247; місцезнаходження: 09501, Київська область, м. Тараща, вул. Паркова, 20).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.