Справа № 440/964/20
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2020-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: С.С. Бойко
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2020 р. Справа № 440/964/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 31.03.2020, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 31.03.20 по справі № 440/964/20

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошової компенсації та середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 72621,10 грн на день звільнення з військової служби 28.08.2019, стягнення грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 72621,10 грн та середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 адміністративний позов залишено без руху у зв`язку з його невідповідністю вимогам статей 160 та 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Підставою для залишення позову без руху стало те, що позовна заява не містила РНОКПП позивача у примірниках відповідно до кількості відповідачів та для суду, належним чином завірених документів доданих до позовної заяви (шляхом виконання напису "згідно з оригіналом", підпису позивача, зазначення прізвища, ім`я та по батькові особи яка виконала вказаний напис та дати засвідчення), оригінали яких знаходяться у позивача згідно її розділу додатки у примірниках для відповідачів та суду, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я ОСОБА_2 та клопотання про поновлення строку звернення до суду з доказами на підтвердження поважності його пропуску.

На виконання вимог вказаної ухвали представником позивача адвокатом Маліченко Д.В. 16.03.2020 року суду надано: заяву про усунення недоліків, у якій представник зазначав про наявність у нього права посвідчувати копії документів по справі, стверджував, що позивачем не пропущено шестимісячний строк звернення до суду та позовну заяву.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 31.03.2020 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 31.03.2020 скасувати та направити справу для продовження розгляду до Полтавського окружного адміністративного суду.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали було неправильно застосовано норми процесуального права, оскільки позивачем недоліки ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 були своєчасно та повністю усунуті, а відповідні докази були надіслані на адресу суду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 31.03.2020 по справі №440/964/20 про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошової компенсації та середнього заробітку.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки доводам клопотання відповідача щодо закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на оскаржувану ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 31.03.2020, оскільки провадження по справі №440/964/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошової компенсації та середнього заробітку, не було відкрито.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було усунуто недоліки адміністративного позову у встановлений судом строк.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Таким чином, кожна особа має право звернутись до суду з метою захисту своїх порушених прав, свобод та інтересів, шляхом подання адміністративного позову, сформованого з дотриманням вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу.

Недотримання вказаної вимоги має наслідком залишення судом адміністративного позову без руху.

У свою чергу, не усунення недоліків адміністративного позову, визначених ухвалою про залишення адміністративного позову без руху, має наслідком прийняття судом ухвали про повернення адміністративного позову.

Судовим розглядом встановлено, що підставою повернення адміністративного позову ОСОБА_1 стали висновки суду першої інстанції щодо неусунення позивачем у встановлений судом строк недоліків адміністративного позову.

Так, ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 позивачу запропоновано протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали суду усунути недоліки адміністративного позову, шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду: позовної заяви оформленої у відповідності до вимог статті 160 КАС України із зазначенням РНОКПП позивача у примірниках відповідно до кількості відповідачів та для суду, належним чином завірених документів доданих до позовної заяви (шляхом виконання напису "згідно з оригіналом", підпису позивача, зазначення прізвища, ім`я та по батькові особи яка виконала вказаний напис та дати засвідчення), оригінали яких знаходяться у позивача згідно її розділу додатки у примірниках для відповідачів та суду, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я ОСОБА_2 та клопотання про поновлення строку звернення до суду з доказами на підтвердження поважності його пропуску.

На виконання вимог вказаної ухвали представником позивача адвокатом Маліченко Д.В. 16 березня 2020 року суду надано: заяву про усунення недоліків, у які представник зазначав про наявність у нього права посвідчувати копії документів по справі, стверджував, що позивачем не пропущено шестимісячний строк звернення до суду та позовну заяву.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що про наявність у Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України обов`язку по виплаті компенсації за речове майно позичав був обізнаний ще до звільнення з військової служби, про що свідчить його рапорт від 18.06.2019 командиру військової частини НОМЕР_1 з проханням видати йому довідку про розмір заборгованості.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 під час звільнення з військової служби, 28.08.2019, видано довідку-розрахунок №365 від 28.08.2019 про вартість речового майна, що належить до видачі.

Таким чином, про порушення своїх прав позивач мав дізнатися у день звільнення (28.08.2019) після отримання довідки про суму грошової компенсації та неотримання відповідної випали, а до суду звернувся лише 21.02.2020.

Клопотання про поновлення строку звернення до суду представником позивача чи позивачем до суду не надано.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

Отже, у разі викладення Верховним Судом декількох правових позицій з одного й того ж питання але різних за своїм змістом має застосовуватися остання правова позиція.

Представник позивача у позовній заяві посилається на правову позицію Верховного Суду викладену у постанові Верховного Суду від 23 серпня 2019 року у справі №2040/7697/18.

Проте врахуванню у даних спірних відносинах підлягає останній висновок, зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 18 грудня 2019 року по справі №760/619/15-а, відповідно до якого грошова компенсація за неотримане речове майно не являється складовою частиною заробітної плати, а тому суд приходить до висновку, що спір виник у зв`язку з проходженням позивачем публічної служби (до якої належить й військова служба), отже строк звернення до суду з цим позовом становить один місяць.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно з пунктом 9 частини першої статті 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів.

Відповідно до части другої, четвертої та п`ятої статті 94 КАС України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку встановленому чинним законодавством.

Учасник справи який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Аналіз вказаних положень Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що правом завіряти копію копії письмових доказів, оригінали яких знаходиться в учасника справи під час звернення до суду з адміністративним позовом, наділений лише позивач по справі, що в свою чергу становить саме те виключення про яке йдеться в п. 9 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Враховуючи те, що паспорт громадянина України НОМЕР_2 , картки фізичної особи - платника податків, посвідчення учасника бойових дій, видані на ім`я ОСОБА_1 , тому оригінали вказаних документів мають знаходиться саме у ОСОБА_1 , а не у адвоката Маліченко Дмитра Васильовича. Отже, й право засвідчення їхніх копій належить виключно позивачу.

На підставі викладеного, враховуючи те, що в межах адміністративної справи №440/964/20 фактично не було усунуто недоліки позовної заяви, а тому суд першої інстанції правомірно та у відповідності до вимог п.1 ч.4 ст. 169 КАС України повернув позовну заяву позивачеві.

Одночасно колегія суддів зазначає, що вищевказані обставини не обмежують гарантоване Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод право позивача на доступ до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 31.03.2020 по справі № 440/964/20 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді Г.Є. Бершов І.М. Ральченко