Справа № 500/1246/20
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1246/20

30 червня 2020 рокум. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пімахової Діни Вікторівни про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пімахової Діни Вікторівни про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 62099717 від 15.05.2020.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі заяви ТОВ "Платінум Фінанс", 15.05.2020 приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Пімахова Д.В. (далі - приватний виконавець) винесла постанову ВП № 62099717 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 2681 від 10.12.2019, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кубою Ю.В., про стягнення з позивача на користь ТОВ "Платінум Фінанс" заборгованості в розмірі 23942,37 грн.

Позивач вважає оскаржену постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. На думку позивача, відповідачем порушено вимоги Закону № 1404-VIII, оскільки позивач зареєстрована у м. Копичинці Тернопільського району Тернопільської області. Водночас зазначила, що зареєстрованого майна у м. Києві вона немає.

Ухвалою суду від 01.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання.

Ухвалою суду від 10.06.2020 розгляд справи відкладено на 25.06.2020 відповідно до статей 205, 223 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (далі - КАС).

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі та позивача в порядку письмового провадження.

Відповідач в судове засідання також не з`явилася, у відзиві на позов просить розглядати справу без її участі на підставі наявних у ній доказів. Водночас, відповідач у відзиві на позов просить відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що позивач безпідставно дійшла висновку про те, що відповідачем порушено частину другу статті 24 Закону № 1404-VIII, оскільки стягувачем - ТОВ "Платінум Фінанс" було надано заяву про примусове виконання рішення із зазначенням місця знаходження майна боржника у місті Києві, а саме грошових коштів на відповідному рахунку. Таким чином, 15.05.2020 приватний виконавець винесла оскаржену постанову на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законом № 1404-VIII.

У зв`язку з неявкою у судове засідання 25.06.2020 всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, керуючись частиною четвертою статті 229 КАС не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Також з урахуванням клопотань сторін про розгляд справи без їхньої участі - суд згідно ухвали від 25.06.2020 перейшов до розгляду справи № 500/1246/20 в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до копії паспорта позивача, місце проживання останньої зареєстровано за адресом: АДРЕСА_1 (арк. справи 4-5).

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, що на підставі заяви ТОВ "Платінум Фінанс" про примусове виконання рішення, 15.05.2020 приватний виконавець винесла постанову ВП № 62099717 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 2681 від 10.12.2019, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кубою Ю.В., про стягнення з позивача на користь ТОВ "Платінум Фінанс" заборгованості в розмірі 23942,37 грн (арк. справи 6-8).

У зазначеній постанові вказано адресу боржника - ОСОБА_1 за місцем її реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 .

Водночас, Інформаційною довідкою підтверджується, що в Єдиному реєстрі приватних виконавців України міститься інформація про відповідача як приватного виконавця, виконавчим округом якого є м. Київ (арк. справи 9).

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 3 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім:

1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною;

2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету;

3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону;

4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи;

5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини;

6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності;

7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб;

8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена;

9) рішень про конфіскацію майна;

10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання;

11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу (абзац другий частини першої статті 19 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника (частина друга статті 24 Закону № 1404-VIII).

Суд встановив, що на підставі заяви ТОВ "Платінум Фінанс" про примусове виконання рішення, 15.05.2020 приватний виконавець винесла постанову ВП № 62099717 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 2681 від 10.12.2019 (арк. справи 6).

Водночас, ТОВ "Платінум Фінанс" у зазначеній заяві зазначило адресу боржника: вул. Молодіжна, 2, м. Копичинці, Гусятинський район, Тернопільська область та про місцезнаходження майна боржника у місті Києві, а саме грошових коштів на рахунку: р/р № НОМЕР_1 у ПАТ "Альфа - Банк", МФО 300346.

За приписами пункту 1.27 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05.04.2001 № 2346-III (далі - Закон № 2346-III) платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Пунктом 3.1 статті 3 Закону № 2346-III визначено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Згідно зі статтею 7 Закону № 2346-III банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки. Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору. Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Рахунок умовного зберігання (ескроу) - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зарахування на рахунок коштів та перерахування їх особі (особам), вказаній (вказаним) клієнтом (бенефіціару або бенефіціарам), або повернення таких коштів клієнту за настання підстав, передбачених договором. Кореспондентський рахунок - рахунок, що відкривається одним банком іншому банку для здійснення міжбанківських переказів. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Таким чином, картковий рахунок - це банківський поточний картковий рахунок Клієнта, який відкривається на договірній основі для обліку грошових коштів Клієнта та здійснення розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України. По картковому рахунку проводиться облік операцій за платіжними картками Клієнта.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що картковий рахунок не є майном боржника.

Водночас, матеріали справи не містять жодних доказів, що на картковому рахунку: р/р № НОМЕР_1 у ПАТ "Альфа - Банк", МФО 300346, знаходяться грошові кошти, що давало би підстави вважати їх майном боржника, відповідно, місцезнаходженням майна боржника. Натомість, позивач указує на те, що станом на 2020 р. у неї відсутній відкритий рахунок у ПАТ "Альфа - Банк".

Крім того, статтею 48 Закону № 1404-VIII визначено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Так, відповідно до частини першої статті 48 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно з частиною другою статті 48 Закону № 1404-VIII стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Абзацом другим частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII встановлено заборону на звернення стягнення та накладення арешту на кошти на певних рахунках.

Відповідно до частини четвертої статті 48 Закону № 1404-VIII на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Аналізуючи приписи статті 48 Закону № 1404-VIII, суд дійшов висновку, що накладенню арешту на кошти боржника передує їх виявлення, а відповідно до частини п`ятої статті 48 Закону № 1404-VIII у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Таким чином, враховуючи те, що позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а також те, що матеріали справи не містять доказів знаходження майна позивача в м. Києві, суд дійшов висновку, що відповідач винесла оскаржену постанову про відкриття виконавчого провадження з порушенням вимог частини другої статті 24 Закону № 1404-VIII.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, при вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно із частинами першою та третьою статті 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частини друга статті 134 КАС).

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною четвертою статті 134 КАС для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката визначено у частині п`ятій статті 134 КАС, згідно якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З аналізу положень статті 134 КАС слідує, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Суд встановив, що 26.05.2020 між позивачем (далі - Клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Сила Права", в особі Керуючого партнера Фльорківа Олександра Володимировича (далі - Адвокатське об`єднання) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги, згідно пункту 1.1 якого, Адвокатське об`єднання зобов`язується здійснювати захист, представництво інтересів Клієнта, зокрема в Тернопільському окружному адміністративному суді, а остання зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору (арк. справи 12-14).

Відповідно до пункту 4.1 зазначеного договору на визначення розміру гонорару Адвокатського об`єднання впливають строки вирішення спору, ступінь важкості справи, обсяг правової допомоги, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень Клієнта та умов цього Договору. Обсяг правової допомоги враховується при визначені обґрунтованого розміру гонорару Адвокатського об`єднання.

Згідно акта № 1 обсягу наданої правничої (правової) допомоги до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 26.05.2020, Адвокатське об`єднання надало, а Клієнт отримав правничу допомогу в наступному обсязі:

- формування правової позиції, підготовка позовної заяви, складання додатків до позовної заяви, копіювання документів (кількість затрачених годин - 4 год), вартість послуг - 4000 грн;

- участь у судових засіданнях (кількість затрачених годин - 1 год), вартість послуг - 1000 грн. Отже, загальна вартість наданих послуг становить 5000 грн (арк. справи 54).

На підтвердження сплати Клієнтом наданих Адвокатським об`єднанням послуг до суду надано виписки за рахунками про сплату на загальну суму 5000 грн, призначення платежу: платник ОСОБА_1 , гонорар за договором про надання правничої допомоги від 26.05.2020 (арк. справи 52-53).

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою, суд враховує, що адміністративна справа № 500/1246/20 є справою незначної складності, що зумовило її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також, суд звертає увагу на те, що підготовка позовної заяви у даній справі не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, так як до позовної заяви (не враховуючи документів на підтвердження представництва адвоката Башуцького І.Я.) додано тільки: копію паспорта та РНОКПП позивача; копію оскарженої постанови; копію виконавчого напису; копію заяви про примусове виконання рішення; Інформаційну довідку з Єдиного реєстру приватних виконавців України від 25.05.2020; копію відстеження поштового відправлення; квитанцію про сплату судового збору.

Водночас, представник позивача брав участь у судовому засіданні лише один раз 10.06.2020 і розгляд справи було відкладено на 25.06.2020. При цьому, згідно із записів протоколу судового засідання таке судове засідання проводилося більше трьох хвилин, а не одну годину, як це зазначено в акті № 1 обсягу наданої правничої (правової) допомоги до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 26.05.2020 (арк. справи 24-25, 54).

При цьому, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, за результатами розгляду справи № 200/14113/18-а, ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій викладено правові висновки про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку представник позивача просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню, у зв`язку з відсутності ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС.

Отже, з огляду на нескладність справи та обсягу наданої правничої (правової) допомоги, суд дійшов висновку, виходячи з критерію пропорційності, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача повинен становити 3000 грн.

Частиною першою статті 139 КАС визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пімахової Діни Вікторівни про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 62099717 від 15.05.2020, винесену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пімаховою Діною Вікторівною.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пімахової Діни Вікторівни на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп. згідно квитанції про сплату № 70136 від 27.05.2020 та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30.06.2020.

Реквізити сторін:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Пімахова Діна Вікторівна (місцезнаходження: вул. Шаповала Генерала, 2, офіс 402, м. Київ, 03035, РНОКПП НОМЕР_3 ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.