Справа № 480/1997/20
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2020-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 червня 2020 р. Справа № 480/1997/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гелета С.М., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Сумській області до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в особі відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про скасування постанов, -
В С Т А Н О В И В:
Головне управління ДПС у Сумській області (далі позивач, ГУ ДПС в Сумській області) звернувся до суду з позовом до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в особі відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі відповідач) у виконавчому провадженні № 60947965 від 17.03.2020 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн. та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 207,80 грн.
Разом із тим, як зазначає позивач, державним виконавцем при застосуванні штрафну не враховано ту обставину, що рішення суду не може бути виконано позивачем з поважних причин, враховуючи вимоги Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердж. Постановою КМУ №569 від 16.10.2014, у податкового органу відсутні повноваження щодо формування реєстрів про повернення на поточний рахунок зайво сплачених коштів на електронний рахунок платника. Крім того, зазначає, що постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 207,80 грн. повинна була прийнята одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження, а саме 11.01.2020, натомість прийнята виконавцем лише 17.03.2020, тобто із порушенням строків прийняття. Визначаючи суму виконавець не надав жодного розрахунку витрат виконавчого провадження, що унеможливлює проведення сплати за такою постановою.
Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, у відзиві просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що спірні постанови відповідають Закону України Про виконавче провадження, враховуючи те, що боржником не надано доказів того, що судове рішення боржником не виконується із поважних причин, не надано доказів відкриття апеляційного провадження, чи поновлено строк на апеляційне провадження за скаргою податкового органу на судове рішення, яке підлягає примусовому виконанню, у зв`язку із чим відсутні підстави для зупинення виконавчого провадження, а тому підлягало виконанню боржником. Крім того, зазначає, що порушення строку винесення постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, не є підставою для її скасування, а розмір витрат визначений та розрахований в самій постанові детально по кожному пункту.
В судовому засіданні 25.06.2020 представник позивача Кошеленко В.М. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала суду усні пояснення позиції по справі, зазначила обґрунтування позовних вимог, аналогічні, які зазначені в адміністративному позові. Представник відповідача Ричкаль С.П. в судовому засіданні 25.06.2020 проти позовних вимог заперечував, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначив, що спірна постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 207,80 грн. не впливає на права та обов`язки позивача, оскільки не є постановою про стягнення таких витрат, не є постановою, яка може бути виведена в окреме провадження та не є виконавчим документом. Дана постанова прийнята виключно для попереднього розміру таких витрат, і в майбутньому, виконавцем буде винесена постанова про стягнення чіткого розміру виконавчих витрат в загальному розмірі, і в таку суму будуть включатися, в разі необхідності, як мінімальний розмір, так і максимальний розмір таких витрат.
Ухвалою суду від 27.05.2020 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного провадження та з урахуванням особливостей, передбачених ст. 287 КАС. За клопотанням відповідача розгляд справи було відкладено згідно ухвали від 11.06.2020. В судовому засіданні 25.06.2020 для дослідження доказів оголошена була перерва, але в судове засідання 26.06.2020 учасники провадження не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч.3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції. Приймаючи до уваги вказані норми та обставини, суд вважав можливим розглядати справу у відсутності учасників справи. Відповідно до вимог ч.13 ст.10 та ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання у справі не здійснюється.
Суд, заслухавши пояснення учасників справи в судовому засіданні 25.06.2020, дослідивши матеріали справи, оцінивши всебічно обставини у справі, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Постановою від 17.03.2020 було накладено на боржника штраф за невиконання судового рішення без поважних причин в розмірі 5100 грн., в яку постановою від 18.03.2020 було внесено виправлення в мотивувальну частину щодо вірної назви боржника, а саме замість помилкового зазначення «Головного управління Пенсійного фонду в Сумській області» зазначено вірну назву Головного управління ДПС в Сумській області.
Постановою від 17.03.2020 визначено для боржника загальну суму мінімальних витрат в розмірі 207,80 грн.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Правове регулювання правовідносин з примусового виконання рішень суду здійснюється Законом України "Про виконавче провадження" ( далі Закон)
Відповідно до ч.1 ст.17 Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.
Матеріалами справи підтверджується, що у постанові про відкриття виконавчого провадження в п. 2 зазначено обов`язок боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Даний строк відповідає вимогам ч.6 ст. 26 Закону, відповідачем не порушено.
Станом на 30.01.2020 боржник був обізнаний про відкриття виконавчого провадження, вимогу державного виконавця виконати судове рішення, але судове рішення виконано не було, що підтверджується листом від 30.01.2020, в якому боржник надав письмову інформацію щодо у податкового органу відсутності повноважень для виконання судового рішення. Повідомлено державного виконавця про факт апеляційного оскарження судового рішення, яке боржник повинен виконати, зазначено про надання до суду заяви про роз`яснення судового рішення.
Суд зазначає, що на час винесення постанови від 17.03.2020 судове рішення боржником не було виконано, а тому у відповідача були правові підстави для вирішення витання щодо накладення штрафу.
Стосовно поважності причин невиконання судового рішення, суд зазначає наступне.
Посилання позивача на те, що законодавством не передбачено можливості надати відповідний реєстр до органу казначейської служби у відповідності до Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердж. Постановою КМУ №569 від 16.10.2014, суд визнає необґрунтованим, враховуючи те, що податковим органом не вчинялося жодних дій, спрямованих на виконання судового рішення, яке набрало законної сили і повинно бути виконано боржником. Обов`язок для податкового органу щодо направлення спірного висновку було предметом розгляду справи №480/3224/19, а тому не може бути предметом розгляду даної справи.
Так, саме рішенням суду від 21.11.2019 по справі №480/3224/19 визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Сумській області, що полягає у ненаданні Державній казначейській службі України реєстру згідно заяви про повернення суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість (додаток 4) до декларації з податку на додану вартість за червень 2019 року, подану Товариством з обмеженою відповідальністю "Шанс" податковий номер 31337146 у сумі 1 216 474 грн.
Жодних дій позивачем на виконання рішення суду вчинено не було, в матеріалах справи відсутні.
Посилання на те, що податковим органом було подано апеляційну скаргу на рішення суду від 21.11.2019 по справі №480/3224/19, суд зазначає, що така інформація для державного виконавця не є підставою для невиконання судового рішення чи зупинення виконавчого провадження, не є підставою для незастосування заходів впливу до боржника, а саме відсутність повноваження у виконавця накладати штраф за невиконання судового рішення боржником без поважних причин.
Згідно даних Єдиного реєстру судових рішень, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2020 по справі №480/3224/19 в задоволенні клопотання Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про поновлення строку на апеляційне оскарження було відмовлено та визнано неповажними вказані в клопотанні причини пропуску строку звернення до суду з апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.11.2019 по справі № 480/3224/19, апеляційна скарга залишена без руху. Докази відкриття апеляційного провадження на рішення суду від 21.11.2019 по справі №480/3224/19 ні матеріали виконавчого провадження, ні матеріали справи не містять, такі докази відсутні і на час прийняття спірної постанови. Дані обставини в судовому засіданні не заперечував представник податкового органу, зазначив, що на даний час апеляційна скарга залишена без руху.
Стосовно зазначення позивачем у наданій державному виконавцю інформації про подання до суду заяви про роз`яснення судового рішення, слід зазначити, що подання таких заяв до суду не є підставою для невиконання судового рішення чи зупинення виконавчого провадження згідно Закону України «Про виконавче провадження».
Стосовно постанови від 17.03.2020, якою визначено для боржника загальну суму мінімальних витрат в розмірі 207,80 грн., суд зазначає наступне.
Право на винесення такої постанови щодо визначення мінімальних витрат виконавчого провадження передбачено п. 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень (далі Інструкція).
Абз. 2 п.2 розділу VI Інструкції, передбачено, що виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення
Матеріалами справи підтверджується, що постанова про визначення розміру мінімальних витрат прийнята не одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, але із врахуванням ч. 5 ст. 13 Закону за порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.
При цьому цією ж нормою передбачено, що порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.
Процедура прийняття такої постанови передбачена не Законом, а Інструкцією, таким чином підстав для скасування з цих підстав спірної постанови у суду відсутні, порушення строку прийняття такої постанови державним виконавцем не є підставою для її скасування.
Стосовно посилання позивача на те, що спірна постанова повинна бути винесена на стадії закінчення виконавчого провадження, суд зазначає, що ч. 4 ст. 42 Закону передбачає, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
В даному випадку, виконавцем прийнята у відповідності до Інструкції постанова про визначення мінімального розміру таких витрат, а не їх стягнення згідно іншої постанови, прийняття якої передбачено ст. 42 Закону. Спірна постанова не є постановою, яка є виконавчим документом та підлягає примусовому виконанню, не виводиться в окреме провадження.
Також матеріалами справи спростовується твердження позивача, що виконавцем не зазначено складові та розміри мінімальних витрат виконавчого провадження. Так, в спірній постанові така інформація наявна, детально розписано всі складові та відповідні суми. Виконавцем правомірно було використано при визначенні мінімального розміру виконавчих витрат накази Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2830/5 «Про встановлення видів і розмірів витрат виконавчого провадження», від 24.03.2017 №954/5 «Про встановлення розміру плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження». Також відповідачем зазначено відповідний розрахунок, який відповідає розрахунку витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій станом на 01.01.2020, затверджений начальником Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).
Посилання позивача на те, що податковому органу не було надіслано відповідних первинних документів для обґрунтування розміру таких витрат, суд зазначає, що ні Законом, ні Інструкцією не передбачено обов`язку виконавця направляти такі документи боржнику разом із постановою про визначення розміру мінімальних витрат.
З урахуванням вищевикладеного, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та неправомірними.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у Сумській області до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в особі відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про скасування постанови в виконавчому провадженні ВП№ 60947965 від 17.03.2020 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн. та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 207,80 грн. відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження, передбачений ст. 295 КАС України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення складено та підписано 26.06.2020

Суддя С.М. Гелета