Справа № 753/16942/19
Суддя: Трусова Т. О.
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-а/753/469/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2020 р. Дарницький районний суду м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О.,

секретар судового засідання Москаленко А.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - інспектор поліції роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у м. Києві Потапов Віталій Святославович,

третя особа - Департамент патрульної поліції,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

27.08.2019 ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними дій інспектора поліції роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у м. Києві Потапова Віталія Святославовича (далі - відповідач) та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ № 1433689 від 19.08.2019 за ознаками частини 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП України).

Свої вимоги мотивував посиланням на порушення відповідачем вимог Конституції України, КпАП України та інших нормативних актів вказуючи, що був зупинений поліцейськими без законних на те підстав, вимоги до нього щодо пред`явлення документів були незаконними, а справу було розглянуто без дотримання вимог статей 278-280 КпАП України та без дослідження доказів вчинення правопорушення.

Стверджуючи, що відповідач явно перевищив свої службові повноваження, позивач також просив винести щодо нього та іншого поліцейського Шатохіна С.М. окрему ухвалу.

Ухвалою від 04.09.2019 суд залишив позов без руху.

Після усунення позивачем недоліків 21.01.2020 суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, залучення до участі у ній в якості третьої особи Департаменту патрульної поліції та призначення справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 26.05.2020.

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав.

Департамент патрульної поліції надав пояснення із запереченнями проти позову, які обґрунтовані такими обставинами. Відповідно до пункту 15.9.г. ПДР України зупинка забороняється, зокрема, на перехрестях, а порушення правил зупинки та стоянки транспортних засобів тягне за собою відповідальність згідно частини 1 статті 122 КпАП України. В даному випадку відповідачем згідно статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» технічним засобом, що має функцію фото та відеозйомки, було зафіксовано правопорушення позивача. На відеозаписі видно транспортний засіб позивача та місце його зупинки, а отже його вина доведена. Дане правопорушення було повторним, оскільки перед цим позивач перетнув суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки 1.3., після чого здійснив зупинку на перехресті. Відповідач підійшов до водія, належним чином представився, пояснив суть правопорушення та пред`явив вимогу надати документи, при цьому всупереч доводам позивача пред`являти страховий поліс поліцейський не вимагав. Позивач відмовлявся пред`являти документи мотивуючи це відсутністю підстав для їх перевірки при цьому стверджував, що не вчинив правопорушення посилаючись на те, що застосування аварійної світлової сигналізації дозволяє йому здійснювати зупинку та стоянку в будь-якому зручному місці. Однак такі доводи позивача суперечать ПДР. Після неодноразової вимоги пред`явити документи та відмови виконати вимогу поліцейського було прийнято рішення про адміністративне затримання позивача. Після затримання було оформлено протокол про адміністративне затримання. Всупереч доводам позивача чинне законодавство передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності та винесення постанови на місці вчинення адміністративного правопорушення, а тому положення статей 278, 279 КпАП України на спірні правовідносини не розповсюджуються.Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015 є безпідставним, оскільки дане рішення прийняте до внесення відповідних змін до КпАП України. Отже відповідач розглянув справу з дотриманням вимог закону, постанову було винесено в присутності позивача, постанову було надано позивачу для ознайомлення та підписання.

Заслухавши позивача, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

19.08.2019 інспектор поліції роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у м. Києві лейтенант поліції Потапов В.С. склав постанову серії ЕАВ № 1433689 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КпАП України та наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що 19.08.2019 в 00-41 год. у м. Києві на вул. Приозерній, 4/34 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом MAZDA 6, н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку транспортного засобу на перехресті, чим порушив пункт 15.9.г ПДР України.

Даючи оцінку правомірності оскаржуваної постанови суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 23 цього Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Положеннями статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що у випадку порушення водієм правил дорожнього руху поліцейський має право зупинити транспортний засіб та вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (частина 1 статті 9 КпАП України).

Відповідно до Закону України «Про дорожній рух» порядок дорожнього руху на території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР України). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В пункті 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до пункту 15.9.г ПДР України, який має імперативний характер, тобто зобов`язує учасника дорожнього руху діяти у чіткій відповідності до його приписів, зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м. від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Частиною 1 статті 122 КпАП України встановлена адміністративна відповідальність за порушення низки правил дорожнього руху, в тому числі і за порушення правил зупинки та стоянки транспортних засобів.

Санкція цієї норми (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови) передбачала штраф у розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів, які накладались за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (стаття 27-1 КпАП України).

Відповідно до статті 222 КпАП України розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачених, зокрема, частиною 1 статті 122 цього Кодексу, віднесено компетенції органів Національної поліції, діяти від імені яких мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Оскільки відповідач є працівником підрозділу Національної поліціїі має спеціальне звання «лейтенант поліції», він є особою, уповноваженою на розгляд вказаної справи.

Всупереч доводам позивача винесення оскаржуваної постанови на місці вчинення правопорушення не свідчить про її незаконність, оскільки відповідно до частин 2, 4 статті 258 КпАП України (в редакції Закону № 596-VIII від 14.07.2015) у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, протокол не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення.

За загальним правилом, встановленим частиною 5 статті 258 КпАП України, уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Проте у вказаній нормі прямо зазначено, що обов`язок скласти протокол не поширюється на випадки притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення, зокрема, правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, а отже навіть у разі оспорення позивачем допущеного порушення і накладеного адміністративного стягнення відповідач не повинен був складати протокол про адміністративне правопорушення та зобов`язаний був винести постанову на місці вчинення правопорушення.

З огляду на те, що стаття 258 КпАП України є спеціальною нормою, яка визначає особливий порядок та процедуру притягнення осіб до адміністративної відповідальності за окремі види адміністративних правопорушень, норми статей 278, 279 цього Кодексу на спірні правовідносини не поширюються.

Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015 є безпідставним і недоречним, оскільки даним рішенням розтлумачено положення частини 1 статті 276 КпАП України без урахуванням змін, внесених до цього Кодексу пізніше у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію України».

Відповідно до положень статті 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В оскаржуваній постанові відсутні відомості про технічний засіб, яким зафіксовано правопорушення, проте вказана обставина не свідчить про її незаконність, оскільки на виконання вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України третьою особою надано відеозапис з нагрудної камери поліцейського, за результатами перегляду якого суд переконався в тому, що позивач дійсно здійснив зупинку транспортного засобу на перехресті, тобто порушив пункт 15.9.г ПДР України.

Даним відеозаписом також зафіксовано, що відповідач належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів, при цьому спілкувався з позивачем коректно і ввічливо, натомість позивач сперечався з поліцейським, поводився грубо, заперечував факт порушення правил дорожнього руху, стверджував, що з увімкненою аварійною світловою сигналізацією має право зупинятись в будь-якому місці, та категорично відмовлявся пред`явити документи посилаючись на відсутність підстав для їх перевірки, заявляв, що буде оскаржувати дії поліції до суду, на неодноразові вимоги надати документи не реагував.

Та обставина, що позивач відмовлявся виконувати законну вимогу поліцейського щодо пред`явлення документів, підтверджується також наданими третьою особою поясненнями очевидця подій ОСОБА_3 .

Згідно з даними протоколу про адміністративне затримання АА № 204460 ОСОБА_1 був затриманий в 00-30 год. та звільнений о 01-12 год. після встановлення його особи, складання протоколу про адміністративне правопорушення (за статтею 185 КпАП України) та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КпАП України.

Щодо доводів позивача про порушення його права на захист, то суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 268 КпАП України особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених законодавчих положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція частини 1 статті 122 КпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту. Отже відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, а позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення до суду. Відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Більше того, судом встановлено, що позивачу у встановленому законом порядку були роз`яснені його права, в отриманні правової допомоги на місці розгляду справи у будь-який спосіб він жодним чином не був обмежений, на те, що йому у цьому вчинялися якісь перешкоди, він не посилається, таких обставин не зафіксовано і відеозаписом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що під час встановлення адміністративного правопорушення та накладення адміністративного стягнення на позивача відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-9, 20, 73-78, 90, 241, 242, 243, 244, 246, 255, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора поліції роти № 2 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у м. Києві Потапова Віталія Святославовича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: