Справа № 620/2129/20
Суддя: Клопот С.Л.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 року м. Чернігів Справа № 620/2129/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Клопота С.Л.,

за участю секретаря Шевченко А.В.,

представника позивача Сагаля С.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Менського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання протиправними та скасування постанов,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Менського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та просить:

1. Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника відділу Менського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Дорошенко Валентина Володимировича у виконавчому провадженні № 38353681 від 04.02.2020 про накладення штрафу в розмірі 55 112,10 грн.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника відділу Менського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Дорошенко Валентина Володимировича у виконавчому провадженні № 38353681 від 11.02.2020 про накладення штрафу в розмірі 27 558,05 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що у заступника начальника відділу Менського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Дорошенко Валентина Володимировича не було підстав для винесення постанови від 11.02.2020 про накладення на нього штрафу у розмірі 50 відсотків від суми заборгованості, що складає 27558,05 грн.

Також позивач зазначив, що у заступника начальника відділу Менського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суди) Дорошенко Валентина Володимировича хоча і були правові підстави щодо накладення штрафу у розмірі 20 відсотків, однак визначений розмір штрафу у постанові від 04.02.2020 замість 20 відсотків фактично вказаний 100 відсотків, що складає 55112,10 грн - розмір фактичної заборгованості.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідач відзив на позов не надав.

Від відповідача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи на інший час у зв`язку з перебуванням начальника відділу Менського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Дорошенко Валентина Володимировича у відпустці.

Вказану обставину суд не вважає поважною та, приймаючи до уваги скорочені терміни розгляду справ даної категорії, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача.

Судом встановлено, що рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 01.04.2013 по справі № 738/517/13-ц, з позивача на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 19 березня 2013 року, і до досягнення дитиною повноліття.

В цей же день Менським районним судом Чернігівської області було видано виконавчий лист по зазначеній справі.

06.06.2013, заступником начальника відділу державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції Кадиковою Л.П., відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа 738/517/13-ц виданого 01.04.2013 Менським районним судом Чернігівської області про стягнення з позивача на користь ОСОБА_3 , аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 19 березня 2013 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2013 рік», установлено у 2013 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 1210 гривень. Отже, 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (1210/100*30=363) складає 363,00 грн.

З моменту пред`явлення виконавчого листа до виконання позивач щомісячно сплачував на рахунок ДВС 365,00 грн.

На початку лютого цього року позивач вирішив продати власний автомобіль, але у сервісному центрі йому повідомили, що на майно накладено арешт.

Доказів про сповіщення позивача про накладення будь-яких арештів на його майно, суду не представлено.

Позивач звернувся до Менського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з приводу причин наявності арешту на його майно.

Йому, в усній формі було повідомлено, що він має заборгованість по аліментам більше 50 000,00 грн.

13 квітня 2020 року, представником позивача Сагаль С. В., було направлено запит щодо існування у відношенні позивача постанов про накладення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 04.02.2020, а також будь-яких інших постанов, якими встановлювалися відповідні обмеження.

Доказів направлення відповіді на запит представника позивача суду не представлено.

Не погодившись з накладенням на нього штрафних санкцій, позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок та умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі не виконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.1 ч.І ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Пунктом 1 ч. І ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті З цього Закону за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

Згідно з частини 1 статті 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок стягнення аліментів, на виконання рішення суду, передбачений статтею 71 Закону.

Відповідно до частини 3 вказаної статті визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановлено Сімейним кодексом України, у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Слід зазначити, що до 28.08.2018 стаття 71 Закону України «Про виконавче провадження» за несплату аліментів не передбачала такого виду відповідальності, як накладення штрафу у відсотковому розмірі від суми заборгованості у залежності від розміру заборгованості, яка перевищує суму відповідних платежів за рік, два та три роки.

Таким чином, новий нормативно-правовий акт (Закон № 2475-УІП) змінює правила поведінки, тобто попередній та новий нормативно-правові акти не однаково визначають зміст прав та обов`язків суб`єктів відносин.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акту.

Принцип незворотності дії в часі поширюється на всі закони та інші нормативно-правові акти. Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно приписів ч. 2, ст. 72 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення , дії чи бездіяльності покладається на орган державного управління, тобто на відповідача.

Відповідач не подав суду ні письмової відповіді на позов ні матеріалів виконавчого провадження.

Таким чином позбавив суд можливості перевірити як період виникнення заборгованості позивача по аліментам так і їх фактичну суму.

Причиною не подання заяви по справі відповідач зазначає - перебування у відпустці заступника начальника відділу Менського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Дорошенко Валентина Володимировича.

Вказану обставину суд не вважає поважною і кваліфікує неподання такої заяви як фактичне визнання позову.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій та рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Менського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Менського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (вул.Героїв АТО, буд.20, м.Мена, Менський район, Чернігівська область,15600, ) про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника відділу Менського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Дорошенко Валентина Володимировича у виконавчому провадженні № 38353681 від 04.02.2020 про накладення штрафу в розмірі 55 112,10 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника відділу Менського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Дорошенко Валентина Володимировича у виконавчому провадженні № 38353681 від 11.02.2020 про накладення штрафу в розмірі 27 558,05 грн.

Стягнути з Менського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII ''Перехідні положення'' Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 30 червня 2020 року.

Суддя С.Л. Клопот