Справа № 640/18752/19
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року м. Київ №640/18752/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

секретаря судових засідань Гарбуз К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних санкцій
за участі представників: від позивача - Никоненко Т.М.; від відповідача - Кокиза Н.В.;

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові-повідомлення рішення №, №, №, №5, №, № та рішення про застосування штрафних санкцій № від 02 липня 2019 року, винесених на підставі акту №144/26-15-42-05/ від 14 червня 2019 року за результатами документальної позапланової виїзної перевірки на підставі наказу №7439 від 31 травня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що прийняті з порушенням чинного законодавства, а тому підлягають скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, зокрема з мотивів, викладених у поданому відзиві.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, враховуючи доводи, пояснення та заперечення сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78, статті 79, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України, пункту 2 частини першої статті 13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI, наказу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 31 травня 2019 року відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка самозайнятої особи ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по 11 травня 2019 року та дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 11 травня 2019 року.

За результатами вказаної перевірки уповноваженими особами ГУ ДФС у м. Києві складено акт від 14 червня 2019 року №1444/26-15-42-05/, згідно висновків якого встановлено порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 :

- пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України - порушення термінів сплати авансових внесків по єдиному податку протягом визначеного строку;

- підпункту 177.5.2 пункту 177.5 статті 177, підпункту 49.18.5 пункту 48.18 статті 49, підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України;

- пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України - порушення термінів сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2018 рік в сумі 17777,77 грн.;

- пункту 4 частини другої статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - несвоєчасно подано звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за серпень, жовтень 2018 року;

- пункту 183.2 статті 183, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України - занижено суму зобов`язань з ПДВ, що підлягає до сплати в період з 11 липня 2018 року по 11 травня 2019 року на загальну суму 1110363,75 грн. та донараховано до бюджету ПДВ в сумі 1110363,75 грн.;

- підпункту 268.7.3 пункту 268.7 статті 268 Податкового кодексу України з урахуванням підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України - не подано (не своєчасно подано) податкові декларації з туристичного збору за 3 квартал 2018 року, 2018 рік, 1 квартал 2019 року, 2 квартал 2019 року протягом визначеного терміну.

Надалі, на підставі висновків акту від 14 червня 2019 року №1444/26-15-42-05/ про виявлені порушення податкового законодавства, ГУ ДФС у м. Києві у відношенні ФОП ОСОБА_1 винесено податкові повідомлення-рішення від 02 липня 2019 року: №, про збільшення грошового зобов`язання з ПДВ за основним платежем - 1110363,75 грн. та штрафних санкцій у розмірі - 277590,95 грн.; № про збільшення грошового зобов`язання за штрафною санкцією у розмірі - 340,00 грн.; № про збільшення грошового зобов`язання з військового збору за штрафною санкцією у розмірі - 1481,59 грн.; №5 про збільшення грошового зобов`язання з єдиного податку за штрафною санкцією у розмірі - 362,31 грн.; № про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за штрафною санкцією у розмірі - 17777,77 грн.; № про збільшення грошового зобов`язання з єдиного податку за штрафною санкцією у розмірі - 1600,00 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій від 02 липня 2019 року № за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" на суму 340,00 грн.

Не погоджуючись із вищевказаними рішеннями контролюючого органу ФОП ОСОБА_1 подано скаргу до Державної фіскальної служби України від 12 липня 2019 року, однак згідно рішення ДФС України від 06 вересня 2019 року №825/6/99-00-08-05-04 останню залишено без задоволення, а винесенні ГУ ДФС у м. Києві рішення - без змін, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Так, заявлені вимоги мотивовані тим, що відповідно до змісту акту від 14 червня 2019 року №1444/26-15-42-05/ проведеною податковою перевіркою позивача було зокрема встановлено, що ФОП ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року по 31 березня 2018 року перебував на спрощеній системі оподаткування доходів, шляхом сплати єдиного податку, а з 01 квітня 2018 року по 11 травня 2019 року - на загальній системі оподаткування, обліку та звітності.

Втім, на переконання позивача йому не було відомо про те, що з 01 квітня 2018 року він перебуває на загальній системі оподаткування, оскільки згідно підпункту 1 пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України заява щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування ним не подавалась, а відповідне рішення контролюючого органу, передбачене пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України про анулювання реєстрації платника єдиного податку, він не отримував.

Таким чином, виявлені відповідачем порушення за наслідками проведеної перевірки, у тому числі пов`язані зі сплатою податкових зобов`язань у разі перебування платника податку на загальній системі оподаткування, позивач вважає необґрунтованими, а прийняті на їх підставі спірні рішення контролюючого органу - незаконними та такими, що підлягають скасуванню у судовому порядку.

Попри це, у відзиві на адміністративний позов відповідач зазначив, що ФОП ОСОБА_1 у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року здійснював діяльність на спрощеній системі оподаткування, застосовуючи ставку податку, визначену для платників ІІ групи, з 01 січня 2018 року по 31 березня 2018 року був платником єдиного податку ІІІ групи, а з 01 квітня 2018 року по 11 травня 2019 року перебував на загальній системі оподаткування, обліку і звітності, в підтвердження чого у якості додатків надав витяг з АІС "Податковий блок" щодо відомостей стосовно ФОП ОСОБА_1 , згідно якого реєстрація позивача платником єдиного податку ІІІ групи була анульована 31 березня 2018 року відповідним рішенням.

Також, за клопотанням відповідача до матеріалів справи долучено вказане рішення в.о. заступника начальника ГУ ДФС у м. Києві (від 30 березня 2018 року №1775/26-15-13-02-26/) про виключення з реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_1 з 31 березня 2018 року.

При цьому, відповідач звернув увагу, що зазначене рішення було надіслано на адресу позивача рекомендованим відправленням №144 та отримане ним особисто 18 квітня 2018 року, про що свідчить конверт з відміткою та підписом позивача.

Підставою прийняття даного рішення слугувала наявність у ФОП ОСОБА_1 податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів відповідно до абзацу восьмого підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України.

Разом з тим, при вирішенні питання щодо правомірності висновку уповноважених осіб відповідача про порушення позивачем у перевіряємому періоді підпункту 177.5.2 пункту 177.5 статті 177, підпункту 49.18.5 пункту 48.18 статті 49, підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України, а також пункту 177.1 статті 177, пункту 183.2 статті 183, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 200.1 статті 200, підпунктів 268.7.1, 268.7.3 пункту 268.7 статті 268 Податкового кодексу України, та як наслідок правомірності винесення податкових повідомлень-рішень від 02 липня 2019 року №, №, №, № суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: 1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву; 2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення; 3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу; 4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.

Зокрема, згідно підпункту 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

За приписами пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Отже, передує прийняттю рішення контролюючого органу про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої груп - встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки. При цьому реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

З долученої відповідачем до матеріалів справи доповідної записки разом з додатком від 22 березня 2018 року №3505/26-15-13-02-17 начальника управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у м. Києві убачається, що останній у зв`язку з проведеним управлінням аналізом фізичних осіб - підприємців платників єдиного податку, які мають заборгованість на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів за період з 01 жовтня 2017 року по 01 березня 2018 року, просив в.о. заступника начальника ГУ ДФС у м. Києві дозволу щодо проведення заходів по анулюванню реєстрації платників єдиного податку, які мають заборгованість на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів за період з 01 жовтня 2017 року по 01 березня 2018 року та самостійно не здійснили перехід на сплату інших податків і зборів.

Тобто, рішення ГУ ДФС у м. Києві від 30 березня 2018 року №1775/26-15-13-02-26/ про виключення з реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_1 з 31 березня 2018 року всупереч вимогам пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України було прийняте не на підставі акту відповідної перевірки, яка, в свою чергу, не проводилась, а власне саме анулювання реєстрації платника єдиного податку здійснено передчасно - не з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому було допущено виявлене порушення.

Крім того, наявність податкового боргу у платника податку згідно положень статті 59 Податкового кодексу України передбачає надіслання контролюючим органом податкової вимоги такому платнику, однак матеріали справи та заперечення відповідача не містять відомостей щодо виконання даної вимоги Закону.

Відповідно, порушення умов і порядку прийняття рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку свідчить про протиправність такого рішення та наявність підстав для його скасування.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній у постанові від 21 лютого 2018 року по справі №813/1465/17 (провадження №К/9901/5215/17).

Враховуючи, що застосування у відношенні позивача підпункту 177.5.2 пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України та, відповідно, висновок про порушення ним підпунктів 49.18.2, 49.18.5 пункту 49.18 статті 49, а також пункту 177.1 статті 177, пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пункту 200.1 статті 200, підпунктів 268.7.1, 268.7.3 пункту 268.7 статті 268 Податкового кодексу України, і в результаті винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 02 липня 2019 року №, №, №, № - було наслідком анулювання реєстрації свідоцтва позивача, як платника єдиного податку ІІІ групи, задля відновлення прав позивача, порушених в результаті прийняття відповідного рішення контролюючим органом, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та визнати протиправним і скасувати рішення ГУ ДФС у м. Києві від 30 березня 2018 року №1775/26-15-13-02-26/.

В іншій частині вимог, а саме щодо правомірності винесення відповідачем податкових повідомлень-рішень від 02 липня 2019 року №5, № та рішення про застосування штрафних санкцій від 02 липня 2019 року №, суд зазначає наступне.

Так, пунктами 1.3, 1.6 акту від 14 червня 2019 року №144/26-15-42-05/ встановлено, що ФОП ОСОБА_1 21 став на облік до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві 21 жовтня 2003 року за №7547.

В якості фізичної особи-підприємця, які сплачують єдиний внесок від суми доходу, отриманого від здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку з 27 жовтня 2003 року за №11-005315.

Згідно з реєстраційними даними, видами діяльності ФОП ОСОБА_1 визначено: діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщення (КВЕД 55.10), консультування з питань комерційної діяльності й керування (основний) (КВЕД 70.22), дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки (КВЕД 73.20), надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (КВЕД 68.20), діяльність із забезпечення фізичного комфорту (КВЕД 96.04), надання інших індивідуальних послуг, не введених в інші угрупування (КВЕД 96.09).

Відповідно до пункту 1.13 акту від 14 червня 2019 року №144/26-15-42-05/ ФОП ОСОБА_1 у перевіряємий період використовував працю найманих працівників.

Перевіркою дотримання вимог податкового законодавства щодо обчислення та сплати єдиного податку та умов перебування на спрощеній системі оподаткування (пункт 2.1 акту від 14 червня 2019 року №144/26-15-42-05/) встановлено, що в період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року ФОП ОСОБА_1 відповідно до поданої заяви від 11 червня 2014 року №567 на право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, було обрано систему оподаткування доходів, шляхом сплати єдиного податку та отримано свідоцтво платника єдиного податку ІІ групи. В період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2018 року платником податків відповідно до поданої заяви від 14 грудня 2017 року №2477 обрано ІІІ групу платника єдиного податку.

Встановлено, що в порушення пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 не своєчасно сплачені авансові внески з єдиного податку протягом періоду з 01 серпня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

Перевіркою дотримання вимог законодавства щодо обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (пункт 2.5 акту від 14 червня 2019 року №144/26-15-42-05/) встановлено, що в період з 01 січня 2016 року по 11 травня 2019 року ФОП ОСОБА_1 звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016-2019 роки до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві не подано.

Встановлено, що в порушення пунктів 2, 4 частини другої статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" ФОП ОСОБА_1 несвоєчасно подано звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 4) за серпень, жовтень 2018 року.

Відповідно, суд не вбачає доводів на користь того, що оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення від 02 липня 2019 року №5, № та рішення про застосування штрафних санкцій від 02 липня 2019 року № були винесені відповідачем не обґрунтовано, оскільки порушення позивачем вимог пункту 4 частини другої статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", статей 122, 126, 295 Податкового кодексу України встановлені актом відповідача від 14 червня 2019 року №144/26-15-42-05/ та не спростовані позивачем.

За частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, викладене у сукупності дає підстави для висновків про те, що відповідач частково виконав покладений на нього обов`язок щодо правомірності винесення оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень від 02 липня 2019 року №5, № та рішення про застосування штрафних санкцій від 02 липня 2019 року №.

Згідно частини першої, пункту 2 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно приписів частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно прохальної частини позову, позивачем було заявлено вимоги майнового характеру на загальну суму 1409856,37 грн. та у відповідності до пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" сплачено судовий збір в сумі 9605,00 грн.

Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позову в частині заявлених вимог майнового характеру на загальну суму 1407554,06 грн., яка складає 99,84% від загальної суми заявлених вимог майнового характеру, відповідно до відшкодування у пропорційному співвідношенні до сум сплаченого судового збору підлягає 9589,63 грн.(9605,00 х 99,84% = 9589,63 грн.)

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

1. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним і скасувати рішення ГУ ДФС у м. Києві від 30 березня 2018 року №1775/26-15-13-02-26/.

3. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 02 липня 2019 року №, №, №, № винесені Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі акта від 14 червня 2019 року №1444/26-15-42-05/.

4. В решті позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (код: 39439980, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19) судові витрати у сумі 9589,63 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко