Справа № П/320/1140/20
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2020-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 року № П/320/1140/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

I. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, в якому просить суд:

- визнати незаконним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №67 від 22.11.2019 року на заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) №3493 від 15.11.2019 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. №889-VIII.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області провести ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-УІІІ, починаючи з 15.11.2019 року.

- встановити судовий контроль за виконанням рішення.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено, що пенсійним органом протиправно відмовлено у призначенні пенсії на підставі Закону України "Про державну службу", з посиланням на недостатність спеціального стажу державної служби. На переконання позивача, у нього наявний достатній стаж для перерахунку пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому вказав, що у позивача відсутній обов`язковий стаж роботи на посадах, віднесених до категорії посад державного службовця, а саме 10 років стажу на посадах державної служби станом на 01.05.2016.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 13.02.2020 відкрите спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 виданим Фастівським МРВ ГУ МВС України у Київській області та пенсіонером, якому призначено пенсію за віком (а.с.6-8, 11).

В трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_3 містяться наступні записи:

21.09.1999 року позивач був призначений на посаду начальника відділу з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області.

21.09.1999 року позивачу був присвоєний 11 ранг державного службовця у відповідності до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ та ним прийнято присягу державного службовця.

29.08.2001 року позивачу, у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 року № 2493-ІІІ, було присвоєно 11 ранг посадової особи органів місцевого самоврядування.

31.08.2001 року позивачем прийнято присягу посадової особи органів місцевого самоврядування.

30.10.2001 року позивачу присвоєно 10 ранг посадової особи органів місцевого самоврядування.

01.11.2003 року позивачу присвоєно 9 ранг посадової особи органів місцевого самоврядування.

01.01.2004 року позивач призначений на посаду начальника відділу з питань взаємодії з правоохоронними органами, оборонної та мобілізаційної роботи виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області.

01.08.2012 року позивач переведений головного спеціаліста з питань мобілізаційної роботи виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області.

21.02.2013 року розпорядженням в.о. Білоцерківського міського голови № 52 Позивача звільнено з займаної посади головного спеціаліста з питань мобілізаційної роботи виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області.

01.10.2014 року позивача призначено на посаду головного спеціаліста відділу з експлуатації житла виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області.

11.11.2014 року позивача звільнено з займаної посади у зв`язку з переведенням до Департаменту економічного розвитку і торгівлі Київської обласної державної адміністрації.

12.11.2014 року позивача призначено на посаду головного спеціаліста з мобілізаційної роботи Департаменту економічного розвитку і торгівлі Київської обласної державної адміністрації та йому присвоєно 9 ранг державного службовця.

18.04.2016 року позивача звільнено з займаної посади у зв`язку з переведенням до Державного агентства з питань відновлення Донбасу.

19.04.2106 року позивача призначено на посаду головного спеціаліста мобілізаційної роботи та цивільного захисту Департаменту економічного розвитку і торгівлі Київської обласної державної адміністрації.

01.05.2016 року позивачу присвоєно 5 ранг державного службовця.

08.08.2016 року позивача звільнено з займаної посади в порядку переведення до Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України.

09.08.2016 року позивач призначений на посаду головного спеціаліста з мобілізаційної роботи та цивільного захисту Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України.

31.07.2019 року позивача звільнено з займаної посади за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ч. 1 ст. 86 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-УІІІ (а.с.12-16).

Згідно довідки №66/9-2019 від 15.11.2019 до складу заробітної плати державного службовця ОСОБА_1 входили наступні складові: - надбавка за інтенсивність праці; - надбавка за виконання особливо важливої роботи; - надбавка за роботу з відомостями, що становлять державну таємницю; - виплата за додаткове навантаження; - премія місячна (а.с.18).

15.11.2019 позивач звернувся до Фастівського об`єднаного управління ПФУ Київської області із заявою про перехід на інший вид пенсії згідно ЗУ «Про державну службу» (а.с.69).

Рішенням №67 від 22.11.2019 пенсійний орган відмовлено у перерахунку пенсії відповідно до ЗУ «Про державну службу» за відсутності необхідного стажу роботи (а.с.72).

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

V. Норми права, які застосував суд

Положеннями частини другої статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право вибору пенсійних виплат закріплено у статті 10 Закону України від 09.07.2003 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).

01 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі також Закон №889-VIII).

Відповідно до пункту 2 розділу XI «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII, з набранням чинності вказаного закону втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII.

Пунктом 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (далі також Закон № 3723-XII), на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас відповідно до статті 90 Закону № 889-VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Механізм обчислення стажу державної служби визначено у Порядку обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок №283), що був чинний у період чинності Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII.

Відповідно до пункту 2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 46 Закону № 889 передбачено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Відповідно до приписів ст. 1, 2, 22 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" (надалі - Закон № 2493), служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Дія цього Закону не поширюється на технічних працівників та обслуговуючий персонал органів місцевого самоврядування.

До стажу служби в органах місцевого самоврядування зараховується період роботи на посадах, на які поширюється дія цього Закону, а також на посадах і в органах, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

відповідно до п. 10 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889 для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723 в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

VI. Оцінка суду

З аналізу наведених правових норм убачається, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону N 3723-XII після 01.05.2016, є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону N 3723-XII і Прикінцевих та перехідних положень Закону, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Вказуючи на відсутність підстав для задоволення позову відповідач зазначає, що підстави для переходу на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» у ОСОБА_1 відсутні, оскільки загальний стаж його роботи на посадах державної служби та служби в органах місцевого самоврядування становить 18 років 3 місяці 1 день, що є не достатнім для переходу на вказаний вид пенсії.

Разом з тим, позивач стверджує, що має право на перехід пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки до набрання чинності вказаного Закону у 2016 році у стаж його роботи на посадах державної служби та служби в органах місцевого самоврядування складав 10 років.

Щодо наведених тверджень сторін суд зазначає наступне.

До стажу служби в органах місцевого самоврядування зараховується період роботи на посадах, на які поширюється дія цього Закону, а також на посадах і в органах, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 року № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом № 889 обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889.

Згідно з п. 8 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

До набрання чинності Законом № 889 діяв Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283 (надалі - Порядок № 283).

Відповідно до п. 2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону № 3723 (закон втратив чинність на підставі Закону № 889, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 та 12 розділу XI Закону № 889), на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі, стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

З огляду на вищезазначену норму, необхідною умовою для наявності в осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті, є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1058.

Таким чином, до 01.05.2016 року (дата набрання чинності Законом № 889) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

1) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;

2) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016 року відповідно до ст. 90 Закону № 889 пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону № 1058.

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723.

Так, відповідно до п. 10 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з п.12 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889 для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723 в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону № 889 передбачено, що за наявності в особи станом на 01.05.2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст. 37 Закону № 3723 передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Таким чином, обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723 після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723 і Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 10.04.2018 року в справі № 295/16375/16-а.

Як вбачається з трудової книжки позивача, 21.09.1999 року позивач був призначений на посаду начальника відділу з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області; 21.09.1999 року позивачу був присвоєний 11 ранг державного службовця у відповідності до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ та ним прийнято присягу державного службовця; 29.08.2001 року позивачу, у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 року № 2493-ІІІ, було присвоєно 11 ранг посадової особи органів місцевого самоврядування; 31.08.2001 року позивачем прийнято присягу посадової особи органів місцевого самоврядування; 30.10.2001 року позивачу присвоєно 10 ранг посадової особи органів місцевого самоврядування;01.01.2004 року позивач призначений на посаду начальника відділу з питань взаємодії з правоохоронними органами, оборонної та мобілізаційної роботи виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області; 01.08.2012 року позивач переведений головного спеціаліста з питань мобілізаційної роботи виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області; 21.02.2013 року розпорядженням в.о. Білоцерківського міського голови № 52 Позивача звільнено з займаної посади головного спеціаліста з питань мобілізаційної роботи виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області; 01.10.2014 року позивача призначено на посаду головного спеціаліста відділу з експлуатації житла виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області. 11.11.2014 року позивача звільнено з займаної посади у зв`язку з переведенням до Департаменту економічного розвитку і торгівлі Київської обласної державної адміністрації; 12.11.2014 року позивача призначено на посаду головного спеціаліста з мобілізаційної роботи Департаменту економічного розвитку і торгівлі Київської обласної державної адміністрації та йому присвоєно 9 ранг державного службовця; 18.04.2016 року позивача звільнено з займаної посади у зв`язку з переведенням до Державного агентства з питань відновлення Донбасу; 19.04.2106 року позивача призначено на посаду головного спеціаліста мобілізаційної роботи та цивільного захисту Департаменту економічного розвитку і торгівлі Київської обласної державної адміністрації; 08.08.2016 року позивача звільнено з займаної посади в порядку переведення до Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України; 09.08.2016 року позивач призначений на посаду головного спеціаліста з мобілізаційної роботи та цивільного захисту Міністерства з питань тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України; 31.07.2019 року позивача звільнено з займаної посади за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ч. 1 ст. 86 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-УІІІ (а.с.12-16).

Отже, сукупний стаж позивача за період з 1999 по 2019 рр. ОСОБА_1 на посадах державної служби та служби в органах місцевого самоврядування становить 18 років 3 місяці 1 день.

Відтак, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що дійсно на станом на 01.05.2016 набрання чинності Закону №889 стаж позивача на посадах державної служби та органах місцевого самоврядування становив більше ніж 10 років, втім сукупний його стаж роботи складає лише 18 років 3 місяці 1 день, а отже відсутня обов`язкова умова для призначення пенсії позивачу відповідно до Закону України «Про державну службу», наявності сукупного стажу на вказаних посадах не менш, як 20 років.

За наведеного правового регулювання та встановлених обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №67 від 22.11.2019 року на заяву ОСОБА_1 №3493 від 15.11.2019 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. №889-VIII та зобов`язання відповідача провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-УІІІ, починаючи з 15.11.2019 року є необґрунтованими.

VII. Висновок суду

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.1ст. 77 КАС України).

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень доведено правомірність вчинених ним дій, що оскаржується позивачем.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

IX. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки у задоволенні адміністративного позову відмовлено, судові витрати відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Леонтович А.М.

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення: 25 червня 2020р.