Справа № 380/3273/20
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2020-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/3273/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої-судді Сидор Н.Т., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, скасування наказу,

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 (далі командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_2 ), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії та такими, що командир військової частини полковник ОСОБА_3 вийшов за межі своїх повноважень та ухвалив незаконне рішення в частині наказу від 11.04.2020 № 287-АД, що майно і військову техніку, закріплену за командиром роти матеріального забезпечення капітаном ОСОБА_4 , прийняти лейтенанту ОСОБА_1 до 21.04.2020;

- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 від 11.04.2020 № 287-АД в частині, що майно і військову техніку, закріплену за командиром роти матеріального забезпечення капітаном ОСОБА_4 , прийняти лейтенанту ОСОБА_1 до 21.04.2020.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13.04.2020 командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 в усній формі наказано позивачу прийняти матеріальні цінності роти матеріального забезпечення. 14.04.2020 позивачем надано відповідачу пояснення, що позивач в матеріальних цінностях не є компетентний та не є спеціалістом, згідно його функціональних обов`язків не передбачено матеріальної відповідальності. Зазначає, що командування немає права зобов`язувати його бути командиром роти матеріального забезпечення та схиляти його у незаконний спосіб до написання рапорту. Позивач покликається на положення ст. ст. 9, 11, 16, 115, 116 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджених Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, відповідно до якого робить висновок, що позивач не є матеріально-відповідальною особою та в його функціональні обов`язки не входить відповідальність за військове майно та техніку. Також зазначає, що з оскаржуваного наказу не вбачається, що він згідно своїх посадових обов`язків є посадовою особою військової частини, що організовує та завідує військовим господарством. Вважає, що відповідач при видачі оскаржуваного наказу вийшов за межі своїх повноважень та ухвалив незаконне рішення, яке є протиправним та підлягає скасуванню. З наведених обставин просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач позов не визнає. У відзиві на позовну заяву (вх. № 30021 від 16.06.2020) відповідач зазначає, що позивач мав обов`язок прийняти нову посаду командира роти разом із майном (технікою). Від позивача не надходило жодних рапортів про уточнення або неможливість виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 . На переконання відповідача, факт подання цього позову до суду свідчить, що зміст наказу позивачу повністю зрозумілий і він не бажає його виконувати. Зважаючи на викладені обставини, відповідач вважає позовну заяву ОСОБА_1 безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відносно процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом справи, слід зазначити наступне.

Ухвалою судді від 05.05.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху для усунення недоліків позовної заяви. Позивачем недоліки позовної заяви усунені.

Ухвалою судді від 18.05.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заяви по суті спору, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Матеріали справи містять контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу від 21.09.2017, укладений з одного боку із Міністерством оборони України в особі Міністра оборони України ОСОБА_5 та громадянином України (військовослужбовцем) ОСОБА_1 з іншого боку, строком на три роки.

Згідно із витягу послужного списку, ОСОБА_1 прийнятий на військову службу 21.12.2017.

У відповідності до наказу ННАСВ № 170 від 04.12.2019, лейтенант ОСОБА_1 з 04.12.2019 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника командира роти з морально-психологічного забезпечення роти матеріального забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2020 № 287-АД «Про створення комісії для здачі справ і посади капітаном ОСОБА_4 » було визначено лейтенанту ОСОБА_1 прийняти посаду командира роти та майно (техніку).

Позивачем зазначений наказ виконаний не був, оскільки вважає його протиправним та таким, що підлягає скасування. Наведене є підставою звернення позивача до суду.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XІV (далі Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарги визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут Збройних Сил України).

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;

бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, встановлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, передбачено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців (ст. 29 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України .)

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою (ст. 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником (ст. 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення (ст. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом (ст. 36 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно (ст. 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Із системного аналізу норм права суд дійшов висновку, що командир має право віддавати накази підлеглим, а обов`язок підлеглих їх виконувати, за винятком відання явно злочинного наказу.

Сторонами не заперечується, що командир військової частини НОМЕР_1 є прямим начальником усього особового складу військової частини. Серед інших військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 командир є начальником зокрема і лейтенанта ОСОБА_1 .

Як вже встановлено вище, спірним наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2020 № 287-АД «Про створення комісії для здачі справ і посади капітаном ОСОБА_4 » було визначено лейтенанту ОСОБА_1 прийняти посаду командира роти та майно (техніку).

Враховуючи те, що Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, командири (начальники) наділені всією повнотою розпорядчої влади стосовно своїх підлеглих, суд констатує, що командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 спірний наказ був прийнятий на підставі та в межах наданих йому Статутами повноважень. Такий наказ не містить ознак злочинного наказу, був сформульований командиром чітко і без подвійного тлумачення, відтак повинен був бути виконаний підлеглим, в даному випадку позивачем.

Як передбачено ст. 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти командирові (начальнику). Як свідчать матеріали справи, позивач не звертався до командира військової частини НОМЕР_1 з питанням неспроможності виконання своєчасності та повноти відданого йому наказу.

Натомість позивач звернувся до відповідача з поясненнями, що командування немає права зобов`язувати його бути командиром роти матеріального забезпечення, адже згідно його функціональних обов`язків не передбачено матеріальної відповідальності. Відтак, додав, що не буде виконувати відданий йому наказ, тому що вважає такий незаконним.

Позивач помилково вважає, що не є матеріально відповідальною особою та в його функціональні обов`язки не входить відповідальність за військове майно та техніку, виходячи з наступного.

Відповідно до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 17.08.2017 № 440, матеріально відповідальна особа посадова (службова) особа, на яку за характером її посади (роботи) покладено матеріальну відповідальність за збереження військового майна на підставі наказу командира військової частини (договору про матеріальну відповідальність працівника, укладеного відповідно до вимог трудового законодавства) і якій передано під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування військове майно.

Відтак, спірним наказом відповідачем визначено прийняти нову посаду посаду командира роти, на яку за її характером покладено матеріальну відповідальність за збереження військового майна, відтак відповідачем визначено і прийняти майно (техніку).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Під час судового розгляду справи судом не встановлено ознак протиправності дій та рішення відповідача в контексті спірних правовідносин. Натомість, доводи позивача, зазначені у позовній заяві є безпідставними та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм чинного законодавства, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 139 КАС України повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову не передбачено.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 293, 295, п. 3 розділу VI, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, скасування наказу, відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. При цьому, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до або через суд першої інстанції, який ухвалив рішення.

Відповідно до п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строки, визначені цим рішенням, продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: командир Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 (81052, с. Старичі Яворівського району Львівської області, код ЄДРПОУ ВЧ НОМЕР_1 - 26615176).

Суддя Сидор Н.Т.