Справа № 440/3387/20
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

01 липня 2020 рокум. ПолтаваСправа № 440/3387/20

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Удовіченко С.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту з питань реєстрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

26 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту з питань реєстрації в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Сітак І.М. на підставі якого скасовано право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 ,

- визнати протиправним та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності запис державного реєстратора Сітак І.М. на підставі якого скасовано право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 ,

- зобов`язати Департамент з питань реєстрації внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 та нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 загальною площею 72,3 кв.м.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Ознайомившись з матеріалами позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, з огляду на таке.

Як випливає із позовної заяви 04 жовтня 2017 року між ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та імені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої стророни укладено договір купівлі-продажу квартири.

За умовами договору продавці передають у власність покупцю, а покупець приймає у власність від продавців квартиру номер АДРЕСА_2 .

Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Денисенко Л.М. 04 жовтня 2017 року та зареєстровано в реєстрі за номером 1183.

04 жовтня 2017 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37398718 від 04 жовтня 2017 року, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 22652457 про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру номер АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101.

У подальшому рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 квітня 2019 року по справі № 554/882/19 визнано право власності за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 27.05.1996 року Ленінським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області на нежитлове приміщення( магазин) в житловому будинку АДРЕСА_3 , яке складається з : торгова зала 1-1 площею 56,7 кв.м., торгова зала 1-2 площею 21,3 кв.м., службове приміщення 1-3 площею -7,4 кв.м., санвузол 1-4 площею- 2,3 кв.м., підсобне приміщення 5 площею-17,1 кв.м., підсобне приміщення 6-19,9 кв.м. Загальна площа становить 124,7 кв.м. Припинено право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 83,8 кв.м., житловою площею 54,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-101.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року по справі № 554/882/19 рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 квітня 2019 року - скасовано, ухвалено нове рішення, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Полтави в особі Полтавської міської ради, третя особа Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області про визнання права власності - відмовлено.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2019 року по справі № 554/9193/19 визнано договір купівлі-продажу майна Державного комунального житлово - експлуатаційного підприємства відповідно до якого позивач ОСОБА_1 придбав у власність нерухоме майно по АДРЕСА_3 , а саме нежитлове приміщення загальною площею 72,3кв.м., (в т.ч. приміщення (1) площею 4,5кв.м., приміщення (2) площею 15,3кв.м., приміщення (3) площею 33,6кв.м., приміщення (4) площею 18,9кв.м., житлового будинку літера А-2 - дійсним. Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_3 загальною площею 72,3кв.м., (в т.ч. приміщення (1) площею 4,5кв.м., приміщення (2) площею 15,3кв.м., приміщення (3) площею 33,6кв.м., приміщення (4) площею 18,9 кв.м., житлового будинку літера А-2.

Як зазначає позивач у позовній заяві згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно останній дізнався, що його право власності на нежитлове приміщення та квартиру в будинку АДРЕСА_3 відсутнє, що на думку позивача, пов`язано із протиправними діями державного реєстратора Виконавчого комітету Полтавської міської ради Сітак І.М., якою скасовано відповідні записи. При цьому такі дії порушують права позивача встановлені статтями 319, 320, 328 Цивільного кодексу України щодо володіння, користування та розпорядження набутим майном.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zаndv. Аustria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно із підпунктами 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Пунктом 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Аналіз вищезазначених норм закону вказує, що до юрисдикції адміністративних судів віднесено розгляд тих справ, де предметом спору є порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи зі сторони суб`єкту владних повноважень саме у сфері публічно-правових відносин.

Крім того, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад і участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового), конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Юрисдикція цивільних справ визначена статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Вищевказаних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2019 року при розгляді справи № 333/3526/17

Крім того, Велика Палата Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі 820/3534/17 дійшла висновку, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

У постанові від 05 грудня 2018 року по справі 757/1660/17ц Велика Палата Верховного Суду вирішила, що розгляд одного спору про право на нерухоме майно або про його обтяження чи вирішення цього спору за правилами цивільного або господарського судочинства не є підставою вважати публічно-правовим і розглядати за правилами адміністративного судочинства інший спір - про скасування рішення чи запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно або його обтяження, прийнятого державним реєстратором чи внесеного ним до відповідного державного реєстру на користь одного з учасників цивільної або господарської справи під час її розгляду чи після її вирішення. Ці спори залежно від суб`єктного складу теж мають розглядатися за правилами цивільного або господарського судочинства.

Таким чином, враховуючи предмет спору та суб`єктний склад сторін, суд дійшов висновку, що цей спір не підлягає вирішенню судом в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається. У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що даний спір не є публічно-правовим, а тому має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Таким чином, із врахуванням вищенаведеного у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 9, 19, 170, 171 Кодексу адміністративного судочинства України,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань реєстрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що для захисту своїх прав та законних інтересів він має право звернутись до відповідного місцевого суду в порядку, передбаченому Цивільного процесуального кодексу України

Копію ухвали направити особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя С.О. Удовіченко