Справа № 400/1278/20
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2020 р. Справа № 400/1278/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Миколаївського обласного військового комісаріату, вул. Спаська, 33, м. Миколаїв, 54030
про:визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби;

- зобов`язати Миколаївський обланий військовий комісаріат провести перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби, здійснити виплату суми перерахунку та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплат належних сум по день фактичного розрахунку.

Ухвалою від 26.03.2020 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що при звільненні з військової служби відповідачем виплачено позивачу грошову допомогу без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалась йому відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій».

Відповідач надав відзив на адміністративний позов, в якому в задоволенні вимог позивача просив відмовити. В своєму відзиві відповідач зазначив, що одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Щодо вимог про виплату середнього заробітку за весь час затримки виплат належних сум по день фактичного розрахунку відповідач зазначив, що в даних правовідносинах відсутні правові підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП.

Від відповідача23.04.2020 року надійшла заява про відкладення розгляду справи у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19».

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд зазначає, що відкладення судового розгляду справи повинно бути обумовлене не лише не можливістю прибуття учасника справи в судове засідання з поважних чи неповажних причин, а і мати відповідну необхідність у відкладенні розгляду справи.

В даному випадку, в матеріалах справи наявні позов та відзив на позовну заяву, а також додані до них докази. Клопотань щодо необхідності надання часу для подання додаткових доказів від сторін не надходило.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для відкладення судового розгляду справи, а представником позивача таких підстав не наведено.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, на підставі ч. 9 ст. 205 КАС України.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Позивач у період з 1992 року по 02.10.2017 року проходив військову службу у Збройних силах України.

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 13.09.2017 року № 318 позивач звільнений у запас за п. «а» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і віськову службу». Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 02.10.2017 року № 176 позивача з 02.10.2017 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

15.11.2019 року позивач звернувся до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, в якій просив провести перерахунок та виплату вихідної допомоги при звільненні з урахуванням включення до грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації.

Листом від 02.12.2019 року № 4/7516 відповідач надав позивачу відповідь, в якій зазначив, що відповідно до Розділу XXXVIII пп. 38.11 наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» особам офіцерського складу, які проходять військову службу за контрактом, які звільняються зі служби за станом здоров`я, у зв`язку з закінченням строку контракту, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Допомога нараховується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород, тобто щомісячної додаткової винагороди та індексації). Згідно розділу І пп. 1.2 інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам наказу Міністра оборони України від 11.06.2018 № 260 та постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпеченая військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військове звання., щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди які мають- постійний характер, премія, одноразові додаткові види грошового забезпечення. Згідно наказу Міністра оборони України від 05.12.2012 року № 825 «Про внесення змін до Інструкції про розміри і порядок виплати в і ййсь ковослу жбовцям щомісячної додаткової грошової винагороди пунктом 8 визначено, що винагорода не втючається до складу грошового забезпечення з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

З огляду на викладене, перерахунок та виплата вихідної допомоги при звільненні з урахуванням включення до грошового забезпечення щомісячної грошової винагороди та індексації не має законних підстав.

Не погоджуючись з вищевказаним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

На підставі ч. 1 ст. 9 Закону України Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі Закон України № 2011) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч. 2 ст. 9 Закону України № 2011).

Абзац 2 ч. 3 ст. 9 Закону України № 2011 містить вказівку на те, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до абзацу 1 ч. 2 ст. 15 Закону України № 2011 (в редакції станом на дату звільнення позивача з військової служби) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Положеннями п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» також визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 року № 161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889» для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих. що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Згідно зі схемою додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України до одноразових віднесені такі види грошового забезпечення: винагорода, призначення та виплата якої пов`язана з обсягом та складностями роботи, що виконується під час проходження військової служби; матеріальна допомога на початкове обзаведення (вид матеріального забезпечення військовослужбовців, передбачений с. 9-1 Закону України № 2011), а також одноразова матеріальна допомога військовослужбовцям строкової військової служби.

Зазначені допомоги є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення, які відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України № 2011 відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України № 1282 «Про індексацію грошових доходів населення», згідно зі ст. 1 якого індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Тобто, індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямованою на підтримання їх купівельної спроможності.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави вважати, що індексація та щомісячна додаткова грошова винагорода, з яких сплачено страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців.

Отже, в силу положень ст. 9 Закону України № 2011 щомісячна додаткова грошова винагорода та індексація є складовими місячного грошового забезпечення військовослужбовця і повинні включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні.

Аналогічна позиція підтверджена і в постанові Верховного Суду від 10.05.2019 року по справі № 820/5285/17.

У відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, в даній частині позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки виплат належних сум по день фактичного розрахунку суд зазначає наступне:

Щодо позовних вимог про виплату середнього заробітку за весь час затримки виплат належних сум по день фактичного розрахунку суд виходить з того, що положеннями ч. 4 ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовці визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України та іншими нормативно-правовими актами.

На відміну від зазначеного спеціального законодавства, КЗпП України не регулює питання проходження військової служби. Зокрема, ст. 3 КЗпП України визначає, що законодавство про працю регулює трудові відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

Як зазначив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови від 22.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

Натомість положення Закону України № 2011 не передбачають такого виду відповідальності адміністрації установи, як виплату середнього заробітку за час затримки нарахування та здійснення виплат при звільненні, а також даний акт не містить відсильної норми про права військовослужбовця щодо отримання такої компенсації.

Таким чином, позовні вимоги в частині виплати середнього заробітку за весь час затримки виплат належних сум по день фактичного розрахунку задоволенню не підлягають.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Одночасно з цим суд зазначає, що вимоги позивача «визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 яка, полягає у розрахунку та виплаті…» є за своєю суттю вимогою про визнання протиправними дій. Отже суд, з метою належного захисту прав та законних інтересів позивача, вважає в даній частині вимог змінити формулювання та як бездіяльність визначити «не проведення розрахунку та виплати».

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 77, 139, 241 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації, які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби.

3. Зобов`язати Миколаївський обланий військовий комісаріат ( АДРЕСА_2 , ) провести перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби, та здійснити виплату суми перерахунку.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30.06.2020 року.

Суддя О.В. Малих