Справа № 480/2117/20
Суддя: А.Б. Діска
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без розгляду
24 червня 2020 р. Справа № 480/2117/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Діски А.Б.,
за участю секретаря судового засідання - Костюка С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,-
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернулася Військова частина НОМЕР_1 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди на користь держави в особі Військової частини НОМЕР_1 в сумі 163047,70 грн.
Ухвалою суду від 08.04.2020 позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду Військовою частиною НОМЕР_1 з позовом про стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_1 та поновлено позивачу такий строк.
21.04.2020 до суду надійшов відзив відповідача на позов, в якому він просить залишити позов без розгляду через відсутність поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду.
27.04.2020 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, не спростовують його вини у спричиненні військовій частині матеріальної шкоди. Причини пропуску строку звернення до суду були наведені у заяві про поновлення строків, які на думку позивача є поважними.
Ухвалою суду від 28.05.2020 було вирішено проводити розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, призначено у справі судове засідання на 10.06.2020.
У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі.
Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про залишення позову без розгляду, з огляду на наступне.
Чинним процесуальним законодавством визначено, що реалізувати своє право на звернення до суду за захистом порушених прав можливо лише в межах визначеного законом строку.
Так, положеннями статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Абзацом 2 частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Разом з тим, частиною третьою статті 122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Водночас, положеннями частини п`ятої статті 122 КАС України закріплено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Надаючи оцінку доводам відповідача щодо звернення позивача до суду з пропуском строку за відсутності поважних причин, суд зазначає наступне.
Пропуск строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки процесуальним законодавством передбачено можливість визнання судом причини пропуску таких строків поважними і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.
Поважними причинами пропуску строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Разом з тим, на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.
Згідно з прецедентним правом Європейського Суду право на доступ є одним з аспектів права на суд, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема, коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні. Тим не менше, ці обмеження не повинні обмежувати або зменшити доступ людини таким чином або в такій мірі, що сама суть права знеціниться; такі обмеження не будуть сумісні з положеннями Конвенції, якщо вони не переслідують законну мету або якщо немає розумної пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Перес де Рада Каванілес проти Іспанії).
Як вбачається з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.
У справі Белле проти Франції Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби 17.10.2018. При цьому, у наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 17.10.2018 про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення зазначено, що станом на 18.10.2018 за відповідачем рахується не погашена заборгованість збитків, завданих державі, згідно наказів командира військової частини НОМЕР_1 №38, 530 від 25.01.2018 та 25.06.2018 відповідно (а.с.13).
Отже, позивачу на час звільнення ОСОБА_1 з військової служби було відомо про наявність матеріальних збитків, щодо стягнення яких військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду.
Проте, з копії поштового конверту про направлення позову до суду вбачається, що з даним позовом позивач звернувся 31.03.2020 (а.с.54), тобто з пропуском місячного строку звернення до суду, передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Згідно вимог ч. 4 ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Суд, розглянувши заяву відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, вивчивши матеріали справи, вважає передчасним висновок суду про визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з цим позовом з огляду на наступне.
Обґрунтовуючи клопотання про поновлення процесуального строку позивач зазначав, що звернутись за захистом своїх прав, в межах строків, встановлених ст. 122 КАС України, військова частина НОМЕР_1 не мала можливості, оскільки з метою захисту суверенітету і територіальної цілісності України від збройної агресії з боку Російської Федерації виконувала відповідні завдання та покладені на неї функції в зоні проведення АТО (антитерористичної операції) та в зоні ООС (операції об`єднаних сил) поза постійним місцем своєї дислокації, що підтверджується довідкою від 22.11.2019 №2771, в якій зазначено, що Військова частина НОМЕР_1 з 08.10.2019 перебуває в районі операції об`єднаних сил на території Донецької області (а.с.7-8).
Крім того позивач вказував, що Великою Палатою Верховного Суду було змінено позицію щодо юрисдикції розгляду такої категорії справ, що було відображено в постанові від 03.10.2018 у справі № 755/2258/17.
Проте, суд зазначає, що поважними причинами для поновлення строку на подання адміністративного позову визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
На думку суду, наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до суду мають суб`єктивний характер та не позбавляли останнього можливості звернутись до суду з даним позовом у встановлені КАС України строки.
Так, у відповіді на відзив позивач наполягав на тому, що у зв`язку із виконанням відповідних завдань та функцій в зоні проведення АТО та ООС поза постійним місцем своєї дислокації, військова частина не мала можливості у межах строків, встановлених КАС України звернутися до суду за захистом своїх прав. Зазначає, що на час перебування військової частини НОМЕР_1 у 2019 - 2020 роках в зоні проведення антитерористичної операції та в зоні проведення ООС в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 м. Конотоп залишались лише військовослужбовці строкової військової служби та обмежена кількість військовослужбовців військової служби за контрактом для керівництва військовослужбовцями строкової військової служби, охорони території та майна військової частини. Командир Військової частини НОМЕР_1 , заступники, начальники служб, ТВО помічника командира військової частини з правової роботи та решта перебували в зоні проведення АТО та ООС. Перебуваючи у 2019 - 2020 роках в районі проведення ООС, Військова частина НОМЕР_1 через обмежену можливість діяльності (відсутність конкретної поштової адреси, мережі інтернет, комп`ютерної техніки і т.п.) не мала можливості в повній мірі здійснювати свої організаційно-розпорядчі функції, відповідну позовну заяву, як і інші організаційно-розпорядчі документи, має право підписувати лише командир Військової частини НОМЕР_1 , який перебував у 2019 - 2020 роках в районі проведення ООС, а безпосередня підготовка таких документів могла здійснюватись лише відповідними посадовими особами, які також перебували в районі проведення ООС (в обмежених умовах діяльності та в обмежених матеріально-технічних умовах), тому у Військової частини НОМЕР_1 не було можливості звернутись до суду у строки, встановлені КАС України.
Проте, суд не може погодитись з такими доводами позивача, оскільки, як вбачається з довідки про періоди перебування Військової частини НОМЕР_1 поза місцем постійної дислокації, в зоні проведення АТО та ООС позивач безперервно перебував з 26.05.2015 по 22.11.2019 (а.с.7). Інших даних про перебування Військової частини НОМЕР_1 поза місцем постійної дислокації після 22.11.2019 військовою частиною надано не було.
При цьому, згідно наказу №62 від 31.01.2018 "Про підсумки стану претензійної та позовної роботи у військовій частині НОМЕР_1 " з метою своєчасної та належної організації претензійної та позовної роботи командиром військової частини наказано помічнику командира з правової роботи начальнику юридичної групи належним чином вести претензійно-правову роботу та забезпечувати належне представництво інтересів військової частини під час розгляду справ судами загальної юрисдикції та в інших юрисдикційних органах (а.с.78).
Крім того, на неодноразові вимоги суду щодо надання документів про організацію службової діяльності (у тому числі з правової роботи) Військової частини НОМЕР_1 в пункті постійної дислокації м. Конотоп на час перебування Військової частини НОМЕР_1 в зоні проведення антитерористичної операції та в зоні проведення ООС у 2019-2020 роках, позивачем було надано витяг з наказу №684 від 21.08.2019 "Про організацію службової діяльності в пункті постійної дислокації м. Конотоп", з якого вбачається, що в пункті постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 було сформовано зведений батальйон, обов`язки командира зведеного батальйону покладено на майора ОСОБА_2 , якому наказано в службовій діяльності керуватися статтями №66, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби).
Суд зазначає, що відповідно до ст. 66 Статуту внутрішньої служби на командира батальйону покладено обов`язок вживати заходів до відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині.
Крім того, вказаним наказом було покладено обов`язки помічника командира зведеного батальйону з правової роботи начальника юридичної групи на працівника ЗСУ ОСОБА_3 та призначено відповідальним за організацію і стан правової роботи в батальйоні. Наказано у службовій діяльності керуватися статтями №99, 100 Статуту внутрішньої служби.
При цьому, в силу вимог ст. 100 Статуту внутрішньої служби помічник командира бригади з правової роботи (юрисконсульт бригади) зобов`язаний, крім іншого, готувати позови та скарги до суду, а також за дорученням командира бригади представляти інтереси бригади в судах та інших органах.
Зважаючи на викладене, на думку суду, позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів у строки, встановлені законом.
Крім того, позивач зазначав, що з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.10.2018 у справі № 755/2258/17 (у якій Велика Палата відступила від попередньо викладених висновків) ухвалою Конотопського районного суду Сумської області від 28.10.2019 провадження у справі №577/3631/19 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 було закрито, натомість з позовом до суду звернувся лише 31.03.2020.
При цьому, підстав неможливості звернення до суду у місячний строк з дня, коли позивачу стало відомо, що такі спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, позивачем до суду надано не було.
Суд критично ставиться до доводів позивача про те, що право представлення інтересів військової частини НОМЕР_1 покладаються на командира військової частини НОМЕР_1 , який перебував в зоні проведення ООС (операції об`єднаних сил), оскільки як наполягає сам позивач військова частина перебувала в зоні проведення АТО та ООС з 2015 року, проте ця обставина не перешкоджала позивачу звернутися з позовом про відшкодування матеріальної шкоди до Конотопського районного суду Сумської області у серпні 2019 року.
Крім того, судом не можуть бути взяті до уваги доводи позивача про те, що відповідно до ст. 4 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, заподіяну державі" особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди, виходячи з наступного.
Шкода, заподіяна Військовій частині НОМЕР_1 , була виявлена позивачем 22.01.2018 під час здачі посади відповідачем, що відображено у акті про прийняття і здавання посади № 737 від 22.01.2018 (а.с.19-23), а ОСОБА_1 було притягнуто до матеріальної відповідальності ще 25.01.2018, про що свідчить копія відповідного наказу командира військової частини (а.с.28).
Згідно вимог ст. 2 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, заподіяну державі", який набрав чинності 31.10.2019, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, а відповідача звільнено з військової служби ще 17.10.2018, до набрання чинності вказаним законом.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
З огляду на викладені вище обставини, на переконання суду, причини пропуску строків звернення Військовою частиною НОМЕР_1 із даним позовом є неповажними та необґрунтованими, у зв`язку з чим позовна заява про стягнення з про стягнення матеріальної шкоди на користь держави в особі Військової частини НОМЕР_1 в сумі 163047,70 грн. підлягає залишенню без розгляду.
Керуючись ст. ст. 77, 122, 123, 240, 248, 256 КАС України, суд, -
У Х В А Л И В:
Клопотання відповідача про залишення позову без розгляду - задовольнити.
Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди на користь держави в особі Військової частини НОМЕР_1 в сумі 163047,70 грн. - залишити без розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Відповідно до п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст ухвади складено 30.06.2020.

Суддя А.Б. Діска