Справа № 200/4167/20-а
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2020 р. Справа№200/4167/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Військово-цивільної адміністрації міста Торецьк про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Військово-цивільної адміністрації міста Торецьк, в якому просить суд:

- визнати дії Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області протиправними та зобов`язати вчинити певні дії;

- визнати протиправним та скасувати повідомлення Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області від 31.01.2020 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні державної соціальної допомоги особі з інвалідністю, яку визнано недієздатним ОСОБА_2 у період відсутності опікуна з 01.12.2019 по 26.01.2020 року;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу особі на особу з інвалідністю, яку визнано недієздатним ОСОБА_2 у період відсутності опікуна з 01.12.2019 по 26.01.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог, позивачка зазначає, що її після смерті матері ОСОБА_3 на підставі рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 23.12.2019 року було призначено опікуном над братом ОСОБА_2 . Допомога на ОСОБА_2 як на особу з інвалідністю І групи була призначена на ОСОБА_3 з 12.12.2006 ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 01.12.2019 року виплату допомоги було припинено у зв`язку зі смертю заявниці. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 23.12.2019 року її було призначено опікуном над братом ОСОБА_4 . Як зазначається у листі Відповідача від 31.01.2020 року №08 вх.п-76-5.1-6.2 виплату допомоги на ОСОБА_5 було припинено з 01.12.2019 року, а поновлено лише з 27.01.2020 року. При цьому, заборгованість, яка утворилася внаслідок недоотриманої соціальної допомоги у період відсутності опікуна над недієздатною особою з 01.12.2019 по 26.01.2020 року не виплачена.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, та такими, що порушують права особи з інвалідністю.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 200/4167/20-а в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

У строк, встановлений судом, через відділ документообігу та архівної роботи суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначив, що 12.12.2006 року ОСОБА_3 звернулась до Управління за призначенням державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства І групи та надбавки на догляд за інвалідом з дитинства І групи, на підставі рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 12.09.2016 року. 25.11.2019 року до Управління звернулась ОСОБА_1 з заявою про припинення вищевказаної допомоги у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 . Згідно розпорядження від 26.11.2019 року, з 01.12.2019 року виплату допомоги та надбавки припинено. 27.01.2020 року Позивач звернулась до Управління за призначенням допомоги на підставі рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 23.12.2019 року, яке набрало законної сили 22.01.2020 року. З 27.01.2020 року допомогу призначено довічно. Також, відповідач зазначив, що покриття витрат на виплату державної соціальної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Управлінням, у разі призначення допомоги Позивачу, було б порушено п. 1, 6, 8 ч. 1 ст. 7, ч. 3 ст. 26 Бюджетного Кодексу України від 08.07.2010 № 2456-VІ та завдано збитків Бюджету України.

На підставі зазначеного, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Дзержинським МВ УМВС України в Донецькій області).

Згідно Довідки ВСП КЗОЗ «ОКПД» від 18.09.19 року №922, виданої ОСОБА_2 , 1973 р.н., що мешкає: АДРЕСА_1 в тому, що він перебуває на обліку у лікаря-психіатра в ВСП КЗОЗ «ОКПЛ» «Міський психоневрологічний диспансер м.Торецьк» по душевному захворюванню. Є особою з інвалідністю 1-А групи з дитинства, безстроково. За своїм станом потребує постійного підтримуючого медикаментозного лікування.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 12 вересня 2006 року визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 недієздатним. Встановлено над ОСОБА_4 опіку, призначивши опікуном ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановлені судом обставини справи підтверджуються у листі відповідача від 31.01.2020 року №08 вх.П-76-5.1-6.2.

Згідно Протоколу від 27.12.2006 року №71, заявнику ОСОБА_3 призначено державну соціальну допомогу з 01.01.2007 року на ОСОБА_2 як інваліду з дитинства 1 групи.

В матеріалах справи є наявним свідоцтво про смерть ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 серії НОМЕР_2 , видане Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 18 листопада 2019 року.

Розпорядженням від 26.11.2019 року закрито ОСОБА_3 виплату соціальної допомоги ДСД особам з інвалідністю дитинства та дітям з інвалідністю, у зв`язку зі смертю заявниці на підставі копії свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 18.11.2019 року.

Як вбачається з атестату, допомога виплачена по 30.11.2019 року.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 23 грудня 2019 року (справа №225/8102/19, номер провадження: 2-о/225/906/2019) встановлено опіку над недієздатним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженцем селища Неліпівка м.Торецька (Дзержинська) Донецької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 . Призначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженку смт.Новгородське м.Торецька Донецької області, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 , опікуном над недієздатним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 23 грудня 2019 року набрало законної сили 22.01.2020 року.

27.01.2020 року, ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, а саме: допомоги інвалідам з дитинства I групи та допомоги на догляд за інвалідом з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно рішення відповідача про призначення допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю від 28.01.2020 року, ОСОБА_1 призначено державну соціальну допомогу з 27.01.2020 року довічно у розмірі 2 866,50 грн. на утриманця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , група інвалідності: I гр. підгр.А, інвалідність встановлена на період з 11.05.1989 довічно, причина інвалідності: Інвалід з дитинства (став Інв.у дит).

Не погоджуючись з такою позицією суб`єкта владних повноважень та вказуючи, що правомірно претендує на виплату соціальної допомоги ОСОБА_2 , за період з 01.12.2019 року по 26.01.2020 року, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» від 16 листопада 2000 року №2109-IIІ (далі - Закон) та Порядком надання державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України Міністерства фінансів України Міністерства охорони здоров`я України від 30 04 2002 № 226/293/169.

Законом № 2109-IIІ відповідно до Конституції України гарантовано особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю право на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України та їх соціальну захищеність шляхом встановлення державної соціальної допомоги на рівні прожиткового мінімуму.

Статтею 1 зазначеного Закону передбачено що право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства і діти з інвалідністю віком до 18 років

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, з питань сім`ї та дітей, організовує роботу щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю віком до 18 років.

Згідно ч.1 ст. 5 Закону якщо дитина з інвалідністю, на яку виплачувалася державна соціальна допомога, по досягненні 18-річного віку визнана особою з інвалідністю з дитинства, виплата допомоги продовжується у новому розмірі за її заявою (недієздатним - за заявою опікуна).

Державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства призначається на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи (частина перша статті 4 Закону).

Приписами статті 16 зазначеного Закону передбачено, що покриття витрат на виплату державної соціальної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів.

У Державному бюджеті України статті видатків на надання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю є захищеними і фінансуються у першочерговому порядку.

Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» суми державної соціальної допомоги, призначені, але не витребувані своєчасно одержувачем без поважних причин, виплачуються за минулий час не більш як за 12 місяців перед зверненням за її одержанням.

Суми державної соціальної допомоги, не одержані своєчасно з вини органу, який призначає або виплачує державну соціальну допомогу, або через неможливість отримання цих сум особою з інвалідністю чи її офіційним представником з поважних причин (поважною причиною є перебування особи з інвалідністю на лікуванні, інші причини, які фізично унеможливлювали своєчасне витребування призначених сум державної соціальної допомоги, або інші об`єктивні обставини, коли особа з інвалідністю чи її батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники не могли звернутися за їх отриманням), виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. При цьому виплата державної соціальної допомоги за минулий час здійснюється виходячи із прожиткового мінімуму, затвердженого на момент її виплати, з компенсацією за несвоєчасну її виплату.

Як вже було встановлено судом вище, зупинення виплати на ОСОБА_2 державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю з 01.12.2019 року було зумовлено тим, що визначений рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 12 вересня 2006 року опікун ОСОБА_3 померла.

Саме після надходження до Управління соціального захисту населення військово-цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області свідоцтва про смерть опікуна в листопаді 2019 року - виплата державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю була припинена з 01.12.2019 року, оскільки частиною 3 статті 41 ЦК України, право вчинення правочинів від імені недієздатної особи та в її інтересах покладено на її опікуна.

З огляду на це, одержання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю за особу, яка визнана недієздатною здійснюється опікуном.

Відповідно до частини 1 статті 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до частини 3 статті 63 Цивільного кодексу України фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою.

Як встановлено судом, рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 23 грудня 2019 року призначено ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 .

Згідно статті 8 Закону, заява про призначення державної соціальної допомоги особі з інвалідністю І чи II групи, яку визнано недієздатною, а також на дитину з інвалідністю подається одним із батьків, усиновителем, опікуном або піклувальником за місцем свого проживання. Якщо з заявою звертається опікун або піклувальник, то подається також копія рішення органу опіки і піклування про встановлення опіки чи піклування.

У відповідності до вищенаведених норм закону позивачка 27.01.2020 року, тобто після набрання законної сили рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 23 грудня 2019 року звернулась до відповідача із заявою про призначення державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю на ОСОБА_2 . Після отримання відповідного звернення позивачки, управлінням було проведено розрахунок вищезазначеної допомоги та призначено її з 27.01.2020 року довічно в розмірі 2 866,50 грн.

Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов`язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року).

Як вбачається з наданих до суду документів, позивачка та ОСОБА_2 зареєстровані за однією адресою, а саме: АДРЕСА_1 , що дає суду підстави вважати, що після сперті матері ОСОБА_3 , догляд за ним продовжувала здійснювати його сестра ОСОБА_1 , яка в подальшому й була визначена рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 23 грудня 2019 року його опікуном.

В контексті наведеного, суд зауважує, що кошти, які призначені з 01.01.2007 року довічно ОСОБА_2 державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю повинен був отримувати останній, є його особистими коштами, що виділяються державою у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів з метою підтримки мало захищеним верст населення.

Між тим, суд зазначає, що відповідач, з огляду на положення ст. 41 ЦК України, був позбавлений можливості, за відсутності опікуна, виплатити недієздатній особі належну останньому соціальну допомогу.

Разом з цим, після усунення обставин, які слугували підставою для припинення виплати недієздатній особі соціальної допомоги, а саме з часу призначення ОСОБА_2 опікуна, позбавлення останнього права на отримання соціальної допомоги за період з 01.12.2019 року по 26.01.2020 року фактично матиме наслідком втручання у його право власності, що є неприпустимим.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі "Ковач проти України", п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України, тощо).

Суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до положень ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, позивачкою, що діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2 беззаперечно доведено право недієздатної особи з інвалідністю з дитинства 1 групи А на отримання державної соціальної допомоги за період з 01.12.2019 року по 26.01.2020 року, з метою забезпечення реалізації якого й був поданий до суду даний адміністративний позов.

Що стосується обраного позивачкою способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 54398764).

Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивачки яка діє в інтересах недієздатної особи ОСОБА_2 , відбулося внаслідок допущення протиправної бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачці державної соціальної допомоги за період з 01.12.2019 року по 26.01.2020 року, враховуючи положення частини другої статті 9 КАС України та статтю 13 Конвенції суд вважає що належним способом захисту є визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачці державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю за особу, яка визнана недієздатною ОСОБА_2 за період з 01.12.2019 року по 26.01.2020 року та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачці заборгованість з державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю за особу, яка визнана недієздатною ОСОБА_2 за період з 01.12.2019 року по 26.01.2020 року.

Щодо вимоги позивачки про призначення державної соціальної допомоги, суд відмовляє у її задоволенні, з огляду на те, що рішенням відповідача від 28.01.2020 року державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю призначено позивачці з 27.01.2020 року на недієздатну особу ОСОБА_2 , при цьому лише не виплачено заборгованість цієї допомоги у період з 01.12.2019 року по 26.01.2020 року, що утворилась за час відсутності опікуна.

Щодо вимоги позивачки про визнання протиправним та скасування повідомлення відповідача від 31.01.2020 року про відмову позивачці в призначенні державної соціальної допомоги особі з інвалідністю, яку визнано недієздатним ОСОБА_2 у період відсутності опікуна з 01.12.2019 по 26.01.2020 року, суд зазначає, що зазначений лист відповідача від 31.01.2020 року №08 вх.П-76-5.1-6.2 є лише відповіддю на звернення позивачки, при цьому суд зазначає, що зазначений лист носить суто інформаційний характер, за своєю формою і змістом не є правовим актом індивідуальної дії, у зв`язку з чим позовна вимога в цій частині задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки спір вирішено на користь сторони, звільненої від сплати судового збору, а також за відсутності витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Відповідно до положень частини третьої статті 243 КАС України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Військово-цивільної адміністрації міста Торецьк про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Військово-цивільної адміністрації міста Торецьк щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю за особу, яка визнана недієздатною ОСОБА_2 за період з 01.12.2019 року по 26.01.2020 року.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Військово-цивільної адміністрації міста Торецьк (85200, Донецька область, м.Торецьк, вул.Євгена Седнева, 1, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) заборгованість з державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю за особу, яка визнана недієздатною ОСОБА_2 за період з 01.12.2019 року по 26.01.2020 року.

В іншій частині задоволення позовних вимог відмовити.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку спрощеного позовного провадження 24 червня 2020 року та його повний текст складено та підписано 30 червня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя П.В. Кочанова