Справа № 428/2101/19
Суддя: Луньова Д. Ю.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 428/2101/19
Провадження № 2-а/415/8/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Луньової Д.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса для листування: АДРЕСА_1 ) в інтересах ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Верезій Сергія Валерійовича (місцезнаходження: вул. Штейгерська, буд. № 8, м. Лисичанськ, Луганська область, 93100), третя особа Управління патрульної поліції у Луганській області (місцезнаходження: вул. Штейгерська, буд. № 8, м. Лисичанськ, Луганська область, 93100) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними дії поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Верезій Сергія Валерійовича та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, а справу закрити.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06 лютого 2019 року поліцейським Верезій С .В . за результатами розгляду справи виніс постанову.

Позивач заперечує вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП. В обґрунтування позову позивач посилається на упередженість відповідача під час прийняття постанови та відсутність доказів вчинення адміністративного правопорушення.

Ухвалою судді Лисичанського міського суду Луганської області Луньової Д.Ю. від 17 червня 2020 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Копії ухвали від 17 червня 2020 року було направлено позивачу та відповідачу в порядку, передбаченому ст. 268 КАС України.

Раніше, 03 квітня 2019 року відповідач надав клопотання в якому він заперечив проти позовних вимог позивача, просив справу розглядати без його участі та долучив до матеріалів диск з відеозаписом.

23 жовтня 2019 року відповідач надіслав відзив в якому просив постанову від 06 лютого 2019 року серії ВР № 338884 залишити без змін, відмовити позивачу у стягненні за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судових витрат на правничу допомогу та розглянути справу без його участі.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи останній повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Оцінивши обставини, повідомлені позивачем у позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Предметом судового дослідження в даному випадку є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Згідно оскаржуваної постанови серії ВР № 338884 від 06 лютого 2019 року на водія ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. за вчинення правопорушення передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП; в постанові щодо складу правопорушення зазначено наступне:

06 лютого 2019 року о 08 годині 25 хвилин за адресою: вул. Миру в м. Рубіжному, Луганської області, ОСОБА_2 керував транспортним засобом з державним номерним знаком, забрудненим, що не дає чітко визначити символи номерного знака на відстані 20 метрів, чим порушив п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 6 ст. 121 КУпАП.

В графі "до постанови додаються" доказів не зазначено.

Розглядаючи справу по суті, суд робить наступні висновки.

Щодо процедури: у даному випадку розгляд справи відбувся на місці зупинки транспортного засобу, протокол не складався. Такі дії відповідача позивач не оспорює.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При накладенні адміністративного стягнення посадова особа відповідно до вимог ч. 3 ст. 33, ст. 34, ст. 35 КУпАП повинна врахувати характер і тяжкість порушення, особу порушника, конкретні обставини вчинення порушення, зазначити докази на підтвердження складу правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна відповідати вимогам ст. 283 КУпАП, зокрема, повинна бути обґрунтованою, в ній має бути викладено обставини порушення, а також докази. У разі заперечень водія - мають містити відомості про його позицію (пояснення, заперечення, тощо).

З постанови вбачається, що вона складена за порушення п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 2.9 «в» водієві забороняєтьс я керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком.

Відповідальність передбачена ч. 6 ст. 121 КУпАП наступає за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим та тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно вимог про притягнення до адміністративної відповідальності, доказування наявності підстав для притягнення до відповідальності, а також наявність складу адміністративного правопорушення покладається на посадову особу. Саме суб`єкт владних повноважень (відповідач) зобов`язаний довести наявність події і складу адміністративного правопорушення в діях водія (позивача).

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, в ній взагалі не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок поліцейського про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Наданий відповідачем диск з відеозаписом, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки він не був покладений в основу оскаржуваного рішення, всупереч вимогам ст.ст. 283 і 284 КУпАП.

Крім того, суд зазначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує його фіксування, що є доказом вчинення правопорушення.

При цьому, сама постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки викладення обставин правопорушення, без його фіксації, не може бути належним доказом.

Таким чином, при розгляді даного позову суд виходить з того, що посадова особа, яка притягла позивача до адміністративної відповідальності, не виконала вимоги закону щодо збирання доказів, фіксування доказами адміністративного порушення, доведення складу та події адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд враховує презумпцію невинуватості (презумпцію правомірності дії) особи, яка притягається до відповідальності. Суд також враховує, що обов`язок по доказуванню наявності події та складу адміністративного правопорушення (відповідно порушення водієм ПДРУ) покладається на особу, що притягає водія до відповідальності, а у адміністративному судочинстві - обов`язок по доказуванню правомірності своєї дії та прийнятого рішення покладається саме на відповідача - суб`єкта владних повноважень, і не може такий обов`язок перекладатись на іншу сторону. Суд не може робити припущень та тлумачити докази таким чином, щоб всі сумніви у них використовувались проти особи, що притягається до відповідальності.

Оскільки суду не надані належні та допустимі докази, і не спростовані твердження водія, а також виходячи з принципу презумпції невинуватості, то суд робить висновок, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, порушення позивачем п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху України не доведене, подія та склад зазначеного в постанові адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, не доведені.

Таким чином, оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП. Оскільки при розгляді справи встановлено недотримання відповідачем вимог закону щодо збирання доказів і доказування події та складу адміністративного правопорушення, то оскаржувана постанова судом скасовується.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАСУ, суд може прийняти рішення про скасування постанови та закриття провадження у справі, або (п.2) - скасувати постанову та надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу.

Враховуючи конкретні обставини, проаналізувавши у сукупності всі подані докази, суд дійшов висновку, що в межах наданих доказів не доведено наявність в діях позивача події та складу адміністративного правопорушення, тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за даним фактом за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Разом з тим, дії відповідача з винесення оскаржуваної постанови не є протиправними та незаконними, оскільки відповідач як працівник підрозділу Національної поліції, що забезпечує безпеку дорожнього руху, уповноважений зупиняти транспортний засіб, складати протокол та виносити постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, а тому в цій частині адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 5-10, 72-77, 242-246, 257, 268-272, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Верезій Сергія Валерійовича, третя особа Управління патрульної поліції у Луганській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 338884 по справі про адміністративне правопорушення від 06 лютого 2019 року про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

На підставі ч. 2 ст. 271 КАС України копії рішення невідкладно надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до ст. 286 КАС України апеляційну скаргу на судове рішення може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення до Першого апеляційного адміністративного суду з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Д.Ю. Луньова