Справа № 200/2063/20-а
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 р. Справа№200/2063/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши в порядку загального позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькі області (далі - відповідач 1), Слов`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області(далі - відповідач 2) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

24 лютого 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькі області про визнання протиправною бездіяльності щодо відмови у нарахуванні та виплаті грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій у період з 2017 року по 2018 року; зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, у період з 2017 року по 2018 року; зобов`язання нарахувати та виплатити суму середнього заробітку за весь період затримки невиплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, у період з 2017 року по 2018 року по день винесення рішення по справі з відповідним відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач у період з листопада 2015 року по серпень 2018 року проходив службу в Національній поліції України, має статус учасника бойових дій. Відповідач, всупереч Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не провів усіх необхідних розрахунків при звільненні, а саме: не здійснив виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, що зумовило звернення до суду.

Відповідач - 1 позов не визнав, 25 березня 2020 року надав відзив на адміністративний позов в якому зазначив, що під час проходження служби, позивач не звертався з рапортом про надання йому відпустки як учаснику бойових дій, тобто не скористався своїм правом на вказану відпустку. Відповідач вказав, що ОСОБА_1 не проходив службу в правоохоронних органах спеціального призначення, тому на нього не розповсюджується дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Стосовно позовних вимог в частині виплати середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні вказав, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду, передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України. У задоволенні позову просив відмовити.

Відповідач - 2 надав відзив на адміністративний позов, за змістом якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач вказав, що ані загальним, ані спеціальним законодавством не визначено нарахування та виплата компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій. Крім того вважає, що позивачем пропущений тримісячний строк звернення до суду з вимогою про розрахунок стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, до того ж, оскільки між сторонами наявний спір про право, а не про розмір сум, норми статті 117 КЗпП застосуванню не підлягають.

Ухвалою суду від 28 лютого 2020 року відкрито провадження в адміністративній справи та призначено підготовче засідання на 26 березня 2020 року.

Ухвалою суду від 26 березня 2020 року залучено другим відповідачем у справі Слов`янський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області та відкладено підготовче засідання на 28 квітня 2020 року.

Ухвалою суду від 28 квітня 2020 року продовжено строк проведення підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 28 травня 2020 року.

Ухвалою суду від 28 травня 2020 року вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 25 червня 2020 року.

У судове засідання позивач не з`явився, докази належного повідомлення знаходяться в матеріалах справи. 25 червня 2020 року, засобами електронного зв`язку, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідачі явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, докази належного повідомлення знаходяться в матеріалах справи.

19 червня 2020 року представник відповідача - 1 надав клопотання про розгляд справи без його участі.

На підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Згідно частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1 серпня 1994 року по 6 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ МВС України, з 7 листопада 2015 року по 3 серпня 2018 року - в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області, що підтверджується послужним списком позивача. Рішенням комісії Національної поліції України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, держаних службовців та інших працівників Національної поліції України від 22 вересня 2017 року №6/І/V/201 ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій (а.с. 11). Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_3 від 10 жовтня 2017 року (а.с. 12). Безпосередня участь позивача в антитерористичній операції підтверджується відповідними записами у послужному списку.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 31 липня 2018 року № 316 о/с звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) підполковника поліції Нікітіна Валерія Вікторовича, заступника начальника відділу поліції, начальника слідчого відділу Слов`янського відділу поліції з 3 серпня 2018 року (а.с. 6).

Під час проходження служби ОСОБА_1 додаткову відпустку учасника бойових дій не використовував, грошову компенсацію не отримував, що сторонами не заперечується.

Листом від 29 січня 2020 року відповідач повідомив ОСОБА_1 , що законні підстави для здійснення обрахування компенсації за невикористану щорічну відпустку та додаткову відпустку учаснику бойових дій неможливо, оскільки додаткова відпустка, як учаснику бойових дій, переноситься на інший період (продовжується) у разі хвороби працівника, переноситься на наступний календарний рік, на ділиться на частини та не замінюється грошовою компенсацією.

Вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд керувався наступним.

Відповідно до положень статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Проходження служби в поліції регулюється Законом України «Про Національну поліцію» та іншими нормативно-правовими актами (ст. 60 Закону).

Відповідно до статті 92 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» передбачені такі види щорічних відпусток, як: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Положеннями статті 16- 2 Закону України «Про відпустки» встановлено зокрема, що учасникам бойових дій, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до положень статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», яка регулює питання обчислення тривалості відпусток, тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік (ч.ч. 1, 2, 8, 11 ст. 93 Закону).

Тобто, законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому законом не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарного році.

Згідно частини 10 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до п. 8 розд. III Порядку та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що затверджений наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 11 жовтня 2018 року у справі №806/829/17, від 24 жовтня 2018 року у справі №806/277/16.

Таким чином, з огляду на не врегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що затверджений наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260, питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України, Закону України «Про відпустки».

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 23 жовтня 2019 року в справі №826/8185/18.

Положеннями частини 1 статті 83 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Також, згідно частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

При цьому, згідно статті 4 Закону України «Про відпустки» до щорічних відпусток належать додаткові відпустки, передбачені законодавством, зокрема додаткова відпустка учасникам бойових дій із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. В разі невикористання такої відпустки особою, яка має право на таку відпустку, їй повинна виплачуватися грошова компенсація.

Відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (стаття 1).

Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", припиняється.

Разом з тим, суд зазначає, що норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Крім того, на позивача поширюється дія Закону України «Про національну поліцію», який містить в собі аналогічні норми законодавства щодо виплати грошової компенсації у разі звільнення зі служби в Національній поліції.

Таким чином, на час прийняття наказу про звільнення позивача, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2017 та 2018 рік.

Така позиція суду узгоджується із правовим висновком у подібній справі, що розглядалась Верховним Судом та наведено обґрунтовану правову позицію у рішенні від 16 травня 2019 року, прийнятого у зразковій справі № 620/4218/18, яке набрало законної сили 21 серпня 2019 року після перегляду Великою Палатою Верховного Суду. А саме, при детальному аналізі даної зразкової справи, суд дійшов до висновку про необхідність врахування правової позиції Великої Палати Верховного Суду, оскільки спірні правовідносини є подібними та потребують однакового застосування для забезпечення реалізації законодавства щодо гарантій захисту учасників бойових дій.

Вирішуючи спір в частині компенсації за невикористану додаткову відпустку особі, яка проходила службу в поліції, судом враховані правові висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року в справі №826/8185/18, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2017-2018 роках додаткову відпустку як учасник бойових дій, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог в частині нарахування та виплати суми середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільнені слід зазначити, що оскільки спеціальними нормами права, які регулюють питання проходження служби та виплати грошового забезпечення таким особам, як позивач, питання порядку проведення остаточного розрахунку при звільненні та відповідальності роботодавця за затримку розрахунку при звільнені не врегульовані, тому підлягають застосуванню загальні норми трудового законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 116 Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 Кодексу встановлена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні та визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки при звільненні зі служби в поліції позивачу не було виплачено компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, відповідач повинен виплатити середній заробіток (грошове забезпечення) за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Стосовно тверджень відповідача щодо пропуску позивачем тримісячного строку звернення до суду з вимогою про стягнення компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій, суд зазначає, що позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за весь період затримки компенсації позивачем не заявлені, ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою зобов`язального характеру.

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання внести зміни до наказу про звільнення зі служби, включивши відомості про невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог п. 10 розділу ІІІ Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 23 листопада 2016 року №1235 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2016 року за №1668/29798, у випадку видання наказу про звільнення працівника зі служби в поліції в наказі органу поліції зазначаються стаж служби в поліції, вислуга років для призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах), необхідність виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати, а також інформація щодо необхідності виплати грошової компенсації за кількість діб невикористаних відпусток за фактично відпрацьований час у році звільнення.

Оскільки в наказу № 316о/с від 31 липня 2018 року про звільнення зі служби в поліції позивача не вказано кількість діб невикористаної відпустки станом на дату звільнення, як це передбачено п. 10 розділу ІІІ Порядку №1235, суд дійшов висновку що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 при звільненні зі служби в поліції мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2017-2018 роках додаткову відпустку як учасник бойових дій, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до закону, тому виходячи з положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 90, 132, 139, 193, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькі області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2017 та 2018 роки.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькі області унести доповнення до наказу Головного управління Національної поліції у Донецькій області від 31 липня 2018 року №316 о/с у частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 , зазначивши відомості про невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017, 2018 рік.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькі області (місцезнаходження: Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Нахімова б. 86; ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2017 та 2018 роки.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму середнього заробітку за весь час затримки виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2017, 2018 роки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб - адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв