Справа № 160/3929/20
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2020 року Справа № 160/3929/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди, -
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - ГУНП в Дніпропетровській області, відповідач), в якому позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо не надання ОСОБА_1 повідомлень як працівнику про дані відповідно до ст. 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати за період з березня 2017 по березень 2020;
В обґрунтування позову зазначено, що з 10.08.2009 року до 06.11.2015 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 року до 17.03.2020 року - службу в Національній поліції України. За весь час проходження служби в ГУНП в Дніпропетровській області відповідач жодного разу не повідомляв позивача про дані щодо заробітної плати (грошового забезпечення) відповідно до статті 110 Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України), чим тривалий час порушував право позивача на отримання інформації про види виплат та утримань з нарахованої заробітної плати. Наказом №84 о/с від 16.03.2020 року, за власним бажанням, позивача звільнено зі служби в поліції з посади старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області у спеціальному званні капітана поліції. Підставою звернення позивача до суду є бездіяльність позивача щодо не надання повідомлень про загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; суму заробітної плати, що належить до виплати при кожній виплаті заробітної плати (грошового забезпечення), які були нараховані та виплачені позивачу за період з березня 2017 по березень 2020 року.
Ухвалою суду від 29.04.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позову, в обґрунтування своєї позиції зазначив, що в період з березня 2017 року по березень 2020 року позивач не надавав своєї згоди та не звертався з заявами або рапортом до ГУНП в Дніпропетровській області щодо надання повідомлень про загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміру і підстав відрахувань та утримань заробітної плати; суми заробітної плати, що належать до виплат. Лише 02.04.2020 року позивач виявив бажання отримати інформацію щодо заробітної плати. Листом від 29.04.2020 року позивачу надано завірені розрахункові листи. Отже, на думку відповідача звернення позивача до суду є необґрунтованим та безпідставним. Крім того, представник відповідача зазначив, що нормами спеціального законодавства не передбачено порядку повідомлення поліцейського про розмір заробітної плати із зазначенням про відрахування.
Позивач надав відповідь на відзив, у якій підтримав доводи, викладені у позовній заяві.
11.06.2020 року на адресу суду від позивача надійшла заяву про зміну предмету позову в частині заміни деяких вимог, а саме: змінити предмет позову в частині заміни позовної вимоги під №2 викладену як,
на вимогу викладену як,
В частині позовної вимоги про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, ОСОБА_1 зазначив, що відмовляється від цієї позовної вимоги.
Ухвалою суду від 30.06.2020 року провадження у справі в частині позовної вимоги про зобов`язання вчинити певні дії закрито.
Позивач отримавши розрахункові листи посилається на те, що вони були надані після його звільнення з поліції, а тому він не виправдовує протиправну бездіяльність ГУНП в Дніпропетровській області щодо не надання йому вказаних розрахункових листів чи повідомлень у будь-якій формі відповідно до ст.110 КЗпП на час проходження служби. Виконання вимог позивача не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання норм ст.30 Закону України "Про оплату праці". Позивач вважає, що цей факт призвів до тривало порушення його права, тому він звернувся з позовом до суду. Також, протиправна бездіяльність відповідача заподіяла ОСОБА_1 моральну шкоду, що полягала у стані постійного напруження та яку позивач оцінює у 1 грн.
Отже, остаточні позовні вимоги викладені позивачем в такій редакції:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо не надання ОСОБА_1 повідомлень як працівнику про дані відповідно до ст. 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати за період з березня 2017 по березень 2020;
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 07.11.2015 року по 17.03.2020 року проходив службу в підрозділах Національної поліції.
Наказом №84 о/с від 16.03.2020 року ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції Цибань Р.Ю. старшого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області звільнено зі служби за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) згідно із Законом України "Про Національну поліцію".
02.04.2020 року позивач звернувся до відповідач з заявою, в якій просив відповідно до статті 110 КЗпП України надати повідомлення про загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; суму заробітної плати, що належить до виплати при кожній виплаті заробітної плати (грошового забезпечення), які були нараховані та виплачені позивачу за період з березня 2017 по березень 2020 року.
Листом від 28.04.2020 року вих.№ 21/Ц-2 управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Дніпропетровській області надало позивачу завірені розрахункові листи з березня 2017 року по березень 2020 року з значенням загальної суми заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; суми заробітної плати, що належить до виплати.
Вирішуючи спір по суті суд виходить з такого.
Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Відповідно до частини 1 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Таким чином КЗпП України є складовою частиною законодавства про працю та регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої незалежності, а інші закони та нормативно-правові акти які спрямовані на регулювання трудових відносин повинні відповідати вимогам КЗпП України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII.
дно до статті 17 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Згідно частини 1 статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба з поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до ст. 60 Закону України «Про Національну поліцію» проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 1 статті 91 Закону України «Про Національну поліцію» особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських:
1) службу у святкові та вихідні дні;
2) службу позмінно;
3) службу з нерівномірним графіком;
4) службу в нічний час.
Закон України «Про Національну поліцію» не передбачає жодних інших особливих умов проходження служби, відмінних від служби чи роботи працівників інших підприємств, установ та організацій, незалежно від їх форми власності.
Таким чином, під час проходження служби до позивача розповсюджувалися всі права працівника, а на уповноважений орган поширюються обов`язки власника (роботодавця) передбачені КЗпП України.
Згідно частини 1 статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Згідно пункту 1 Постанови № 988 грошове забезпечення поліцейських складається з посадового складу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Аналогічні положення закріплені в пункту 3 розділу І Порядку № 260.
Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Поряд із цим, як вбачається зі змісту статті 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці:
а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат;
б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати;
в) сума заробітної плати, що належить до виплати.
Аналогічні положення закріплені в частини 1 статті 30 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР.
Виходячи з викладених норм, при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомляти працівника про встановлені дані, що належать до періоду, за який проводиться оплата праці. При цьому, ніяких вимог до працівника по звернення до роботодавця із рапортом про надання зазначених повідомлень вказані норми законів не містять.
У відзиві представник ГУНП в Дніпропетровській області не заперечує той факт, що позивач протягом періоду проходження служби в органах Національної поліції повідомлення про суми нарахованого грошового забезпечення та сум утримань не отримував.
Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про бездіяльність відповідача щодо ненадання інформації у вигляді розрахункових листів чи повідомлень у будь-якій формі при кожній виплаті заробітної плати за час проходження служби відповідно до вимог статті 110 КЗпП України та статті 30 Закону України "Про оплату праці".
За наведених обставин, вимоги позивача в частині позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною підлягають задоволенню.
Щодо вимог про стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 1 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАСУ) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до роз`яснень, які викладено в у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова № 4), моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно з пунктом 9 Постанови №4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що позивачем не обґрунтовано наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.
Суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому душевних страждань, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок протиправної бездіяльності відповідача.
Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведено факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вказані обставини, обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 420,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись статями 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо ненадання ОСОБА_1 повідомлень як працівнику про дані відповідно до статті 110 Кодексу законів про працю України при кожній виплаті заробітної плати (грошового забезпечення) за період з березня 2017 року по березень 2020 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області судові витрати у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар