Справа № 520/6422/2020
Суддя: Севастьяненко К.О.
Дата ухвалення: 2020-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 червня 2020 р. № 520/6422/2020
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Севастьяненко К.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправним рішення від 27.04.2020 року Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код юридичної особи - 14099344) про відмову здійснити перерахунок пенсійного забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889;
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код юридичної особи - 14099344) здійснити перерахунок та виплату пенсійного забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889;
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код юридичної особи - 14099344) здійснити перерахунок пенсійного забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), за минулий час, але не більше як за 12 місяців з дня надходження від Адміністрації Державної прикордонної служби України оновленої довідки від 16.03.2020 за №11/205, здійснивши виплату перерахованої суми пенсії за минулий час, однією сумою.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ОСОБА_1 , проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ). У 2017 році позивач був звільнений з військової служби та одразу йому призначено пенсію за вислугою років. Позивач перебуває на обліку у Головному управлінні пенсійного фонду у Харківській області. У період проходження позивачем військової служби, йому нараховувалась та виплачувалась винагорода, що передбачена Постановою КМУ №889 від 22.09.2010 року та згідно листа Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 06.05.2020 №11/К-35ПІ/3468 з винагороди за ПКМУ №889, було нараховано та сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування. За зверненням позивача, Адміністрацією Державної прикордонної служби України 30.03.2020 року вих.№0.11-3359/0/6-20 відносно позивача до Головного управління Пенсійного фонду у Харківській області було направлено оновлену довідку про додаткові види грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії за останні 24 місяці, до якої було включено щомісячну додаткову грошову винагороду, що виплачувалась позивачу на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889. У квітні 2020 року позивач звернувся до відповідача з метою здійснення перерахунку призначеної пенсії на підставі оновлено довідки. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.04.2020 року позивачу повідомлено, що підстав для його перерахунку пенсійного забезпечення з урахуванням виплачуваної грошової винагороди по постанові КМУ №889, немає. Позивач вважає вказану відмову протиправною, у зв`язку з чим завернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Ухвалою від 21.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження.
Представник відповідача надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що за матеріалами пенсійної справи, позивачу з 21.10.2017 року призначено пенсію за вислугою років у розмірі 70% грошового забезпечення на підставі довідки про розмір грошового забезпечення наданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України від 30.03.2018 року за №11/6256. Також, щомісячна додаткова грошова винагорода відповідно до постанови КМУ від 22.09.2010 №889 не може вважатись тією складовою грошового забезпечення військовослужбовця, з якого може обчислюватись сума пенсії згідно із ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", так як вона не є постійною та сталою величиною, яка не змінюється протягом всієї дії зазначеної постанови Кабінету Міністрів України, має несистематичний характер, оскільки на її розмір впливає особиста поведінка військовослужбовця, який її отримує. Отже, щомісячна додаткова грошова винагорода має тимчасовий характер, оскільки виплата такої винагороди дозволена за наявності наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) або вищого командира (начальника) залежно від настання спеціальних обставин, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, тому вона не може бути підставою для перерахунку пенсії військовослужбовцям згідно з частиною третьою статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII. Виходячи з вищевикладеного, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Позивач 09.06.2020 та 16.06.2020 надав до суду відповідь на відзив на позов, у якій підтримав вимоги та доводи заявленого позову.
Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.
З матеріалів справи вбачається, що позивач проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), де отримувала грошове забезпечення відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України №2011-XIІ від 20.12.1991 "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно посвідчення серія НОМЕР_3 від 12.02.2015 ОСОБА_1 є ветераном війни - учасником бойових дій і пенсіонером Міністерства оборони України.
У 2017 році позивача звільнено з військової служби в запас.
З наявних матеріалів справи вбачається, що пенсія позивачу призначена з 21.10.2017 року за вислугою років (28 років) у розмірі 70% грошового забезпечення на підставі довідки про розмір грошового забезпечення наданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України від 30.03.2018 року за №11/6256.
За заявою позивача Адміністрацією Державної прикордонної служби України відповідачу виготовлено довідку від 16.03.2020 за №11/205, в якій до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та одноразових видів грошового забезпечення, які він отримував за останні 24 місяці перед звільненням та з яких були сплачені страхові внески на загальнообов`язкове державне страхування включено щомісячну додаткову грошову допомогу.
16 квітня 2020 року позивач звернувся до відповідача з метою здійснення перерахунку призначеної пенсії на підставі оновленї довідки.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.04.2020 року позивача повідомлено, що підстав для його перерахунку пенсійного забезпечення з урахуванням виплачуваної грошової винагороди по постанові КМУ №889, немає.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частини перша і друга даної статті).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Однією з умов пенсійного забезпечення військовослужбовців є визначення видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсій.

Частиною 3 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 р. - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням таких його видів: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення на 24 загальної суми цих видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Отже, Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, зокрема осіб, звільнених з військової служби, та має на меті реалізацію цими особами, конституційного права на державне пенсійне забезпечення і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачає включення до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, лише щомісячні основні види грошового забезпечення, до яких належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.

Тобто при обчисленні пенсії не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, та має значення лише для включення до цього грошового забезпечення його видів з переліку, визначеного статтею 43 Закону №2262-ХІ1, який є вичерпним.

Судом встановлено, що додаткова грошова винагорода носить щомісячний характер, в силу закону така виплата підлягає врахуванню під час обчислення розміру пенсії.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.02.2019 року по справі №522/2738/17.

Відповідно до положень ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене вище, суд доходить висновку, що рішення Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код юридичної особи - 14099344) від 27.04.2020 року про відмову здійснити перерахунок пенсійного забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Приймаючи до уваги вищенаведене, враховуючи положення ст. 245 КАС України, суд вважає за необхідне задля належного захисту прав позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код юридичної особи - 14099344) здійснити перерахунок та виплату пенсійного забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, таким чином позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до статті 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Враховуючи положення даної норми права, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсійного забезпечення ОСОБА_1 , за минулий час, але не більше як за 12 місяців з дня надходження від Адміністрації Державної прикордонної служби України оновленої довідки від 16.03.2020 за №11/205.

Стосовно вимоги здійснити виплату перерахованої суми пенсії, однією сумою, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 у справі Ганс-Адам ІІ проти Німеччини"). "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копецький проти Словаччини").

У даному випадку легітимні сподівання позивача на отримання пенсійний виплат з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, з дня надходження від Адміністрації Державної прикордонної служби України оновленої довідки від 16.03.2020 за №11/205 передбачені чинними нормами Законів України, тобто вони є конкретними. Таким чином, на них поширюється режим "існуючого майна".

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26 червня 2014 року у справі "Суханов та Ільченко проти України" зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 35).

За змістом судової практики Європейського суду з прав людини захист законних сподівань (очікувань) є одним з аспектів правової визначеності.

Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.

У зв`язку з чим позовна вимога у цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач в силу закону звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним рішення від 27.04.2020 року Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області про відмову здійснити перерахунок пенсійного забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889.

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) здійснити перерахунок та виплату пенсійного забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889.

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код юридичної особи - 14099344) здійснити перерахунок пенсійного забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), за минулий час, але не більше як за 12 місяців з дня надходження від Адміністрації Державної прикордонної служби України оновленої довідки від 16.03.2020 за №11/205, здійснивши виплату перерахованої суми пенсії, однією сумою.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25 червня 2020 року.

Суддя Севастьяненко К.О.