Справа № 440/3249/19
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2020-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року

м. Київ

справа № 440/3249/19

адміністративне провадження № К/9901/93/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Стеценка С.Г.,

суддів: Желєзного І.В., Рибачука А.І.,

розглянувши в письмовому провадженні в касаційному порядку адміністративну справу № 440/3249/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про зобов`язання вчинити певні дії

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року (головуючий суддя Клочко К.І.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року (колегія у складі: головуючого судді Катунова В.В., суддів: Бершова Г.Є., Ральченка І.М.)

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просила зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати та виплатити суму недоплаченої пенсії у розмірі 293 568,68 грн. та відшкодувати шкоду у вигляді упущеної вигоди у розмірі 700 348,00 грн. за період з 01.01.2004 по 01.08.2019.

2. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що пенсія за період з 01.01.2004 по 01.08.2019 виплачувалася їй не в повному обсязі, внаслідок чого їй недоплачено 293 568,68 грн. та спричинило упущену вигоду в розмірі 700 348,00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Полтавський окружний адміністративний суд ухвалою від 02 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишив без руху, оскільки визнав неповажними причини пропуску позивачкою строку звернення до суду, вказані нею у заяві про поновлення цього строку та надав десятиденний строк з дня вручення зазначеної ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку на звернення до суду з даним позовом та доказів поважності причин його пропуску.

4. На виконання вказаної ухвали, 16.09.2019 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду, в якій позивачка зазначила про те, що про порушення свого права вона дізналась лише після отримання копії пенсійної справи у травні 2019 року, а тому просила поновити строк звернення до суду.

5. Полтавський окружний адміністративний суд ухвалою від 23 вересня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовив. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про зобов`язання перерахувати та виплатити суму недоплаченої пенсії та відшкодувати шкоду у вигляді упущеної вигоди за період з 01.01.2004 по 27.02.2019 - повернув позивачу. Прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження в адміністративній справі № 440/3249/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про зобов`язання перерахувати та виплатити суму недоплаченої пенсії та відшкодувати шкоду у вигляді упущеної вигоди за період з 28.02.2019 по 01.08.2019.

6. Позивачка, не погодившись з вказаною ухвалою суду, звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою в даній справі.

7. Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 10 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року - без змін.

8. Суди виходили з того, що оскільки, позовна заява ОСОБА_1 в частині періоду з 01.01.2004 по 27.02.2019 подана до суду з пропуском встановленого процесуальним законом строку звернення до суду, причини пропуску строку звернення до суду, наведені позивачкою, суди не знайшли підстав вважати їх поважними, а тому позовну заяву необхідно повернути позивачу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

9. 28 грудня 2019 року ОСОБА_1 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року, в якій просить скасувати вказані рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині поновлення строку звернення до суду в повному обсязі.

10. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги те, що про порушення свого права вона дізналась лише після отримання копії пенсійної справи у травні 2019 року. Крім того, зазначила, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не надало жодних доказів про те, що протягом якогось періоду інформував позивачку про зміни в розрахунках її пенсії, а тому просила поновити строк звернення до суду.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

11. 02.01.2020 в автоматизованій системі документообігу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зареєстровано вказану касаційну скаргу.

12. 02.01.2020 автоматизований розподіл судової справи між суддями не відбувся, оскільки не вистачало потрібної кількості суддів для розподілу справи, про що складено відповідний протокол від 02.01.2020.

13. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2020 визначено колегію суддів для розгляду касаційної скарги у складі судді-доповідача ОСОБА_2, суддів: Берназюка Я.О., Кравчука В.М.

14. Ухвалою Верховного Суду від 22.01.2020 відкрито касаційне провадження у справі.

15. Розпорядженням в.о. заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 23.04.2020 № 643/0/78-20 призначено повторний автоматизований розподіл цієї судової справи між суддями, у зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення від 09.04.2020 № 923/0/15-20 "Про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку", що унеможливлює її участь у розгляді даної справи.

16. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2020 визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи: Стеценко С.Г. - головуючий суддя, судді: Желєзний І.В., Рибачук А.І.

17. Ухвалою Верховного Суду від 23.06.2020 закінчено підготовку справи до касаційного розгляду і, враховуючи приписи пункту 3 частини першої статті 345 КАС України, постановлено здійснювати такий в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами з 24.06.2020.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

18. Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

19. Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

20. Відповідно до частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

21. Згідно з частиною третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

22. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

23. Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

24. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

25. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно із частинами першою та другою якої, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

26. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

27. Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

28. Як встановлено судами попередніх інстанцій та убачається з матеріалів справи, підставою для звернення до суду з вказаним позовом слугувала невиплата позивачці, на її думку, пенсії в повному обсязі за період з 01.01.2004 по 01.08.2019, внаслідок чого вона вважає, що їй недоплачено 293 568,68 грн. та спричинено упущену вигоду в розмірі 700 348,00 грн.

29. Колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи касаційної скарги, що про порушення свого права позивачка довідалась лише після отримання копії пенсійної справи у травні 2019 року, оскільки, як встановлено судами попередніх інстанцій, з наданих копій звернень ОСОБА_1 до пенсійних органів упродовж 2008, 2009, 2013 років, позивачка була переконана у порушенні свого права на належне пенсійне забезпечення на момент звернення до компетентних органів.

30. Крім того, ОСОБА_1 до заяви про поновлення строку додано копію постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30.07.2012 у справі № 1601/6609/2012 за її позовом до Управління Пенсійного фонду м. Кременчука про визнання дій (бездіяльності) відповідача протиправними, перерахунок пенсії за віком з урахуванням вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та постанови Кабінету Міністрів України від 20.11.2003 № 1783. Так, судом встановлено, що у поданій до суду позовній заяві позивачка стверджувала про неправомірність дій пенсійного органу щодо перерахунку її пенсії станом на 01.01.2004 за ст. 43 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

31. Зазначене є підставою для висновку про те, що позивачка була обізнана з ймовірністю порушення свої прав на належне пенсійне забезпечення з 01.01.2004 ще у квітні 2012 року (на момент звернення з позовною заявою до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області).

32. Інших доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 не мала можливості звернутись за захистом своїх порушених прав раніше, нею надано не було.

33. Посилання скаржника на вимоги ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, не є поважною причиною пропущення строку звернення до суду.

34. Так, буквальне тлумачення наведеної норми права дає підстави вважати, що ця норма закону стосується вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини ПФУ.

35. Необхідними умовами застосування зазначених положень спеціальних законів є факт нарахування сум пенсій за минулий час та доведеність вини пенсійного органу - наявність протиправних дій або протиправної бездіяльності, наслідками яких стала невиплата сум пенсій.

36. Аналогічні висновки містяться також у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі №826/3565/18 (адміністративне провадження №К/9901/11637/19)

37. Колегія суддів звертає увагу, що позовна заява та додані до неї матеріали не містять доказів нарахування позивачці спірної суми пенсійних виплат.

38. Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

39. Слід зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознак стабільності.

40. Колегія суддів зазначає, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

41. При цьому, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, позивачка була обізнана з ймовірністю порушення своїх прав на належне пенсійне забезпечення з 01.01.2004 ще з квітня 2012 року (на момент звернення з позовною заявою до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області). Обставин, які об`єктивно унеможливлювали реалізацію прав щодо своєчасного звернення до суду позивачкою не наведено.

42. Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

43. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

44. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

45. Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

46. Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

47. Таким чином, враховуючи те, що позивачкою пропущений встановлений законом строк звернення до суду з позовними вимогами за період з 01.01.2004 по 27.02.2019 та будь-яких обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом позивачкою не наведено, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність поважних причин для поновлення строку звернення до суду з даним позовом та про наявність підстав для повернення позовної заяви в частині періоду з 01.01.2004 по 27.02.2019, у відповідності до вимог статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

48. У відповідності до частини першої статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

49. Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіС.Г. Стеценко І.В. Желєзний А.І. Рибачук