Справа № 400/2008/20
Суддя: Фульга А. П.
Дата ухвалення: 2020-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 р. № 400/2008/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Фульги А.П. розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, пр. Миру, 34, м.Миколаїв,54034

про:визнання рішення, оформленого наказом від 30.04.2020 р. № 8165-СГ протиправним; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі-відповідач), в якому просить визнати протиправним рішення відповідача викладене в наказі від 30.04.2020 №8165-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою", яким відмовлено позивачці у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, а саме: із земельної ділянки площею 14,4 га кадастровий номер :03:000:0801, земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області (за межами населених пунктів, поблизу с.Новомиколаївка) та зобов`язати відповідача прийняти за клопотанням позивачки від 02.04.2020року про безоплатну приватизацію земельної ділянки рішення у формі наказу про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, а саме: із земельної ділянки площею 14,4 га кадастровий номер :03:000:0801, земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області (за межами населених пунктів, поблизу с.Новомиколаївка).

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що відповідач за результатами розгляду її клопотання від 02.04.2020р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність із земель державної власності сільськогосподарського призначення земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області (за межами населених пунктів, поблизу с.Новомиколаївка) не повідомив її про розгляд вищевказаного клопотання. Поряд з цим позивачкою на офіційному сайті ГУ Держгеокадастру була віднайдена інформація про те, що за її клопотанням було прийнято наказ від 30.04.2020 року №8165-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою", у зв`язку тим, що земельна ділянка передбачена для передачі учасникам антитерористичної операції (далі учасники АТО), хоча при вирішені питань щодо безоплатної приватизації земельної ділянки учасники АТО не мають жодних переваг поряд з іншими громадянами України і така відмова суперечить нормам Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Відповідач надав відзив на позов, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки бажана земельна ділянка, входить до складу земель, які передбачені передачі учасникам АТО, підставою для відмови стало невідповідність місця розташування об`єктам вимогам закону. Крім того, відповідач зазначив, що вимога про зобов`язання відповідача надати дозвіл не підлягає задоволенню, оскільки передача земельної ділянки у власність є виключною компетенцією відповідача, а суд не може підміняти компетенцію відповідача.

На підставі ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заяв і клопотань учасники справи суду не подавали. Процесуальних дій у справі судом не вчинялось. Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

02.04.2020 р. ОСОБА_1 звернулась до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, що розташована в межах території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області (за межами населених пунктів, поблизу с.Новомиколаївка).

Судом встановлено, що відповідач не повідомив позивачку про розгляд вказаного клопотання, позивачка дізналася про наявність наказу від 30.04.2020 року №8165-СГ про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, лише з офіційного веб-сайту ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, підставою відмови відповідач зазначив, що бажану позивачем земельну ділянку відведено для передачі у власність учасникам АТО у межах норм безоплатної приватизації.

Відповідно до ч.1-3 ст.123 Земельного Кодексу України, Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою стало, те що на бажана земельна ділянка входить до складу земель, які підлягають передачі у власність учасникам АТО.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про неможливість надання дозволу позивачу через те, що бажана земельна ділянка передбачена для передачі учасникам АТО, оскільки відповідно до ст. 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

-затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до ст. 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17, від 19.06.2018 в справі 750/8511/17.

Під час розгляду клопотання ОСОБА_1 спірна земельна ділянка не перебувала у власності або користуванні фізичних чи юридичних осіб, у тому числі учасників АТО. Більш того, законодавством не визначено такого стану земельної ділянки як її перебування у стані відведення та не передбачає відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у зв`язку із наданням такого дозволу іншій особі.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17.

Посилання відповідача на те, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є дискреційними повноваження відповідача, як на підставу для відмови у задоволенні вимоги щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, не приймається судом до уваги з оглядом на нижченаведене.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах "Beyeler v. Italy" № 33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" № 48939/99, "Moskal v. Poland" № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria" № 30985/96).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі № 806/2687/17.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16.09.2015 року по справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти за клопотанням від 02.04.2020 р. рішення, а саме: рішення у формі наказу про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення із земель сільськогосподарського призначення державної власності земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, суд зазначає наступне.

Як вбачається з наказу, відмова в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою мотивована виключно включенням бажаної ділянки до переліку земельних ділянок, які передбачені до передачі у власність учасником АТО в межах норм безоплатної приватизації.

При цьому, відповідач не перевіряв та не надавав оцінку документам, доданим позивачем до відповідного клопотання.

За таких обставин, суд позбавлений можливості дослідити та надати оцінку рішенню відповідача за наслідками перевірки цих документів. Це означає, що вимога про зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є передчасною.

Водночас, ч. 2 ст. 9 КАС України надає суду право вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд вважає за необхідне для повного захисту прав та законних інтересів позивача зобов`язати відповідача повторно розглянути його клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення із земель сільськогосподарського призначення державної власності земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області (за межами населених пунктів, поблизу с.Новомиколаївка) з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.

При цьому, суд наголошує, що відповідач позбавлений права повторно прийняти рішення, мотивуючи його тими обставинами, які вже були предметом цього судового розгляду.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів правомірності свого рішення, що є підставою для часткового задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивач надав квитанцію про сплату судового збору в сумі 840,80 грн. Оскільки позовні вимоги фактично підлягають задоволенню, лише з корегуванням належного способу захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне стягнути з бюджетних асигнувань відповідача судові витрати повністю.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (пр. Миру, 34, м.Миколаїв, 54034 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним рішення Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (пр. Миру, 34, м.Миколаїв, 54034, ), викладене в наказі від 30.04.2020р №8165-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою", яким відмовлено ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність із земель державної власності сільськогосподарського призначення, а саме: із земельної ділянки площею 14,4 га,кадастровий номер :03:000:0801, земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області (за межами населених пунктів, поблизу с. Новомиколаївка).

3. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області (пр. Миру, 34, м.Миколаїв, 54034, ) повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) від 02.04.2020 р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність із земель державної власності сільськогосподарського призначення, а саме: із земельної ділянки площею 14,4 га,кадастровий номер :03:000:0801, земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області (за межами населених пунктів, поблизу с. Новомиколаївка) з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області (пр. Миру, 34,м.Миколаїв,54034 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 840,80 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. П. Фульга