Справа № 540/807/20
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 р. м. ХерсонСправа № 540/807/20

Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши у порядку письмового провадження клопотання про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до голови Білозерської державної районної адміністрації Херсонської області Неделька Андрія Миколайовича про визнання недійсними розпоряджень,

встановив:

27.03.2020 року до Херсонського оружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до голови Білозерської державної районної адміністрації Херсонської області Неделька Андрія Миколайовича (далі відповідач, голова Білозерської РДА), у якому позивач просить:

- визнати недійсним розпорядження відповідача "Про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Білозерського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді" від 19.03.2020 року № 9-ос;

- визнати недійсним розпорядження відповідача "Про оголошення догани директору Білозерського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ОСОБА_1 " від 03.02.2020 року № 3-ос;

- визнати недійсним розпорядження відповідача "Про оголошення догани директору Білозерського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ОСОБА_1 " від 04.03.2020 року № 7-ос;

- поновити ОСОБА_1 на посаді директора Білозерського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 31.03.2020 року позовну заяву залишено без руху.

Позивач усунув недоліки, тому ухвалою суду від 17.04.2020 року провадження у справі відкрито, вирішено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 10.06.2020 року справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів. Призначено підготовче засідання на 18.06.2020 року.

З огляду на те, що головуючий суддя перебував у нарадчій кімнаті станом на запланований час і дату розгляду справи, підготовче засідання відкладено на 24.06.2020 року.

У день проведення підготовчого засідання відповідачем до суду подано клопотання про закриття провадження у справі, оскільки дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Сторони у засідання не з`явились, проте подали заяви про здійснення розгляду питання щодо доцільності закриття провадження у справі у письмовому провадженні.

Відтак, дослідивши у порядку письмового провадження подане відповідачем клопотання, суд дійшов наступних висновків.

Вказане клопотання про закриття провадження у справі обґрунтоване наступним.

Так відповідач у клопотанні вказує, що судом цю справу віднесено до справ щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, однак, як стверджує останній, зазначений спір не є публічно-правовим і не стосується питань призначення на публічну службу, її проходження чи звільнення з такої служби.

У клопотанні зазначено, що діяльність на займаній позивачем до звільнення посаді директор Білозерського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, не може вважатися «діяльністю на державних політичних посадах, професійною діяльністю суддів, прокурорів, військовою служба, альтернативною (невійськовою) службою, дипломатичною службою, іншою державною службою..» в розумінні положень п.17 ст.4, ст.19 КАС України.

Також, як вказано у клопотанні, системний аналіз ст.ст. 1, 2, 21, 39, 50, 51 Закону України «Про державну службу» свідчить про те, що посада позивача не відноситься до посад державної служби, зокрема, позивач не складав Присяги державного службовця, ранг державного службовця позивачу не присвоювався.

Окрім того, звільнений ОСОБА_1 не був державним службовцем в розумінні Законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», оскільки приймався на роботу поза конкурсом за розпорядженням голови РДА.

Отже, як стверджує відповідач, спірні правовідносини між позивачем та головою Білозерської РДА не пов`язані з проходженням публічної служби, а тому є звичайним трудовим спором (ст.19 ЦПК України), саме з метою вирішення якого позивач і звернувся до суду, зазначаючи про це у своїй позовній заяві.

При визначенні судової юрисдикції щодо вирішення справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, суб`єктного складу сторін, предмета спірних правовідносин.

Так, предметом розгляду у даній адміністративні справі є протиправність дій голови Білозерської РДА Херсонської області Неделька А.М. щодо прийняття (видання):

- розпорядження "Про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Білозерського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді" від 19.03.2020 року № 9-ос;

- розпорядження "Про оголошення догани директору Білозерського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ОСОБА_1 " від 03.02.2020 року № 3-ос;

- розпорядження "Про оголошення догани директору Білозерського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ОСОБА_1 " від 04.03.2020 року № 7-ос.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Отже, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Згідно ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

З аналізу вказаних норм вбачається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється не на будь-які трудові спори, а лише ті, які пов`язані з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням, звільненням з неї.

Пунктом 17 ч.1 ст.4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З наведеного випливає, що будь-яка державна служба є публічною службою. Базовим (загальним) законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України "Про державну службу".

Відповідно до Закону України "Про державну службу" державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Державна служба характеризується тим, що: а) здійснюється на державних посадах у державних органах або їх апаратах; б) має своєю метою реалізацію завдань і функцій держави; в) регламентується Законом України «Про державну службу» та іншими спеціальними законами; г) характеризується особливістю вступу на державну службу, її проходженням, припиненням службових відносин; ґ) пов`язана з присвоєнням рангів, чинів, спеціальних і військових звань; д) характеризується безпартійністю або політичною нейтральністю державних службовців; е) оплачується за рахунок державного бюджету.

Спори з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби охоплюють весь спектр спорів, що виникають у відносинах публічної служби. Водночас до цієї категорії не належать трудові спори: а) керівників та інших працівників державних і комунальних підприємств, установ та організацій; б) працівників, які працюють за трудовим договором у державних органах і органах місцевого самоврядування; в) працівників бюджетних установ та ін.

Судом встановлено, що позивача ОСОБА_1 звільнено з посади директора Білозерського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді спірним розпорядженням голови Білозерської РДА від 19.03.2020 року №9-ос.

Як зазначив відповідач в обґрунтування клопотання про закриття провадження у справі, ОСОБА_1 не є державним службовцем, посада, з якої його було звільнено не відносилась до державної служби, позивач не складав Присягу державного службовця, ранг державного службовця їй не присвоювався. Вказані обставини позивачем не заперечуються.

Отже, сторонами у справі не заперечується той факт, що позивач не був на момент звільнення його з посади та не є на даний момент державним службовцем.

Згідно приписів Посадової інструкції директора Білозерського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, затвердженої головою Білозерської РДА від 16.09.2019 року, основною метою діяльності директора Білозерського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді є проведення в районі соціальної роботи з сім`ями, дітьми та молоддю, які перебувають у складних життєвих обставинах та потребують сторонньої допомоги (п. 1.1).

Директор Центру безпосередньо підпорядковується начальнику управління соціального захисту населення Білозерської РДА.

Директор Центру призначається на посаду і звільняється з посади головою Білозерської РДА за погодженням з Херсонським обласним центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з дотриманням вимог чинного законодавства та Кодексу законів про працю України (п. 1.2).

З урахуванням викладеного, а також, враховуючи положення Посадової інструкції директора Білозерського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, вбачається, що така посада не є діяльністю на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійною діяльністю суддів, прокурорів, військовою службою, альтернативною (невійськовою) службою, іншою державною службою, патронатною службою в державних органах, службою в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином, посада директора Білозерського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, з якої звільнено позивача спірним розпорядженням, не відноситься до публічної служби, оскільки не пов`язана з діяльністю на державних політичних посадах, професійною діяльністю суддів, прокурорів, військовою службою, альтернативною (невійськовою) службою, дипломатичною службою, іншою державною службою, службою в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Суд зауважує, що робота позивача в комунальній установі, не зважаючи на спеціальну процедуру призначення та звільнення, не є проходженням публічної служби в розумінні КАС України.

Водночас, позовні вимоги щодо скасування розпорядження про оголошення догани та стягнення середнього заробітку, пов`язані саме з виданням відповідачем розпорядження про звільнення позивача від 19.03.2020 року №9-ос і, відповідно, ці вимоги також є вимогами, що пов`язані з відновленням трудових прав ОСОБА_1 .

Оскільки робота позивача на посаді директора Білозерського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді не є публічною службою, у даній справі відсутній спір з приводу прийняття громадян на публічну службу та її проходження. Зазначений спір є виключно трудовим спором і повинен вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

Наявність у спірних правовідносинах сторони - посадової особи суб`єкта владних повноважень голови Білозерської РДА Неделька А.М., не змінює правову природу спірних правовідносин та не робить спір публічно-правовим, оскільки позивач не проходив публічну службу, а в спірних правовідносинах голова Білозерської РДА відносно позивача не виконує функцій суб`єкта владних повноважень, а фактично є роботодавцем у трудових відносинах.

Суд зазначає, що трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини регулює Кодекс законів про працю України (частина перша статті 1 Кодекс законів про працю України (далі КЗпП України)).

Статтею 2 КЗпП України гарантовано, зокрема, право працівників на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади.

За правилами пункту 1 частини першої Згідно ст.19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу звільнення позивача з посади директора Центру, суд дійшов висновку, що спір не є публічно-правовим, а стосується трудових відносин і має вирішуватися за правилами ЦПК.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …. З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (право на повноважний суд), ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Підсумовуючи наведене й беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні ч.1 ст. 6 Конвенції.

При зазначених вище обставинах, враховуючи, що спір пов`язаний з захистом трудових прав позивача, - Херсонський окружний адміністративний суд не є «встановленим законом судом» щодо розгляду такого спору, суд вважає за необхідне провадження по справі закрити.

З вищенаведеного слідує, що спір між сторонами виник із трудових відносин, за своєю правовою природою не пов`язаний із здійсненням відповідачем владних управлінських функцій, тобто, не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому повинен вирішуватись за правилами цивільного судочинства відповідно до вимог ЦПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки даний спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, суд вбачає наявними підстави для задоволення клопотання відповідача та закриття провадження у справі.

Судових витрат по справі не встановлено.

Таким чином, керуючись приписами ст. 238 КАС України, суд

ухвалив:

Закрити провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Голова Білозерської державної районної адміністрації Херсонської області Неделько Андрій Миколайович про визнання недійсними розпоряджень.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення з такою самою позовною заявою не допускається.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня її проголошення, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомукаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення.

У разі постановлення ухвали в порядку письмового провадження ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114,122,162, 163,164, 165,169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки, продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя С.В. Гомельчук

кат. 106030000