Справа № 120/2026/20-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 р. Справа № 120/2026/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

18.05.2020 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок, відкритий в ПАТ КБ "ПриватБанк";

- зобов`язати відповідача виплачувати пенсію позивачу на банківський рахунок позивача, відкритий в ПАТ КБ "ПриватБанк".

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що до травня 1994 року позивач проживав у місті Вінниці та отримував пенсію за вислугу років. В подальшому позивач виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, після чого виплата пенсії була припинена. 12.04.2017 представник позивача звернувся до відповідача з заявою про перерахунок та поновлення виплати позивачу пенсії за вислугу років у розмірах відповідно до чинного законодавства України. Відмову пенсійного органу було оскаржено до суду. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.04.2018 у справі № 127/25694/17 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не розгляду заяви позивача про поновлення виплати пенсії та зобов`язано відповідача розглянути таку заяву та прийняти відповідне рішення.

На виконання судового рішення відповідач прийняв рішення № 3 від 25.05.2018, яким відмовив позивачу в поновленні виплати пенсії за вислугу років. Не погодившись з зазначеним рішення, позивач повторно звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду. У справі № 120/1219/19 постановлено рішення від 25.07.2019, яким позов задоволено частково, а саме визнано протиправним вищевказане рішення та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області поновити нарахування та виплату раніше призначеної позивачу пенсії за вислугу років на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, з дати звернення позивача 12.04.2017.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2019 рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25.07.2019 в частині відмови позивачу у позові в частині перерахунку пенсії, нарахування компенсації втрати частини доходів, індексації, виплати підвищення до пенсії та поновлення виплати пенсії за період з 07.10.2009 по 12.04.2017 скасовано. Прийнято в цій частині постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено. Водночас позов про поновлення виплати пенсії за період з 07.10.2009 по 12.04.2017 залишено без розгляду. В решті рішення суду першої інстанції залишене без змін.

На виконання рішення суду у справі № 120/1219/19 відповідач надіслав позивачу листа за № 0200-0322-8/6903 від 26.02.2020, яким повідомив про те, що оскільки позивач надав номер поточного рахунку, відкритого в ПАТ КБ "ПриватБанк", виплата позивачу поновленої пенсії неможлива. При цьому відповідач зазначив, що згідно із ст. 52 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" виплата пенсії здійснюється органам Пенсійного фонду України через установи ВАТ "Державний ощадний банк України".

Позивач вважає протиправною бездіяльність пенсійного органу щодо невиплати йому поновленої пенсії на банківський рахунок в ПАТ КБ "ПриватБанк", а тому звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 25.05.2020 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтею 263 КАС України.

23.06.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач зазначає, що відповідно до п. 10 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1596 від 30.08.1999, заява про виплату пенсії або грошової допомоги подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду чи органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України або приймається органом Пенсійного фонду чи органом соціального захисту населення від установи уповноваженого банку. Заяви приймаються за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує її вік, та документа, визначеного законодавством, для з`ясування місця її проживання, і реєструються в установленому порядку. Тому відповідач не вбачає підстав для зміни способу виплати пенсії, оскільки позивач не звертався до Головного управління особисто з заявою встановленого зразка.

Відповідно до ч. 3 ст. 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас частиною четвертою статті 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

При цьому враховується, що в період з 09.06.2020 по 26.06.2020 суддя-доповідач перебував у відпустці.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив, що у 1994 році позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Надалі позивач виїхав з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, у зв`язку з чим виплату пенсії було припинено.

12.04.2017 представник позивача звернувся до відповідача з нотаріально посвідченою заявою про перерахунок та поновлення виплати позивачу пенсії за вислугу років у розмірах відповідно до чинного законодавства України. Серед іншого до заяви було додано заяву позивача від 12.04.2017 про перерахування пенсійних виплат на поточний банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ КБ "ПриватБанк" (). Однак відповідач у поновленні виплати пенсії відмовив, що змусило позивача за захистом своїх прав та інтересів звернутися до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.04.2018 у справі № 127/25694/17 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не розгляду заяви позивача про поновлення виплати пенсії та зобов`язано відповідача розглянути таку заяву з прийняттям відповідного рішення.

На виконання зазначеного судового рішення відповідач прийняв рішення № 3 від 25.05.2018, яким відмовив позивачу в поновленні виплати пенсії за вислугу років. Це рішення позивач оскаржив до суду. 25.07.2019 у справі № 120/1219/19 Вінницьким окружним адміністративним судом постановлено рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме визнано протиправним вищевказане рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 3 від 25.05.2019 та зобов`язано пенсійним орган поновити нарахування та виплату раніше призначеної позивачу пенсії за вислугу років на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, з дати звернення позивача 12.04.2017.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2019 рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25.07.2019 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо перерахунку пенсії, нарахування компенсації втрати частини доходів, індексації, виплати підвищення до пенсії та поновлення виплати пенсії за період з 07.10.2009 по 12.04.2017. В цій частині прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено. Водночас позовну заяву щодо поновлення позивачу виплати пенсії за період з 07.10.2009 по 12.04.2017 залишено без розгляду. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

На виконання рішення суду у справі № 120/1219/19 відповідач надіслав позивачу листа за № 0200-0322-8/6903 від 26.02.2020, яким повідомив, що оскільки позивач надав номер поточного рахунку, відкритого в ПАТ КБ "ПриватБанк", виплата позивачу поновленої пенсії неможлива. При цьому відповідач послався на те, що згідно із ст. 52 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" виплата пенсії здійснюється органам Пенсійного фонду України через установи ВАТ "Державний ощадний банк України".

Позивач вважає протиправною бездіяльність пенсійного органу щодо невиплати йому пенсії на визначений банківський рахунок, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що не передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-ІV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону № 1058-ІV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1596 від 30.08.1999 затверджено Порядок виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках (далі - Порядок № 1596). Цей Порядок (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 22.09.2016) визначає механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, об`єднаними управліннями, головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів (далі - пенсія та грошова допомога), шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги в уповноважених банках.

Уповноваженими банками згідно з пунктом 2 Порядку № 1596 є банки, визначені переможцями конкурсу на право виплати пенсій, грошової допомоги та заробітної плати працівникам бюджетних установ через поточні рахунки відповідно до Порядку проведення конкурсного відбору банків, через які здійснюється виплата пенсій, грошової допомоги та заробітної плати працівникам бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1231.

Виплата пенсій та грошової допомоги відповідно до цього Порядку здійснюється за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувачів в населених пунктах у межах України, в яких функціонують вибрані одержувачами уповноважені банки, їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) (пункт 4 Порядку № 1596).

Як зазначено в пункті 6 Порядку № 1596, одержувачі самостійно обирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.

Згідно з іншими приписами Порядку № 1596:

- між уповноваженим банком і одержувачем укладається договір банківського рахунка. Положеннями договору не можуть погіршуватися умови виплати пенсій та грошової допомоги, встановлені цим Порядком. Умови договору повинні передбачати можливість його розірвання за ініціативою однієї із сторін (пункт 9);

- заява про виплату пенсії або грошової допомоги (додаток 1) подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду чи органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України або приймається органом Пенсійного фонду чи органом соціального захисту населення від установи уповноваженого банку (пункт 10);

- органи Пенсійного фонду та органи соціального захисту населення на підставі заяв, передбачених пунктом 10 цього Порядку, складають: списки на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки (далі - списки) згідно з додатком 2 у двох примірниках; опис списків на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки (далі - опис) згідно з додатком 3 у трьох примірниках (пункт 12).

- списки у двох примірниках за один день до початку кожного виплатного періоду, за який виплачується пенсія та грошова допомога, подаються органами Пенсійного фонду та органами соціального захисту населення відповідним установам уповноважених банків разом з двома примірниками описів (пункт 13);

- на підставі складених документів органи Пенсійного фонду та органи соціального захисту населення проводять протягом місяця за датами у межах виплатного періоду перерахування уповноваженим банкам коштів, необхідних для виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки одержувачів (пункт 14).

Таким чином, статтею 47 Закону № 1058-ІV передбачено можливість виплати пенсії через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Водночас пунктом 6 Порядку № 1596 визначено, що пенсіонери самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.

На сайті Пенсійного фонду України за посиланням: www.pfu.gov.ua/1906048-upovnovazheni-banky наведено перелік уповноважених банків, через які може здійснюватися виплата пенсій, серед переліку уповноважених банків є також ПАТ КБ "ПриватБанк".

Отже, ПАТ КБ "ПриватБанк" є уповноваженим банком, якому надано право виплати пенсії пенсіонерам, через відкритий в ньому поточний банківський рахунок.

Згідно з пунктом 10 Порядку № 1596 заява про виплату пенсії подається:

- одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України;

- приймається органом Пенсійного фонду від установи уповноваженого банку.

Судом встановлено, що на ім`я позивача ОСОБА_1 відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ КБ "ПриватБанк", , тобто в установі банку, уповноваженого на виплату пенсії.

При цьому до заяви представника позивача від 12.04.2017 про призначення/перерахунок пенсії позивачу ОСОБА_1 , яка посвідчена приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кравченко С.Ю., було додано заяву позивача від 12.07.2017 про перерахування про перерахування належних йому сум пенсій на вищезазначений рахунок.

Водночас суд зауважує, що на вказаній заяві уповноваженим співробітником банку ОСОБА_2 зроблено відмітку про здійснення ідентифікації клієнта під час відкриття рахунка з пред`явленням паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу заявника та підтверджує її вік, та документа для з`ясування місця її проживання.

Разом з тим, відповідач не здійснив поновлення виплати пенсії на відкритий позивачем рахунок в ПАТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на те, що органами Пенсійного фонду України пенсії виплачуються через установи ВАТ "Державний ощадний банк України" за місцем фактичного проживання пенсіонера на підставі відповідних документів, що оформляються органом Пенсійного фонду України (ст. 52 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби").

Оцінюючи наведені доводи Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, суд враховує, що:

1) позивач ОСОБА_1 отримував пенсію за вислугу років та перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області;

2) позивач постійно проживає за межами України та немає фактичного місця проживання в Україні;

3) позивач подав заяву про виплату пенсії на його банківський рахунок через уповноважений банк (ПАТ КБ "ПриватБанк") та при цьому у заяві зазначив, що його постійне місце проживання знаходиться в іншій державі; крім того, співробітник банку своїм підписом підтвердив, що ідентифікації клієнта під час відкриття рахунка проведена у повному обсязі відповідно до вимог чинного законодавства та нормативно-правових актів Національного банку України.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що пункт 4 Порядку № 1596 до цієї ситуації не застосовується, оскільки його положення стосуються осіб, котрі мають фактичне місце проживання в Україні. Водночас відсутність у позивача фактичного місця проживання в Україні не може бути підставою для відмови у виплаті йому пенсії на відкритий ним рахунок в уповноваженому банку, яким є ПАТ КБ "ПриватБанк".

Також суд критично оцінює твердження відповідача про те, що позивач не звертався із заявою про спосіб виплати йому пенсії, оскільки цей факт вважається доведеним при розгляді адміністративної справи № 120/1219/19-а. При цьому суд наголошує, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25.07.2019, яке набрало законної сили, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зобов`язано поновити нарахування та виплату раніше призначеної позивачу пенсії за вислугу років на підставі тих документів, що були подані 12.04.2017. Таким чином, суд, по-перше, визнав факт звернення позивача за призначенням (поновленням) пенсії з 12.04.2017, тобто датою подання відповідної заяви представником позивача, і, по-друге, вважав належними й достатніми для поновлення пенсії ті документи, що були подані разом з цією заявою, в тому числі заява позивача від 12.04.2017 про перерахування пенсійних виплат на банківський рахунок в ПАТ КБ "ПриватБанк".

Крім того, суд акцентує увагу на пріоритетності неухильного виконання судового рішення, ухваленого на користь позивача про поновлення виплати пенсії.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За своїм змістом принцип обов`язковості судових рішень, як один з визначальних принципів здійснення правосуддя в Україні, полягає в обов`язковому і безумовному виконанні на всій території України судових рішень, що набрали законної сили, а також у встановленні відповідальності за невиконання таких рішень.

Названий принцип поряд з Конституцією відображений також у багатьох кодифікованих законах України, зокрема в Цивільному процесуальному кодексі України, Кодексі адміністративного судочинства України, Господарському процесуальному кодексі України тощо.

Отже, Конституцією та законами України:

по-перше, безпосередньо закріплено принцип обов`язковості судового рішення, який означає, зокрема, безумовне виконання прийнятого судом рішення;

по-друге, визначено обов`язок держави із забезпечення виконання судового рішення, який передбачає вжиття органами державної влади та їх посадовими особами усіх заходів з метою виконання рішення суду;

по-третє, встановлено юридичну відповідальність за невиконання судового рішення, що набрало законної сили.

Питання щодо виконання судових рішень, ухвалених на користь заявників, неодноразово було предметом розгляду у Європейському суді з прав людини.

Так, у пункті 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Також у рішення від 15 березня 2001 року в справі "Піалопулос та інші проти Греції" ЄСПЛ зазначив, що якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс.

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (пункт 66 рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy)).

Крім того, в рішенні від 7 травня 2002 року у справі "Бурдов проти Росії" ЄСПЛ наголосив на тому, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а тому повинно відповідати вимогам, вміщеним у статті 6 Конвенції. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції.

Чимало рішень ЄСПЛ, пов`язаних з невиконанням рішень національних судів, стосуються України.

Так, згідно з рішенням від 29 червня 2004 року в справі "Войтенко проти України" саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися.

Прямо чи опосередковано до аналогічного висновку ЄСПЛ дійшов також у рішенні від 27 липня 2004 року у справі "Ромашов проти України" (Romashov v. Ukraine), у Рішенні від 11 січня 2005 року у справі "Дубенко проти України" (Dubenko v. Ukraine) та у Рішенні 7 грудня 2006 року у справі "Козачек проти України" (Kozachek v. Ukraine).

Таким чином, виконання остаточного судового рішення охоплюється гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції, щодо права кожного на справедливий суд.

Водночас вимоги щодо відкриття рахунку у відділенні ВАТ "Ощадбанк", як умови для виплати поновленої пенсії на виконання остаточного судового рішення, можуть розцінюватись як дії щодо створенням неправомірних перешкод для виконання рішення суду, ухваленого на користь позивача.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні ЄСПЛ від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначено, що стаття 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, у якій би формі вони не забезпечувалися у національному правовому полі. Суд також підкреслив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" ЄСПЛ вказав на те, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ зауважив, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. З урахуванням цього Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Також, вирішуючи справу " Юрій Миколайович Іванов проти України" (рішення від 15.01.2010 року), ЄСПЛ відзначив, що "ефективний засіб правового захисту - це такий, що відновлює порушене право та запобігає порушенню в майбутньому. Стаття 13 Конвенції прямо виражає обов`язок держави, передбачений статтею 1 Конвенції, захищати права людини передусім у межах своєї власної правової системи. У справах про невиконання рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє вчасно виконати рішення, є найціннішим".

Враховуючи наведене суд приходить до переконання, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок, відкритий в ПАТ КБ "ПриватБанк", є підставними та підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом в рішенні.

З огляду на зазначені положення та беручи до уваги обставини, встановлені під час розгляду цієї справи, суд доходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача виплачувати позивачу пенсію за вислугу років на поточний рахунок позивача, відкритий в ПАТ КБ "ПриватБанк", визначений пенсіонером згідно із заявою від 12.04.2017 про перерахування пенсійних виплат на банківський рахунок. Отже, в цій частині позовні вимоги також належить задовольнити.

За приписами пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Втім, оскільки ухвалою суду від 25.05.2020 позивача звільнено від сплати судового збору за подання позову, а інших витрат, пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок, відкритий в ПАТ КБ "ПриватБанк".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на визначений пенсіонером банківський рахунок, відкритий в ПАТ КБ "ПриватБанк".

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 9 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 );

2) відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Рішення суду складено 30.06.2020.

Суддя Сало Павло Ігорович