Справа № 520/13143/19
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2020-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 р.Справа № 520/13143/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Бартош Н.С. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача Міліруд Є.О.,

представника відповідача Діанової С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Шляхова О.М., м. Харків) від 12.03.2020 року (повний текст рішення складено 24.03.2020 р.) по справі № 520/13143/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій від 25.10.2019 № , винесене в.о. начальника ГУ ДПС у Харківській області щодо стягнення штрафу у розмірі 250 000 грн. /або зменшити суму штрафу до справедливого.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення відповідача є протиправним та таким, що суперечить нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року було відмовлено у задоволенні позову.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Позивач також подав доповнену апеляційну скаргу та просить прийняти до розгляду доповнення та зміни до апеляційної скарги та розглянути її у новій редакції, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування посилається на відсутність вини ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ОСОБА_1 у порушенні вимог ч.20 ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" через те, що він як добросовісний платник податків здійснив усіх можливих дій для отримання ліцензії, заборонив ведення господарської діяльності наказом із 01.07.2020 своїм працівникам до отримання ліцензії. Порушення ДПС в Харківській області порядку проведення фактичної перевірки через вихід за межі її проведення і застосування методів, допустимих до інших видів податкових перевірок, зокрема камеральних. Відсутність у матеріалах перевірки первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували реалізацію Позивачем пального без наявності ліцензії, отриманих під час проведення фактичної перевірки. Порушення фіскальним органом форми рішення про накладення фінансових санкцій за порушення ч.20 ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", зокрема застосування Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", який протирічить пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, а тому не може застосовуватись.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу та доповнену апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників позивача та відповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що Головним управлінням ДПС у Харківській області було видано наказ про проведення фактичної перевірки №1050 від 08.10.2019, яким наказано провести з 08.10.2019 фактичну перевірку тривалістю 10 діб платника податків ФО-П ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) за місцем фактичного провадження діяльності АЗС, що знаходиться за адресою АЗС Салтівське шосе, буд АДРЕСА_1 272, Немишлянський район, м. Харків за період з 01.07.2019 по день закінчення перевірки у встановленому Податковим кодексом України порядку.

Згідно належним чином оформлених направлень ГУ ДПС у Харківській області від 08.10.2019 та на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України працівниками ГУ ДПС у Харківській області 09.10.2019 було проведено фактичну перевірку господарської одиниці АЗС, що розташована за адресою: Салтівське шосе, буд. 272, Немишлянський район, м. Харків, що належать суб`єкту господарювання ФО-П ОСОБА_1 .

Так, позивач, ФО-П ОСОБА_1 , здійснює роздрібну торгівлю пальним за адресою: АДРЕСА_2 Немишлянський район, м. Харків.

Після ознайомлення з наказом про проведення фактичної перевірки ФО-П ОСОБА_1 розписався у направленнях.

Відповідно до ст. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України за результатами контрольно-перевірочних заходів 09.10.2019 було складено акт фактичної перевірки №375/20-40-32-01-08/ від 16.10.2019, в якому відображено всі встановлені порушення. Акт фактичних перевірок, підписано особисто ФО-П Заєць Володимир ОСОБА_4 , без зауважень, та відповідно отримано другий примірник акту про результати фактичної перевірки.

На підставі актів перевірки відповідачем було винесено оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій від 25.10.2019 № Головного управління ДПС у Харківській області в якому вказано, «що на підставі акт фактичної перевірки №375/20-40-32-01-08/ від 16.10.2019 встановлено порушення ст. 15 Закону України від 19.12.2015 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» із змінами та доповненням, та на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, ст. 17 Закону України №481/95-ВР застосовано суму штрафних фінансових санкцій в сумі 250000 грн., код платежу 21081500.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої виходив з того, що позивач здійснив правопорушення, склад якого є доведеними, а тому застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій за оскарженими рішеннями є правомірним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Щодо правомірності проведеної фактичної перевірки колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючий орган має право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно із п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України).

Відповідно до ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, як: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Відповідно до п.п. 80.5, 80.9, 80.10 ст. 80 Податкового кодексу України допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Так, за правилами п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

З вказаних норм слідує, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Як встановлено під час вирішення спору та вбачається із матеріалів справи, підставою для проведення перевірки стала наявна у контролюючого органу інформація про порушення платником умов реалізації пального та необхідністю у зв`язку із цим здійснення перевірочних функцій, визначених законодавством у сфері обігу пального.

Вказані підстави для проведення фактичної перевірки прямо передбачені п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України і наведені у наказі на перевірку, який разом із відповідними направленнями були вручені під розписку ОСОБА_1 (а.с. 59). Зазначеній особі перевіряючими було вручено також і копію акту перевірки №375/20-40-32-01-08/ від 16.10.2019р. (а.с. 11-14).

Фактична перевірка проведена у строк в один день, її результати оформлено відповідним актом, примірник якого був вручений вищевказаній посадовій особі позивача під розпис.

Наведене свідчить про дотримання відповідачем приписів п. 82.2 ст. 82, п. 86.5 ст. 86 Податкового кодексу України, а доводи позивача про порушення установленого порядку фактичної перевірки не знаходять свого підтвердження.

Крім того, колегія судів зазначає, що виконання контролюючим органом своїх обов`язків щодо організації податкового контролю, зокрема, шляхом проведення фактичної перевірки не є порушенням прав платника, не спричиняє і не може спричинити негативних наслідків для нього у випадку належного ведення господарської діяльності, фінансової звітності, бухгалтерського обліку, у відповідності до норм податкового законодавства.

Щодо предмету виявлених порушень та правомірності застосування фінансових санкцій колегія суддів зазначає наступне.

Спірні правовідносини урегульовано Законом України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (далі - Закон №481).

До вказано Закону було внесено зміни Законом України від 23.11.2018 № 2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів», які набули чинності з 01.07.2019. Зокрема, вказані зміни торкнулися, у тому числі, статті 15 Закону №481/95-ВР, приписи якої після 01.07.2019 викладено в такій редакції.

Імпорт, експорт алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності без ліцензії. Оптова торгівля на території України алкогольними напоями та тютюновими виробами здійснюється за наявності у суб`єктів господарювання всіх форм власності ліцензії на оптову торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами. Оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії.

Суб`єкти господарювання отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання

Суб`єкт господарювання має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.

Ліцензії на право оптової торгівлі пальним видаються терміном на п`ять років органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Переліку органів ліцензування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 609 від 5 серпня 2015 р в редакції станом на 01.07.2019року видача ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, як і зберігання пального віднесено до повноважень територіальних органів ДФС.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання, до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

Після видачі/призупинення/анулювання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, вносить відповідні відомості до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального не пізніше наступного робочого дня з дня видачі/призупинення/анулювання відповідної ліцензії.

Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

За порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального суб`єкти господарювання притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Абзацом 8 частини другої статті 17 Закону України №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" передбачено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії - 250000 гривен.

Отже, колегія суддів зауважує, що суб`єкт господарювання, який має намір здійснювати оптову торгівлю пальним, з 01.07.2019 повинен отримати в уповноваженого органу виконавчої влади завчасно відповідну ліцензію на кожне місце роздрібної торгівлі пальним. За відсутності ліцензії, суб`єкт господарювання несе відповідальність, передбачену приписами статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», у вигляді штрафу - 250000 гривень.

Відповідно до відомостей встановлених в акті перевірки, для здійснення господарської діяльності Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 отримано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним: №1900514 від 03.09.2019 р., термін дії з 07.09.2019 р. по 07.09.2024 р., за адресою: Салтівське шосе, буд. 272, Немишлянський район, м. Харків.

При цьому, в ході проведення перевірки встановлено факт реалізації пального на АЗС за адресою Салтівське шосе, буд. 272, Немишлянський район, м. Харків ємністю 9 л за ціною 11,10 грн. за літр на загальну суму 99,90 грн. Розрахункову операцію через РРО проведено, касовий чек встановленого зразка роздруковано та видано. Тобто встановлено, що 01.07.2019 р. здійснювалась роздрібна реалізація пального без наявності ліцензії.

Інформація про проведені розрахункові операції з застосуванням РРО щоденно мається в електронному звіті до ДПС України та зберігається на відповідному сервері. Звіт містить як загальну інформацію про застосування РРО (фіскальний та заводський номери . загальний виторг, реєстр операцій (продаж, повернення, службовий та інше), перелік чеків з зазначенням дати, часу проведення господарської операції, загальної суми чеку) так і кожного чеку (господарської операції) де зазначається перелік реалізованих товарів, їх існування, кількість, вартість за одиницю та загальна сума продажу. Дана інформація доступна для використання структурними підрозділами ДПС України через Автоматизовану систему «Податковий блок» (далі ІС «Податковий блок»).

За даними АІС "Податковий блок" по РРО тип Марія-303 А1, який використовується позивачем на АЗС за адресою:Салтівське шосе, буд. 272, Немишлянський район, м. Харків, суб`єктом господарювання 01.07.2019 року проведено реалізацію пального на загальну суму 99,90 грн., що підтверджується касовим чеком ФН , ЗН БЗ (а.с. 58).

При цьому, право на роздрібну торгівлю пальним позивач набув з 07.09.2019 року, а саме з моменту строку дії відповідної ліцензії.

Тобто 01.07.2019 р. товариство здійснювало реалізацію пального з порушенням вимог Закону №481.

Отже, суб`єкт господарювання, який реалізує пальне без відповідної ліцензії, повинен нести відповідальність, передбачену приписами статті 17 Закону №481/95-ВР.

Колегія суддів звертає увагу, що позивача по суті не заперечує та не спростовує факту продажу пального у період 01.07.2019, а лише вказує на те, що ним було попереджено операторів про необхідність припинення роботи заправочної станції з 01.07.2019 р., але не зважаючи на це оператор ОСОБА_5 почав 01.07.2019 р. відпуск пального.

Однак, відповідно до чинного законодавства саме суб`єкт господарювання несе відповідальність, передбачену приписами статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» за роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії.

Варто зазначити, що в апеляційній скарзі апелянт не спростовує висновків суду першої інстанції про підтвердженість матеріалами справи порушення ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», а лише вважає необхідним визнати рішення про застосування фінансових санкцій неправомірним у зв`язку з непомірним розміром штрафу, тобто заперечує правильність визначення розміру штрафних санкцій за вказане порушення, оскільки вважає що не дотримано необхідний баланс між несприяливими наслідками для прав свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Однак колегія судів зазначає, що в разі порушення вимог Закону №481, роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії, санкцією статті 17 Закону №481/95-ВР передбачено застосування штрафу саме в розмірі 250000 гривен. без жодних альтернатив.

Щодо ж до суті виявлених порушень, за які на позивача накладено штрафні санкції, то ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій Фізичною особою-підприємцєм ОСОБА_1 не надало жодного доказу в підтвердження наявності ліцензії 01.07.2019 р. на право роздрібної торгівлі пальним.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про наявність з боку позивача порушень норм чинного законодавства України виявлених під час проведення перевірки податковим органом, а саме реалізація пального без наявності ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним в період з 01.07.2019, дана обставина позивачем не спростована, доводів які б ставили під сумнів наявність даних порушень не наведені, тому оскаржуване рішення є правомірним та не підлягає скасуванню.

Механізм застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 17 вказаного Закону визначається Порядком застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженим постановою КМУ від 2 червня 2003 р. № 790 (далі - Порядок № 790).

Відповідно до п. 8 Поряду №790 рішення про застосування фінансових санкцій до суб`єкта господарювання за порушення норм Закону складається за формою згідно з додатком до цього Порядку.

У п. З додатку до Порядку №790, яким затверджено форму рішення про застосування фінансових санкцій вказано, що : «Суб`єкт господарювання у триденний строк після сплати штрафу повинен письмово повідомити про це органу виконавчої влади, який прийняв рішення про застосування фінансових санкцій, із зазначенням номерів і дат платіжних доручень, за якими сплачено штраф. У разі невиконання суб`єктом господарювання рішення про застосування фінансових санкцій сума штрафу стягується у судовому порядку».

Відповідний припис міститься у ч. 5 ст. 17 Закону № 481/95-ВР, згідно з яким у разі невиконання суб`єктом господарювання рішення органів, зазначених у частині третій цієї статті, сума штрафу стягається на підставі рішення суду.

Частина 3 вказаної статті визначає, що рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом. алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

На підставі викладеного твердження апелянта, про те, що фіскальним органом було порушено форму рішення про накладення фінансових санкцій не знайшло своє підтвердження.

Крім того, як свідчить судова практика з даного питання, окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення. У такому разі рішення контролюючого органу про застосування фінансових санкцій за порушення вимог законодавства з регулювання обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, прийняте не за формою, передбаченою для податкових повідомлень-рішень, варто розцінювати як податкове повідомлення-рішення з окремими дефектами, які не змінюють суті спірного рішення. Вказаний підхід є універсальним принципом розгляду податкових спорів, відповідно до якого перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року по справі № 520/13143/19 залишити без змін. < Судові витрати >

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді Н.С. Бартош О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 26.06.2020 року