Справа № 620/1533/20
Суддя: Ткаченко О.Є.
Дата ухвалення: 2020-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 червня 2020 року Чернігів Справа № 620/1533/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Ткаченко О.Є.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,
У С Т А Н О В И В:
Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути матеріальну шкоду в сумі 51261,63 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що на час звільнення, відповідачем завдана державі в особі військової частини НОМЕР_1 пряма дійсна шкода, яка виникла внаслідок втрати 3 (трьох) комплектів автомобільних шин. Станом на день звернення до суду зазначена шкода, з урахуванням часткової сплати, становить в сумі 51796,80 грн та відповідачем в добровільному порядку не відшкодована.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 позовна заява залишена без руху. У встановлений строк вимоги ухвали виконані.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.03.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позов, в якому останній заперечував проти його задоволення з підстав того, що, станом на час виникнення спірних правовідносин, на притягнутих до матеріальної відповідальності звільнених з військової служби військовослужбовців і військовозобов`язаних після закінчення зборів, які не відшкодували заподіяної ними державі шкоди, в 10-денний термін після дня вибуття їх з військової частини до суду за місцем їх постійного проживання (роботи) надсилаються виконавчі написи органів, що виконують нотаріальні дії. Для отримання виконавчого напису командир (начальник) військової частини подає органам, що виконують нотаріальні дії, довідки про суму заборгованості, яка підлягає стягненню. Позивачем не надано доказів, що з 05.05.2017 по 05.05.2020 відповідно до пункту 32 ним було оформлено та подано виконавчий напис за місцем проживання (роботи) відповідача.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

17.03.2015 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 55 старшого прапорщика ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення (а.с.9).

Відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) від 22.04.2017 № 91 у військовій частині НОМЕР_1 проведено службове розслідування за фактом нестачі 3 (трьох) комплектів автомобільних шин 14.00*20, виявленої під час здачі посади командира евакуаційного взводу евакуаційної роти ремотно-відновлювального батальйону (а.с.11).

За результатами службового розслідування за шкоду, завдану державі в особі військової частини - польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), пов`язану з втратою 3 (трьох) комплектів автомобільних шин 14.00*20, отриманих згідно накладної № 83 від 06.03.2017 колишнього командира евакуаційного взводу евакуаційної роти ремотно-відновлювального батальйону старшого прапорщика ОСОБА_1 відповідно до Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України № 243 від 23.06.1995, притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності на суму 51796,80 грн, про що складено акт службового розслідування, затвердженого командиром військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 24.04.2017 та видано наказ від 24.04.2017 № 448 командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (а.с.17-19, 20-22).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 100 від 05.05.2017 старшого прапорщика ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) у зв`язку зі звільненням з лав Збройних Сил України (по закінченню контракту) (а.с.23).

Під час звільнення з військової служби з грошового забезпечення старшого прапорщика ОСОБА_1 утримано 535,17 грн. Залишок до утримання згідно довідки військової частини НОМЕР_1 № 301 від 22.04.2020 становить 51261,63 грн (а.с.24).

З метою досудового врегулювання спору Військовою частиною НОМЕР_1 направлена претензія за № 1074 від 23.04.2020 до нового місця служби старшого прапорщика ОСОБА_1 (а.с.25).

24.04.2020 військова частина НОМЕР_1 отримали лист військової частини НОМЕР_3 від 24.04.2020 № 146 з копією аркуша бесіди зі старшим прапорщиком ОСОБА_1 з відмовою про добровільне відшкодування шкоди завданій державі під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 (а.с.26, 27).

Вказані обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані з відшкодуванням відповідачем матеріальної шкоди, спричинені при виконанні ним службових обов`язків в період знаходження з позивачем в правовідносинах, пов`язаних з перебуванням на військовій службі.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (статті 16 Статуту).

Згідно із статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Стаття 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначає, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Порядок відшкодування матеріальної шкоди військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, передбачений затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі (чинне на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 3 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність за наявності: заподіяння прямої дійсної шкоди; протиправної їх поведінки; причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; вини у заподіянні шкоди.

Відповідно до п. 10 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

Приписами п.п. 17, 18, 19, 21, 22, 23 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, передбачено, що у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Згідно п. 30 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, якщо військовослужбовець вибув на нове місце служби до повного відшкодування заподіяної ним шкоди, то утримання грошової суми за новим місцем служби провадиться на підставі запису у грошовому атестаті. Списання сум заборгованості за попереднім місцем служби у цьому випадку провадиться лише в разі отримання письмового підтвердження про їх стягнення за новим місцем служби військовослужбовця. Підтвердження про прийняття суми заборгованості до стягнення підписується командиром (начальником), начальником фінансового органу (головним бухгалтером) військової частини і засвідчується гербовою печаткою.

Проте, в пункті 32 цього Положення передбачено, що на притягнутих до матеріальної відповідальності звільнених з військової служби військовослужбовців і військовозобов`язаних після закінчення зборів, які не відшкодували заподіяної ними державі шкоди в 10-денний термін після дня вибуття їх з військової частини, до суду за місцем їх постійного проживання (роботи) надсилаються виконавчі написи органів, що виконують нотаріальні дії. Для отримання виконавчого напису командир (начальник) військової частини подає органам, що виконують нотаріальні дії, довідки про суму заборгованості, яка підлягає стягненню.

Таким чином, питання про відшкодування матеріальної шкоди військовослужбовцями, притягнутими до матеріальної відповідальності в період проходження ними військової служби, вирішується в безспірному порядку шляхом виконання нотаріусом виконавчого напису.

Доказів, які б свідчили про відмову нотаріуса у вчиненні виконавчого напису щодо стягнення з відповідача зазначеної матеріальної шкоди, матеріали справи не містять.

Відповідно до статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Пунктами 1.1, 1.2, 3.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлено Кабінетом Міністрів України - постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені судом обставини, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи відсутність судових витрат позивача, їх розподіл не здійснюється.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
В задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.
Повний текст рішення виготовлено 26 червня 2020 року.

Суддя О.Є. Ткаченко