Справа № 160/1527/20
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2020 року Справа № 160/1527/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗахарчук-Борисенко Н. В.
за участі секретаря судового засіданняДудко Ю.С.,
представника позивача представника відповідача Клочихіна Є.І., Філіппової А.В.,
10.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, в якій просить:
З урахуванням вищевикладеного, позивач вважає, що винесена вимога є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 12.02.2020 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання до суду:копії доручення, яка вказана у п. 5 додатків до позовної заяви.
26.02.2020 на виконання вимог ухвали суду від 12.02.2020 представником позивача було усунуто недоліки адміністративного позову.
Ухвалою суду від 27.02.2020 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні.
19.03.2020 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідно до Закону України № 2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», із змінами, які набули чинності з 01.01.2017, що стосуються платників, які перебувають на загальній системі оподаткування та якими не отриманий дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року) фізичні особи підприємці зобов`язані сплачувати суму єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Оскаржувана вимога винесене на підставі, у спосіб та відповідно до вимог чинного законодавства України та складається з:
- за 2017 рік по строку 09.02.2018 (автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці платника єдиного внеску фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ) у сумі 8448,00 грн. (мінімальна зарплата у 2017 році 3 200 грн.х 22% = 704 грн./місяць як приватному підприємцю на загальній системі оподаткування;
- за 1 квартал 2018 року по строку 19.04.2018 - 2457,18 грн. (мінімальна зарплата за 2018 рік 3723 х 22%=819,06 грн./місяць, за 3 місяці відповідно 2457,18 грн.);
- за 2 квартал 2018 року по строку 19.07.2018 - 2457,18 грн.;
- за 3 квартал 2018 року по строку 19.10.2018 - 2457,18 грн.;
- згідно рішень про застосування штрафних санкцій по строку 05.01.2019 - 680 грн.
- за 4 квартал 2018 року по строку 21.01.2019 - 2457,18 грн.;
- за 1 квартал 2019 року по строку 19.04.2019 - 2754,18 грн. (мінімальна зарплата у 2019 році 4173 грн. х 22% = 918,06 грн./місяць, за 3 місяці відповідно;
- за 2 квартал 2019 року по строку 19.07.2019 - 2754,18 грн.;
- за 3 квартал 2019 року по строку 21.10.2019 - 2754,18 грн.
Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що представником відповідача не спростовано твердження та аргументи стосовно суті позовних вимог. Крім того, відповідач повинен був перевірити обставини щодо наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця; здійснення ним підприємницької діяльності та отримання ним доходу у період, за який податковим органом нарахований єдиний внесок; нарахування та сплати роботодавцем за позивача, як за застраховану особу єдиного внеску в розмірі не меншому мінімального страхового внеску на місяць.
19.03.2020 до суду від представника Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.
Ухвалою суду від 20.03.2020 було залишено позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) було залишено без руху із встановленням позивачу терміну для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою з поважними письмовими обґрунтуваннями причин пропуску такого строку.
Ухвалою суду від 13.04.2020 призначено заяву представника ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) до розгляду у судовому засіданні.
13.04.2020 засобами електронного зв`язку до суду надійшло клопотання представника позивача про перенесення розгляду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду, у зв`язку із прийняттям постанови Кабінетом Міністрів України від 22.04.2020 №291 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України».
Протоколом судового засідання від 30.04.2020 відкладено розгляд заяви до 19.05.2020.
19.05.2020 відкладено розгляд заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду, у зв`язку з неявкою сторін до 04.06.2020.
02.06.2020 до суду від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову.
Ухвалою суду від 04.06.2020 відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі №160/1527/20.
Ухвалою суду від 04.06.2020 було задоволено заяву представника ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду в адміністративній справі №160/1527/20 та поновлено ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк звернення до суду з позовною заявою в адміністративній справі №160/1527/20. У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.
У судове засідання 16.06.2020 сторони з`явились.
Представник позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив суд задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку
Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець 22.02.2007, перебував на обліку в Кам`янському управлінні Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Кам`янська ДПІ як платник єдиного внеску та 11.10.2019 було внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності позивача відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Згідно карток особового рахунку за 2018-2019 роки позивачу нараховано суми єдиного внеску:
- за 2017 рік по строку 09.02.2018 (автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці платника єдиного внеску фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ) у сумі 8448,00 грн. (мінімальна зарплата у 2017 році 3 200 грн. х 22% = 704 грн./місяць як приватному підприємцю на загальній системі оподаткування;
- за 1 квартал 2018 року по строку 19.04.2018 - 2457,18 грн. (мінімальна зарплата за 2018 рік 3723 х 22%=819,06 грн./місяць, за 3 місяці відповідно 2457,18 грн.);
- за 2 квартал 2018 року по строку 19.07.2018 - 2457,18 грн.;
- за 3 квартал 2018 року по строку 19.10.2018 - 2457,18 грн.;
- згідно рішень про застосування штрафних санкцій по строку 05.01.2019 - 680 грн.
- за 4 квартал 2018 року по строку 21.01.2019 - 2457,18 грн.;
- за 1 квартал 2019 року по строку 19.04.2019 - 2754,18 грн. (мінімальна зарплата у 2019 році 4173 грн. х 22% = 918,06 грн./місяць, за 3 місяці відповідно;
- за 2 квартал 2019 року по строку 19.07.2019 - 2754,18 грн.;
- за 3 квартал 2019 року по строку 21.10.2019 - 2754,18 грн.
У зв`язку із наявністю заборгованості у позивача зі сплати єдиного внеску, відповідно до даних інтегрованої картки платника, станом на 31.10.2019 в розмірі 2721926 грн., Головним управління ДПС у Дніпропетровській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-278360-55 від 08.11.2019.
Вважаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-278360-55 від 08.11.2019 протиправною, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом про її скасування.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).
Відповідно до статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За змістом статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Як передбачено нормою частини 12 статті 9 Закону №2464-VI, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Відповідно до частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Враховуючи положення частини третьої статті 6 Закону № 2464-VI, вказані обов`язки поширюються також на платників єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, тобто і на позивача у справі.
З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що позивач припинив свою підприємницьку діяльність -11.10.2019, тобто після винесення оскаржуваної вимоги.
Відтак, у спірний період позивач мав статус платника єдиного внеску як фізична особа-підприємець.
Абзацом 3 частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
База нарахування єдиного внеску визначається статтею 7 Закону № 2464-VI.
Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 цього Закону єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI мінімальний страховий внесок - це сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Водночас, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Отже, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Таким чином, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
З урахуванням вищевикладеного, тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (але господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, фактично спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Вказані правові висновки наведені в постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №440/2149/19.
На підставі частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Довідкою про доходи від 21.01.2020 підтверджено сплату страхових внесків роботодавцем за позивача з вересня 2016 року по серпень 2019 року на загальну суму 126760,00 грн.
Отже, у період з вересня 2016 року по серпень 2019 року ОСОБА_1 не був платником єдиного внеску як ФОП, оскільки в цей період платником єдиного внеску за нього був його роботодавець.
Згідно з частиною 1 статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вище викладені обставини справи та, здійснивши системний аналіз вимог чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з даним адміністративним позовом понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2102,00 грн., що підтверджується квитанцією № 034410036 від 04.02.2020, оригінал якої міститься в матеріалах справи.
Отже, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 26.06.2020.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко