Справа № 161/4204/20
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/4204/20
Провадження № 2-а/161/225/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Ярмолюк В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

16.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначив, що 08.03.2020 року близько 13:10 год. на а/д Н09 322, в с. Ямниця його було зупинено інспектором УПП в Івано-Франківській області ДПП лейтенантом поліції Шумило С.Я. (далі інспектор) та повідомлено про перевищення ним встановленої швидкості руху. Надалі, інспектором було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2215431, якою його було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. (далі постанова). Вважає оскаржувану постанову безпідставною виходячи з наступного. Так, прилад TruCam LTI 20/20 № TC000734, за допомогою якого проводилося визначення швидкості, не є доказом в розумінні ст. 251 КУпАП, а також такий вимірювач швидкості автотранспортних засобів виключений з державного реєстру засобів вимірювальної техніки. Крім того, під час розгляду інспектором справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно нього, його було позбавлено права на захист. При цьому, в оскаржуваній постанові вказано, що до неї додано відео з приладу TruCam LTI 20/20 TC000734, реєстратор 0239, однак такий доказ до постанови додано не було. Враховуючи викладене, просить суд скасувати постанову серії ЕАК № 2215431 від 08.03.2020 року, а провадження у справі закрити.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.03.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні без виклику сторін.

26.05.2020 року від представника відповідача на поштову адресу суду надійшов відзив на позов відповідно до якої він вважає, що постанова є законною та винесена у повній відповідності до норм чинного законодавства України. В обрунтування своїх заперечень щодо позову зазначає, що 08.03.2020 року о 13:10 год. екіпажем УПП в Івано-Франківській області ДПП, під час несення служби в с. Ямниця на ділянці а/д Н-9, за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний № TC000734), було виявлено водія транспортного засобу INFINITI EX 35, д.н.з., НОМЕР_1 , який рухався зі швидкістю 76 км./год., чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 26 км./год. Надалі, водія вказаного транспортного засобу ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції та роз`яснено причину зупинки. Встановивши факт порушення позивачем вимог п. 12.4 ПДР України, інспектором було розглянуто відносно останнього справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП та винесено оскаржувану постанову. Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/16648, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 27.11.2019 року та чинного до 27.11.2020 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 № ТС000734, яким було зафіксовано перевищення позивачем швидкість руху, є придатним до застосування. Разом з тим, обставини, викладені позивачем у його позові, не містять обгрунтування відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення та спрямовані на уникнення від відповідальності за вчинене. На підставі викладеного, просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с. 27-33).

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові та електронні докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, 08.03.2020 року інспектором роти № 2 батальйону № 1 УПП у Івано-Франківській області ДПП лейтенантом поліції Шумилом С.Я. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, серія ЕАК № 2215431 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 5).

З оскаржуваної постанови вбачається, що 08.03.2020 року о 12:59, на 322 км. а/д Н-09, ОСОБА_1 рухався автомобілем INFINITI EX 35, д.н.з., НОМЕР_1 , зі швидкістю 76 км./год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості в населеному пункті на 26 км./год., чим порушив п. 12.4. ПДР України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Швидкість руху зафіксовано за допомогою приладу TruCam LTI 20/20 ТС № 000734.

Пунктом 12.4 ПДР України визначено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км./год.

Диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Частиною 1 ст. 8 ЗУ «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, - особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, із наявних в матеріалах справи відеофіксації та фотознімків, зроблених за допомогою лазерного вимірювача TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС 000734), слідує, що транспортний засіб INFINITI EX 35, д.н.з., НОМЕР_1 , рухається зі швидкістю 76 км/год. на 323 км. а/д Н-09 за координатами: географічна широта 48* 5858.04 N; географічна довгота 24* 4222.42 Е (а.с. 38, 39, 42).

В свою чергу, позивачем визнається та обставина, що вищевказані координати відповідають місцезнаходженню: Івано-Франківська обл., Тисменицький р-н, с. Ямниця, тобто межам населеного пункту.

Щодо твердження ОСОБА_1 про те, що прилад TruCam LTI 20/20 № НОМЕР_2 , за допомогою якого проводилося визначення швидкості, не є доказом в розумінні ст. 251 КУпАП, а також такий вимірювач швидкості автотранспортних засобів виключений з державного реєстру засобів вимірювальної техніки, суд зазначає наступне.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 року № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У 3197-12 (а.с. 37).

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року № 1362, пристрій TruCam був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Проте, чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Тобто, вказана процедура проводилась виключно відносно тих засобів вимірювальної техніки, які планувалося серійно виробляти в Україні або ввозити на територію України відповідними партіями.

Суд звертає увагу, що така процедура як «сертифікація» взагалі не міститься в нормах чинного законодавства України.

Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку.

Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 № 437 і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення іі результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.02.2016 № 193.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17470, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 27.11.2019, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20, серійний номер ТС 000734, яким було зафіксовано перевищення позивачем швидкість руху,- є придатним до застосування і таке свідоцтво є чинним до 27.11.2020 (а.с. 40)

Тобто на момент перевищення позивачем швидкості 08.03.2020, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20, серійний номер ТС 000734, пройшов відповідну повірку і міг використовуватися інспектором під час здійснення патрулювання.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Отже, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим.

Таким чином, лазерні вимірювачі швидкості TruCam, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки.

Наявним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17470 підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості TruCam LT1 20/20 № ТС 000734 до застосування.

Отже, покази приладу TruCam LTI 20/20, в розумінні ст. 251 КУпАП, оцінюються інспектором як доказ при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а тому твердження позивача про зворотне є безпідставними.

Крім того, суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 про те, що покази приладу TruCam LTI 20/20 не були додані до оскаржуваної постанови з огляду на наступне.

Статтею 283 КУпАП передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема, про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Так, оскаржувана постанова містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото/відеозапис правопорушення, а обов`язковість фактичного долучення такого доказу до постанови нормами чинного законодавства України не передбачається.

Щодо доводів позивача про порушення інспектором його права на захист під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд приходить до наступного.

Як вбачається із долученого представником відповідача до відзиву на адміністративний позов відеозапису, на якому зафіксовані події, що мали місце 08.03.2020 року о 13:10 год. на 323 км. а/д Н-09 в с. Ямниця Тисменицького р-ну Івано-Франківської обл., ОСОБА_1 виявив бажання скористатись правовою допомогою, про що надав відповідачу відповідне письмове клопотання.

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У відповідності до ч. 2 ст. 271 КУпАП інтереси потерпілого може представляти представник - адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Частиною 1 ст. 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Разом з тим, ч. ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП встановлено, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, протокол не складається. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в Кодексі України про адміністративні правопорушення.

Як підтверджується наданим стороною відповідача відеозаписом з персонального нагрудного відеореєстратора інспектора, на якому зафіксовані події, що мали місце 08.03.2020 року о 13:10 год. на 323 км. а/д Н-09 в с. Ямниця Тисменицького р-ну Івано-Франківської обл., останнім було роз`яснено позивачу право користуватися при розгляді справи юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права.

Правом на отримання юридичної допомоги на місці розгляду справи позивач не скористався, при цьому відповідач не перешкоджав його реалізації.

При цьому, суд зазначає, що законодавством не передбачений обов`язок патрульного поліцейського забезпечувати правопорушнику на місці розгляду справи про адміністративне правопорушення надання юридичної допомоги.

Таким чином, відповідачем було забезпечено позивачу при розгляді справи можливість реалізації прав, визначених ст. 268 КУпАП, зокрема, права користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, що свідчить про відсутність порушення інспектором права позивача на захист.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про доведеність факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та дотримання відповідачем передбаченої законодавством процедури розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до УПП в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року № 543/775/17 зроблений наступний правовий висновок.

Відповідно до положень статей 3, 5 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) серед осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, немає таких, які б звільнялися від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, чи виключали б позовну заяву на постанову про накладення адміністративного стягнення з об`єктів оплати судовим збором.

Також Законом України від 19 вересня 2013 року № 590-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» внесені зміни до положень КУпАП щодо сплати судового збору. Так статтею 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, а розмір та порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно з приписами частини сьомої статті 283 КУпАП постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.

Розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина п`ята статті 4 Закону № 3674-VI.

Інших видів платежів (зокрема, у вигляді державного мита) у випадку звернення особи до суду Закон № 3674-VI не передбачає.

Тож особи, стосовно яких ухвалено судове рішення про накладення адміністративного стягнення, є платниками судового збору. У випадку незгоди із судовим рішенням про накладення адміністративного стягнення, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, учасники справи вправі оскаржити його в апеляційному порядку і Закон № 3674-VI винятків чи застережень щодо сплати судового збору за оскарження таких судових рішень не містить.

За частиною другою статті 171-2 КАС України у редакції, чинній до 14 грудня 2017 року, рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності було остаточним і оскарженню не підлягало. Водночас, положення цієї частини втратили чинність як такі, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 8 квітня 2015 року № 3-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 171-2 КАС України. У пункті 3 резолютивної частини цього Рішення Конституційний Суд України рекомендував Верховній Раді України невідкладно врегулювати питання щодо оскарження судового рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Адже у справах щодо притягнення до адміністративної відповідальності особи повинні мати право на інстанційне оскарження рішення місцевих загальних судів як адміністративних судів.

Як до, так і після прийняття Конституційним Судом України Рішення від 8 квітня 2015 року № 3-рп/2015, Закон № 3674-VI не визначав і не визначає окремо об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок його сплати за подання апеляційної чи касаційної скарг на рішення адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Водночас, вирішуючи порушене у конституційному поданні питання, Конституційний Суд України виходив з обсягу прав у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, який би забезпечував ефективний судовий захист, включаючи в себе, зокрема, можливість оскарження судових рішень в апеляційному та касаційному порядку, що є однією з конституційних гарантій реалізації інших прав і свобод учасників судового провадження, захисту їх від порушень і протиправних посягань, у тому числі від помилкових і неправосудних судових рішень, як складової права осіб на доступ до суду.

У випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, позивач вправі оскаржити його в апеляційному порядку. Однаковою мірою це стосується й відповідача у спірних правовідносинах, оскільки він як рівноправна сторона в адміністративній справі також має право на апеляційне/касаційне оскарження судового рішення.

Отже, за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 25 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У даному випадку, як слідує з матеріалів справи, при зверненні до суду позивач не сплачував судового збору, хоча мав його сплати за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420,40 грн.

Частиною другою статті 133 КАС України передбачено, що якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову та не сплатою судового збору позивачем при зверненні до суду, суд, з метою дотримання права позивача на судовий захист, не вважав за доцільне залишати позов без розгляду з цієї підстави, вважає необхідним стягнути судовий збір з позивача під час ухвалення рішення.

На підставі ст. ст. 122, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст. ст. 77, 121, 241-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 24 червня 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська