Справа № 487/1384/20
Суддя: Сухаревич З. М.
Дата ухвалення: 2020-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 487/1384/20
Провадження № 2-а/487/69/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва, у складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Дорош В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

06.03.2020 до Заводського районного суду м. Миколаєва звернувся ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: м. Дніпро, пл. Троїцька, 2-а), в якому просить: поновити строк оскарження постанови від 04.10.2019 року серія АР №892595; визнати протиправною та скасувати постанову від 04.10.2019 року серія АР №892595 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП і закрити справу.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що він ніколи не керував зазначеним в протоколі транспортним засобом і не вчиняв вказаного в постанові правопорушення. Посвідчення водія, видане на його ім`я серії НОМЕР_1 , було ним втрачено в червні 2009 року, що підтверджується довідкою Регіонального сервісного центру МВС в Миколаївській області від 24.02.2020 вих. № 31/14-В-03 та Витягом з кримінального провадження. Про існування постанови він дізнався від державного виконавця наприкінці лютого 2020 року, а постанову отримав 28.02.2020 року.

10 березня 2020 вказану позовну заяву залишено без руху.

23 березня 2020 року на виконання вимог ухвали позивачем подано заву.

25 березня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

02 червня 2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що поліцейський врахував всі необхідні обставини при розгляді справи та виніс постанову відповідно до чинного законодавства.

Дослідивши матеріали та надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 04.10.2019 в Дніпропетровській області, м. Кривий Ріг, вул. Купріна, 123 поліцейським взводу 3 роти 1 батальйону 1 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області Сковородко К.А. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР № 892595, якою ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом Renault Premium 450 DXI НОМЕР_2 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 510 грн.

Згідно даної постанови правопорушення полягає в тому, що ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Renault Premium 450 DXI НОМЕР_2 04.10.2019 року о 04 год. 50 хв. в Дніпропетровській області, м. Кривий Ріг, вул. Купріна, 123 не маючи права керування таким ТЗ, чим порушив п.п. 2.1а ПДР України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень,дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З матеріалів справи вбачаються, що при складанні оскаржуваної постанови, особа водія встановлена за водійським посвідченням НІА № 195411.

При цьому, згідно довідки РСЦ МВС в Миколаївській області від 24.02.2020 № 31/14-В-03, вищевказане посвідчення водія значиться втраченим та має статус «загублений».

Окрім цього, 16.02.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за заявою ОСОБА_1 , який просить вжити заходів до невстановленої особи, котра таємно, шляхом вільного доступу викрала посвідчення водія на його ім`я. Попередня правова кваліфікація за ч. 3 ст. 357 КК України.

Вказані докази підтверджують позицію позивача.

При цьому, доводи позивача жодним чином не спростовані відповідачем та не надані пояснення у відзиві.

За таких обставин суд вважає, що суб`єктом владних повноважень не доведена вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.126 КУпАП, а саме те, що саме позивач є суб`єктом правопорушення, викладеного у постановісерія АР № 892595, а тому оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є протиправною, та підлягає скасуванню.

Одночасно, вимога позивача щодо закриття провадження у справі не може бути задоволена, виходячи з наступного.

Виключний перелік органів, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення міститься в ст. 213 КУпАП, до яких відносяться як суди, так і органи Національної поліції. Проте, розмежування підвідомчості спорів між даними органами зазначене у ст. 221-222 КпАП.

Згідно приписами ст. 222 КУпАП, розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачених ч. 2 ст.126 КУпАП, відноситься до компетенції органів Національної поліції та не передбачає повноваження судів розглядати дані справи в розумінні глави 22 КУпАП.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.126 КУпАП, органи Національної поліції виносять постанову (ч. 1 ст. 283 КпАП).

Відповідно до частини 1 ст.284 КУпАП, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Таким чином, виключне право виносити одну із вищевказаних постанов по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 125 КУпАП належить органам Національної поліції та належить до дискреційних повноважень останніх.

Тому, суд, розглядаючи спір у порядку адміністративного судочинства, у справах, про адміністративні правопорушення, перелік яких зазначений у ст. 222 КпАП, не вправі перебирати на себе повноваження органів Національної поліції з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу та виносити одну з постанов, визначених ст. 284 КУпАП замість вказаного суб`єкта владних повноважень, що виключатиме втручання суду у дискреційні повноваження останнього.

Саме таку правову позицію висловив Верховний суд у постанові від 13 лютого 2020 року у справі № 201/243/17.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зазначеній частині.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.2, 5-15, 73-77, 90, 242-246, 286, 293, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР № 892595 від 04.10.2019, складену відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст.126 КУпАП скасувати.

В частині позовних вимог про закриття провадження у справі відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції України, місцезнаходження: м. Дніпро, пл. Троїцька, 2-а.

Повне рішення суду складено 15.06.2020.

Суддя: З.М. Сухаревич