Справа № 400/1785/20
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 р. № 400/1785/20
м. Миколаїв

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суд Лебедєва Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого окргу м. Києва Клітченко Оксани Анатоліївни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2019 року ВП № 59591266,-

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) до приватного виконавця виконавчого окргу м. Києва Клітченко Оксани Анатоліївни (надалі - відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" (надалі - третя особа) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2019 року ВП № 59591266.

Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2019 року ВП № 59591266, прийнята з порушенням приписів ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки приватним виконавцем виконавчий документ прийнято до виконання не за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи (позивача), а також не за місцем знаходження його майна. Зважаючи на наведене, позивач просив скасувати спірну постанову відповідача.

Ухвалою суду від 08.05.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

На виконаня ухвали суду від 18.05.2020 року позивачем до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду надано заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій вказані причини не зазначення на стороні кого у справі виступає якості третя особа - акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк". Разом з тим, позивачем надано заяву про поновлення строку для звернення до суду. В обґрунтування заяви позивач зазначила, що оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження відповідачем на адресу позивача направлено не було. Після того, як у позивача стали відраховуватись кошти з заробітної плати та пенсії, вона звернулась із запитом про надання інформації. Листом від 08.04.2020 року приватний виконавець направив позивачу копію оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2019 р. ВП № 59591266. Вказаний лист отримано позивачем 23.04.2020 року.

Ухвалою від 22.05.2020 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/1785/20 та ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження з особливостями розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ.

Разом з тим, вказаною ухвалою від 22.05.2020 року клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду задоволено, визнано причини пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого окргу м. Києва Клітченко Оксани Анатоліївни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2019 року ВП № 59591266 поважними та поновлено строк звернення до адміністративного суду з наведеним позовом.

24.06.2020 року за вх. № 2318/19/06-22 до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що оскільки у розумінні статті 190 Цивільного кодексу України грошові кошти у формі записів на рахунках у банках є майном, то, враховуючи подану стягувачем АТ "Перший український міжнародний банк" заяву про примусове виконання рішення із зазначенням місця знаходження майна боржника ОСОБА_1 (грошових кошів) - карткового рахунку № НОМЕР_1 у валюті гривні, відкритого в АТ "Перший український міжнародний банк", який розташований за адресою: м. Київ, вул. Андріївська, 4, приватний виконавець на законних підставах виніс спірну постанову про відкриття виконавчого провадження з дотриманням вимог статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника, та з урахуванням того, що майно боржника ОСОБА_1 (грошові кошти) перебуває у м. Києві. Відповідач зазначила, що оскільки до відповідача надійшов виконавчий документ, у якому зазначено, що місцезнаходження майна боржника у межах виконавчого округу м. Києва, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання. Крім того, вказала, що позивач пропустила строк на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2019 року ВП № 59591266, оскільки вказана постанова отримана позивачем ще 30.07.2019 року.

Позивач в судове засідання, призначене на 24.06.2020 року не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. До канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 24.06.2020 року не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Заяв чи клопотань до суду не надходило.

Представник акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" в судове засідання, призначене на 24.06.2020 року не з`явився, про причини неявки суд не сповістив. Заяв чи клопотань до суду не надходило.

Суд клопотання представника позивача задовольнив та на підставі частини 9 статті 205 КАС України, суд здійснив розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

19.06.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 14100, про звернення стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" заборгованість в розмірі 33 326, 07 гривень.

18.07.2019 представник акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" звернувся до приватного виконавця виконавчого окргу м. Києва Клітченко Оксани Анатоліївни з заявою про примусове виконання рішення, в якій просив:

- відкрити, за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.В. за № 14100 від 19.06.2019 року про стягнення з боржника, яким є: ОСОБА_1 коштів у розмірі 33 326, 07 грн.;

- звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, сипендію та інші доходи боржника, яким є: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_2 , без застосування заходів примусового звернення стягнення на його майно та без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування) Боржника.

До вказаної заяви стягувачем, зокрема, додано оригінал виконавчого напису №14100 від 19.06.2019 року та оригінал платіжного доручення про сплату авансового внеску.

На підставі заяви представника АТ "Перший український міжнародний банк", 19.07.2020 року приватним виконавцем виконавчого окргу м. Києва Клітченко Оксаною Анатоліївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 59591266 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.В. № 14100 від 19.06.2019 року.

Не погодившись із вказаною постановою у виконавчому провадженні ВП № 59591266, позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання постанови протиправною та її скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон України № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Частиною 1 статті 5 Закону України № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403-VIII від 02.06.2016 року (надалі - Закон №1403-VIII) про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. Пунктом 2 частини 2 цієї статті Закону у повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.

Пунктом 4 частини 2 статті 23 Закону №1403-VIII передбачено, що у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 6 статті 25 Закону №1403-VIII виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ. Інформація про приватних виконавців виконавчого округу та реквізити їхніх офісів розміщуються у всіх судах та в органах державної виконавчої служби, розташованих у межах відповідного виконавчого округу. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що і Закон України «Про виконавче провадження» і Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначають вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому згідно з частиною 3 статті 25 Закону №1403-VIII право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

При цьому зі змісту наведеної норми частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що у разі якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

У частині 4 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Частиною 5 статті 24 Закону №1404-VIII визначено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 3 статті 26 Закону №1404-VIII встановлено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Згідно з абз.1 ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до абз.1 ч.7 ст.26 Закону №1404-VIII у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Судом встановлено, що приватний виконавець Клітченко О.А. здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва.

Також, судом встановлено, що боржник у виконавчому провадженні ВП № 59591266 - фізична особа - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, місце проживання боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Клітченко О.А. здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України, а виконавчий документ у виконавчому провадженні ВП № 59591266 прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи.

Обґрунтовуючи правомірність постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 59591266, відповідач посилався на те, що у даному випадку виконавчий документ було прийнято не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, а за місцезнаходженням його майна - грошових кошів на картковому рахунку, відкритому в АТ "Перший Український Міжнародний Банк", який розташований за адресою: м. Київ, вул. Андріївська, 4, що підпадає під виконавчий округ, на території якого приватний виконавець Клітченко О.А. здійснює свою діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. Відповідач вказує, що даний картковий рахунок є майном у відповідності до листа-роз`яснення Міністерства юстиції України за №23123/16620-33-18/20.5.1 від 11.06.2018 року.

Однак, суд вважає безпідставними вказані доводи відповідача, з огляду на наступне.

Частиною 3.1 статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Частинами 6.1 та 6.2 статті 6 вказаного Закону передбачено, що банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам, представництвам юридичних осіб в Україні, інвестиційним фондам та компаніям з управління активами, що діють від імені таких інвестиційних фондів, фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Як слідує з матеріалів виконавчого провадження, копії якого долучені до матеріалів справи, відповідач на підтвердження знаходження майна боржника у м. Києві, а саме: карткового рахунку, надав лист АТ "Перший Український Міжнародний Банк" від 08.07.2019 за вих. №1_01, в якому вказано, що АТ "Перший Український Міжнародний Банк" підтверджує, що у клієнта ОСОБА_1 є картковий рахунок № 9132 від 19.09.2017 року.

Разом з тим, зі змісту вказаного листа, на який посилається відповідач, вбачається, що в ньому зазначено про відкритий в АТ "Перший Український Міжнародний Банк" рахунок № НОМЕР_3 для обліку поточної заборгованості.

В обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на Лист-роз`яснення Міністерства юстиції України № 23123/16620-33-18/20.5.1 від 11.06.2018 року, відповідно до якого частиною 3 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

В свою чергу, у роз`ясненнях Міністерства юстиції України від 11.08.2018 року № 23123/16620-33-18/20.5.1 зазначено, що приватний виконавець може приймати виконавчі документи за місцезнаходженням грошових коштів боржника, у тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржниках в банках та інших фінансових установах.

Відповідно до ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

При цьому, виходячи з положень частини 1 статтей 177, 179 цього Кодексу одним із різновидів майна є гроші.

Таким чином, у Листі зазначено, що приватний виконавець може приймати виконавчі документи за місцезнаходженням грошових коштів боржника, у тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах.

Таким чином, згідно роз`ясненням Міністерства юстиції України для визначення місцезнаходження майна боржника важливим аспектом є саме наявність грошових коштів, а не рахунку боржника, що не є тотожним.

Суд відхиляє доводи відповідача з приводу того, що у позивача є майно у вигляді грошових коштів, оскільки, відповідно до наданого листа за №1_01 АТ "Перший Український Міжнародний Банк" підтверджує, що у клієнта - ОСОБА_1 є відкритий рахунок, проте у матеріалах справи не міститься жодного підтвердження того чи є взагалі грошові кошти на даному рахунку.

При цьому, стягувачем при поданні заяви про примусове виконання рішення не зазначено та не надано доказів, які б підтверджували, що боржник дійсно має власні грошові кошти (майно) на зазначеному вище рахунку, а відповідачем при прийнятті виконавчого документа до виконання це не перевірено.

На користь наведеного висновку також свідчить той факт, що приватним виконавцем не було негайно після відкриття виконавчого провадження накладено арешту на кошти на цьому картковому рахунку ОСОБА_1 , як того вимагає абз.1 ч.7 ст.26 Закону №1404-VIII у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, на яких наявні кошти такого боржника, а також не здійснювалося звернення стягнення на кошти на цьому рахунку, а було здійснено звернення стягнення лише на заробітну плату позивача.

Крім того, як вбачається з заяви представника акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" від 18.07.2019 року про примусове виконання рішення, АТ "Перший український міжнародний банк" вказав, що грошові суми, стягнуті з боржника перераховувати на р/р: 9132, який відкритий на ім`я ОСОБА_1 .

Отже, у відповідача - приватного виконавця на час відкриття виконавчого провадження не було доказів наявності у боржника майна у виконавчому окрузі міста Києва, а тому оскаржена постанова прийнята протиправно і підлягає скасуванню.

Таким чином, доводи відповідача про те, що виконавчий документ прийнято ним до виконання за місцезнаходженням майна боржника є безпідставними та спростовуються вищенаведеним.

Посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 10.09.2018 у господарській справі №905/3542/15 у даному випадку є не доречним, бо у рамках вказаної справи мали місце зовсім інші обставини, а саме постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, яка оскаржувалася у цій справі, стосувалася виконання ухвали апеляційного суду від 25.01.2018 року про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти, що належать відповідачу у цій справі, та підлягають до сплати позивачу, а банк, в якому були відкриті рахунки відповідача, на яких перебували його власні кошти та на які накладався арешт, знаходився у межах виконавчого округу, на території якого приватний виконавець, що виніс спірну постанову про відкриття провадження, здійснював свою діяльність та відомості щодо якого були внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

За таких обставин, оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 29.10.2019 року ВП № 60435696 прийнята відповідачем з порушенням приписів ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки приватним виконавцем виконавчий документ прийнято до виконання не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи (позивача) та не за місцезнаходженням майна боржника.

Крім того, суд зазначає, що фактично виконавче провадження відповідачем відкрито за місцезнаходженням стягувача, яким є Банк, оскільки зазначена у заяві про відкриття адреса знаходження рахунку боржника є юридичною адресою, за якою зареєстрований і розташовується сам Банк, проте це суперечить принципу, який закладений у статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, що виконавче провадження відкривається за місцем проживання, перебування, знаходження боржника або його майна. Відкриття провадження за місцезнаходженням стягувача в такій ситуації чинним законодавством не передбачено. Фактично Банк, зазначаючи про відкриття рахунку боржника за юридичною адресою самого Банка, штучно створює підстави для відкриття виконавчого провадження за своїм місцезнаходженням, а не за місцем проживання чи знаходження майна боржника.

Згідно з п.10 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Таким чином, у даному випадку приватний виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачу у зв`язку із пред`явленням його не за місцем виконання, чого в даному випадку зроблено не було.

Вказані обставини не були перевірені та враховані відповідачем під час винесення спірної постанови про відкриття виконавчого провадження, а тому таке рішення приватного виконавця є таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства, не у спосіб та не в порядку, які встановлені Законом України «Про виконавче провадження», отже, спірна постанова підлягає скасуванню.

Щодо строків звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 ст. 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

В заяві про поновлення строку на звернення до суду з вказаною позовною заявою, позивач вказала, що оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження нею отримано не було. Після того, як у позивача стали відраховуватись кошти з заробітної плати та пенсії, вона звернулась із запитом про надання інформації. Листом від 08.04.2020 року приватний виконавець направив позивачу копію оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2019 р. ВП № 59591266. Вказаний лист отримано позивачем 23.04.2020 року.

Разом з тим, відповідач зазначила, що позивач пропустила строк на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2019 року ВП № 59591266, оскільки вказана постанова отримана позивачем ще 30.07.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення.

Суд вважає, що вказане рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення не може вважатись належним та достатнім доказом отримання позивачем спірної вимоги 30 липня 2019 року, з огляду на наступне.

Відповідно до п.105 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ від 05 березня 2009 року № 270 одержання реєстрованого поштового відправлення, грошових коштів за поштовим переказом здійснюється за умови пред`явлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, визначених законодавством. У разі отримання рекомендованого поштового відправлення одержувач власноруч зазначає прізвище та ставить свій підпис в книзі (на окремому аркуші) встановленого зразка. У разі отримання інших реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів одержувач заповнює відповідний бланк повідомлення: зазначає найменування, серію та номер пред`явленого документа, дату одержання та ставить свій підпис.

Положеннями п.106 вказаних Правил передбачено, що під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.

З аналізу наведених положень та з урахуванням обставин даної справи суд вважає, що відповідне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення може вважатись належним доказом отримання відправлення в разі або заповнення одержувачем відповідного бланку повідомлення з зазначенням найменування, серії та номеру пред`явленого документа, дату одержання та свого підпису, або в разі зазначення працівником поштового зв`язку (на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу) на бланку повідомлення про вручення прізвища одержувача відправлення.

Наведені висновки узгоджується з позицією Верховного Суду, визначеною в постанові від 20 березня 2019 року справа №222/1402/16-а, в п.52 якої було зазначено, що загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення про вручення його прізвище. Цей запис вносить працівник поштового зв`язку.

Разом з тим, з аналізу рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається зазначення в ньому лише дати (можливого) вручення відправлення, що, на думку суду, не є достатнім доказом вручення позивачу спірної постанови 30 липня 2019 року, оскільки вказане повідомлення взагалі не містить інформації кому поштове відправлення було вручене.

Інших відомостей, які б свідчили про отримання позивачем спірної постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2019 року ВП № 59591266 матеріали справи не містять, а відповідачем суду не надано.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку, що постанова приватного виконавця від 19.07.2019 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 59591266 є протиправною та підлягає скасуванню.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 840, 80 грн. підлягає відшкодуванню на його користь за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 139, 241-246, 262, 268, 269, 271, 272, 287 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни (вул. Окіпної Раїси, 4-А, офіс 35-Б, м. Київ2, Лівобережна Частина Києва, м. Київ, 02002, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2019 року ВП № 59591266 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого окргу м. Києва Клітченко Оксани Анатоліївни про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2019 року ВП № 59591266.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни (вул. Окіпної Раїси, 4-А, офіс 35-Б, м. Київ2, Лівобережна Частина Києва, м. Київ, 02002, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 840,80 грн.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

При цьому, пунктом 3 розділу VI Прикінцеві положення КАС України, який доповнений цим пунктом Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020 року №540-ІХ, визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк, визначений ст.295 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний суддею 30.06.2020 року.

Суддя Г. В. Лебедєва