Справа № 460/4482/19
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2020-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2020 року м. Рівне №460/4482/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дудар О.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, рішення та вимог,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (надалі - відповідач, ГУ ДПС у Рівненській області), в якому просив визнати протиправними та скасувати:

-податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області (надалі - ГУ ДФС у Рівненській області) від 22.08.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, в сумі 538720,73грн (в тому числі: 430970,18грн - за податковими зобов`язаннями, 107742,55грн - за штрафними санкціями);

-рішення ГУ ДФС у Рівненській області від 22.08.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальну суму 15822,41грн;

-вимогу ГУ ДФС у Рівненській області від 22.08.2019 №Ф-61 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 80850,08грн;

-податкову вимогу ГУ ДПС у Рівненській області від 13.09.2019 №336325-50 в частині податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, код класифікації доходів бюджету 11010500, в сумі податкового боргу 393232,99грн (в тому числі: 119592,86грн - основний платіж, 107742,55грн - штраф, 165897,58грн - пеня).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ДФС у Рівненській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2018, якою встановлено, серед іншого, порушення платником податків вимог пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.1.1 пункту 164.1 статті 164, пункту 167.1 статті 167, пунктів 177.1, 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) та частини 1 статті 7, частини 11 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (надалі - Закон №2464-VI), що мало наслідком прийняття оскаржуваних рішень.

Позивач з наведеними висновками контролюючого органу не погоджується, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а оскаржувані рішення та вимоги - такими, що не відповідають критеріям правомірності з огляду на наступне. Позивач зазначає, що як фізична особа виступав замовником будівництва багатоквартирного житлового будинку на належній йому на праві власності земельній ділянці. Відповідно до декларації про готовність даного об`єкта до експлуатації вказано, що витрати на будівництво будинку склали 8 640000,00грн, що перевищує доходи в загальній сумі 6 102690,00грн від продажу квартир у даному багатоквартирному будинку, про отримання яких позивачем стверджує податковий орган в акті перевірки. Позивач категорично заперечує будь-яке здійснення ним систематичної підприємницької діяльності з метою отримання прибутку від продажу квартир і наголошує, що ним здійснювалося будівництво лише одного багатоквартирного будинку. Крім того, позивач посилається на сплату ним необхідних сум податку на доходи фізичних осіб при продажі квартир відповідно до вимог пункту 172.2 статті 172 ПК України.

Відтак, позивач просить визнати протиправними та скасувати оскаржувані рішення податкового органу, які базуються на наведених висновках та стосуються донарахування сум грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб і єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Ухвалою суду від 28.12.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 24.01.2020, встановлено відповідачу строк для подання відзиву - 15 днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі.

До закінчення встановленого судом строку відповідач подав клопотання про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву, мотивоване тим, що ухвалу про відкриття провадження та матеріали позовної заяви уповноваженим представником отримано 13.01.2020. Враховуючи необхідність належного представництва, відповідач позбавлений можливості надати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк.

Ухвалою суду від 24.01.2020 підготовче засідання у справі відкладено до 06.02.2020 з метою повторного повідомлення представника відповідача про дату, час і місце судового розгляду.

30.01.2020 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні заявлених позовних вимог відмовити повністю.

Зокрема, відповідач заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав адміністративного позову. Вказує на те, що виявлені під час документальної позапланової перевірки позивача порушення податкового та іншого законодавства дійсно мали місце.

Зазначає, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 27.11.2014 та протягом періоду, який перевірявся, здійснював господарську діяльність з продажу об`єктів нерухомого майна, доходи від якої не були відображені ним у податковій звітності. На переконання відповідача, вказані операції з продажу позивачем нерухомого майна мали усі ознаки, притаманні підприємництву, а саме, були реальними, самостійними, носили систематичний характер та перебували у законодавчо врегульованому полі, були пов`язані з ризиком завдання збитків своєму майну і мали на меті отримання прибутку від їх здійснення.

Відповідач просить при вирішенні справи врахувати висновки, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності" від 25.04.2003 №3 та у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №826/13138/15.

Крім того, наголошує на законності проведення документальної позапланової перевірки позивача, для чого існували відповідні підстави, передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України, оскільки позивачем не було надано письмові пояснення та їх документальне підтвердження на письмовий запит контролюючого органу від 15.02.2019 за №1800/ФОП/17-00-13-03-04.

Відповідач вважає, що суд не повинен враховувати документи щодо понесених позивачем витрат на будівництво багатоквартирного житлового будинку, надані позивачем під час судового розгляду, які не були надані під час проведення контролюючим органом перевірки, в тому числі і на запит від 10.06.2019 за №5662/ФОП/17-00-13-04-04.

Просить суд звернути увагу на ту обставину, що позивачем у своїй позовній заяві не наведено аргументів з приводу спростування усіх порушень законодавства, які були виявлені під час проведення документальної позапланової перевірки.

06.02.2020 позивачем подано заяву про зміну (доповнення) підстав позову, в якій додатково зазначено, що наказ на проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача видався стосовно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в той час як сама перевірка проводилась щодо фізичної особи ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 06.02.2020 підготовче засідання у справі відкладено до 27.02.2020 у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

06.02.2020 позивачем також подано відповідь на відзив відповідача, в якій просить наведені відповідачем у відзиві заперечення проти позову відхилити з мотивів їх безпідставності, невідповідності обставинам справи та чинному законодавству.

Ухвалами суду від 27.02.2020 було задоволено клопотання відповідача про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву, продовжено йому вказаний строк та прийнято поданий ним відзив, а також продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено розгляд справи до 12.03.2020.

12.03.2020 відповідачем подано клопотання про долучення додаткових доказів у справі та виклик судом для допиту як свідка головного державного ревізора - інспектора ГУ ДПС у Рівненській області ОСОБА_2.

Ухвалою суду від 16.03.2020 викликано в судове засідання, що призначене на 01.04.2020, як свідка головного державного ревізора - інспектора ГУ ДПС у Рівненській області ОСОБА_2.

01.04.2020 від обох сторін надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, у зв`язку з чим ухвалою суду від 01.04.2020 вирішено перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 27.04.2020 розгляд даної справи призначено у відкритому судовому засіданні 14.05.2020 і викликано в судове засідання учасників справи та свідка ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 14.05.2020 розгляд справи було відкладено до 03.06.2020 у зв`язку із задоволенням клопотань сторін.

У судовому засіданні 03.06.2020 представником відповідача відкликано заяву про допит свідка, задоволено клопотання сторін - вирішено надалі здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши позовну заяву, заяву про зміну (доповнення) підстав позову, відзив на позовну заяву та відповідь на відзив, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивач, ОСОБА_1 , з 27.11.2014 зареєстрований як фізична особа-підприємець, основними видами економічної діяльності якого є - 47.19 "Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах", 49.41 "Вантажний автомобільний транспорт" (т.1 - а.а.с 18-20).

У період з 12.06.2018 по 19.06.2018, на підставі наказу від 31.05.2019 №1524 (т.3 - а.с.141) та направлення від 12.06.2019 №1362/17-00-13-04 (т.3 - а.с.63), ГУ ДФС у Рівненській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2018, результати якої оформлені актом від 26.09.2019 №1289/17-00-13-05/ (т.1 - а.а.с.17-75).

Згідно з висновками акту перевірки, ГУ ДФС встановлено, серед іншого, порушення платником податків вимог:

-пункту 177.1, пункту 177.2, пункту 177.4 статті 177 ПК України, частини 6 статті 128 Господарського кодексу України, яке полягало у заниженні суми загального оподатковуваного доходу на 2 062226,00грн за 2016 рік, на 442655,76грн за 2018 рік;

-пункту 163.1 статті 163, підпунктів 164.1.1, підпункту 164.1.3 пункту 164.1, пункту 164.3 статті 164, пункту 167.1 статті 167, пункту 177.1, пункту 177.2, пункту 177.4 статті 177 ПК України, яке призвело до донарахування суми податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю в розмірі 371200,68грн за 2016 рік, в розмірі 59769,50грн за 2018 рік;

-пункту 2 частини 1 статті 7, частини 11 статті 8 Закону №2464-VI, яке призвело до донарахування суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 38687,00грн за 2016 рік, в розмірі 42163,08грн за 2018 рік.

З урахуванням наведених висновків, на підставі акта перевірки від 26.09.2019 №1289/17-00-13-05/ ГУ ФДС у Рівненській області були прийняті:

- податкове повідомлення-рішення від 22.08.2019 №, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 538720,73грн (в тому числі: 430970,18грн - за податковим зобов`язаннями, 107742,55грн - за штрафними санкціями) (т.1 - а.а.с.13-14);

- рішення від 22.08.2019 №, яким до ОСОБА_1 застосовані штрафні санкції за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальну суму 15822,41грн (т.1 - а.с.15);

- вимогу від 22.08.2019 №Ф-61 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 80850,08грн (т.1 - а.с.16).

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" утворено ГУ ДПС у Рівненській області, яка є правонаступником ГУ ДФС у Рівненській області відповідно до Положення про неї, затвердженого наказом Державної податкової служби України від 12.072019 №14.

ГУ ДПС у Рівненській області винесено податкову вимогу від 13.09.2019 №336325-50, якою ОСОБА_1 повідомлено про наявність у нього податкового боргу станом на 12.09.2019 в загальному розмірі 1354595,16грн (в тому числі з податку на доходи фізичних осіб в сумі 393232,99грн, а саме: 119592,86грн - основний платіж, 107742,55грн - штрафні санкції, 165897,58грн - пеня) (т.1 - а.с.16-а).

Вважаючи зазначені рішення та вимоги протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Що стосується визначених законодавством підстав та дотримання процедури проведення перевірки позивача.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 та пунктом 75.1 статті 75 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків, зокрема, документальні позапланові виїзні перевірки, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Порядок проведення документальних позапланових виїзних перевірок регламентовано статтею 78 ПК України.

Підпунктами 78.1.1, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав:

-отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (підпункт 78.1.1);

-виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (підпункт 78.1.4).

З наведених норм права вбачається, що підпункти 78.1.1 та 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України встановлюють різні підстави для проведення контролюючим органом документальних позапланових перевірок, проте, спільним для обох цих підстав є те, що обов`язковою передумовою для здійснення перевірки є направлення платнику податків письмового запиту про надання пояснень та їх документального підтвердження.

Пунктом 73.3 статті 73 ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) визначено, що контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити:

1)підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує;

2)перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;

3)печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:

1)за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

2)для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом;

3)виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;

4)щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків:

податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування;

акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;

5)у разі проведення зустрічної звірки;

6)в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).

У разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Системний аналіз зазначених положень законодавства свідчить про те, що запит контролюючого органу про надання відповідної інформації платником податків повинен визначати конкретні підстави, тобто, містити чітко визначені обставини, які свідчать про порушення платником податків вимог податкового законодавства та бути оформленим у відповідності до закону.

Як вбачається з наказу ГУ ДФС у Рівненській області від 31.05.2019 №1524 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 " та акта перевірки від 26.09.2019 №1289/17-00-13-05/, перевірка позивача проводилася з підстав, визначених підпунктами 78.1.1, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України, а саме: у зв`язку з отриманням податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків податкового законодавства, а також ненаданням всіх підтверджуючих документів на письмовий запит контролюючого органу (т.3 - а.с.141).

Так, ГУ ДФС у Рівненській області надіслало на адресу ОСОБА_1 письмовий запит від 15.02.2019 №1800/ФОП/17-00-13-03-04, в якому зазначено, що за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти здійснення даним платником податків господарської діяльності з продажу об`єктів нерухомого майна в значній кількості на постійній основі та систематично. У зв`язку з цим, посилаючись, у тому числі, на підпункти 78.1.1, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України, контролюючий орган просив платника податків надати протягом 15 робочих днів інформацію та належним чином завірені копії документів, а саме: договори купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна; платіжні документи, що підтверджують отримання доходу як в безготівковій, так і в готівковій формі; пояснення щодо причин наявності розбіжностей між задекларованими сумами доходів та сумами, що відображені у відомостях Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб - платників податків; документи, що посвідчують право власності чи користування земельними ділянками; декларації про готовність до експлуатації об`єктів; документи та пояснення обставин реалізації об`єктів нерухомого майна через центри продажу ЖК по вул. Мірющенка, 5а, в тому числі, договори, укладені з фізичними або юридичними особами щодо надання таких послуг (виконання робіт) та порядку розрахунків; документи та пояснення обставин залучення підрядників (субпідрядників) до будівництва об`єктів нерухомого майна, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат форми КБ-3, акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2, відомості витрачених ресурсів, витрат замовника, документальне підтвердження придбання та використання будівельних матеріалів, робіт, послуг при спорудженні об`єктів; інші відомості та документи, у разі їх наявності, що стосуються фінансово-господарської діяльності (т.3 - а.а.с.43-45).

Вказаний запит отримано позивачем 25.02.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №422 (т.3 - а.с.46).

У відповідь на запит, листом, зареєстрованим за №Б/11548/ФОП/17-00 від 12.03.2019, ОСОБА_1 надав пояснення, в яких зазначив, що висновки контролюючого органу про постійний характер та систематичне здійснення ним господарської діяльності з продажу нерухомого майна не відповідають дійсності та спростовуються безпосередньо проаналізованими ГУ ДФС у Рівненській області даними, відображеними у запиті. Чинним законодавством не встановлено обов`язку громадянина вести облік доходів і витрат від продажу нерухомості та зберігати звітність щодо таких операцій, тому позивач просив враховувати надані ним пояснення без документального підтвердження (т.3 - а.а.с.40-42).

Попри наявність у цьому запиті покликань контролюючого органу на норми підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України, останнім взагалі не зазначено підстави для надіслання запиту платнику податків - виявлення недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків. Отже, положення вказаного підпункту не були правовою підставою для надіслання такого запиту, а відтак призначення перевірки у зв`язку із неналежним виконанням вказаного підпункту є безпідставним.

Правові висновки аналогічного змісту у справі з подібними правовідносинами викладені у постанові Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №813/1041/18.

Суд також зазначає, що операції з продажу об`єктів нерухомого майна, з приводу яких контролюючим органом було направлено письмовий запит, здійснювались позивачем як фізичною особою, а не як фізичною особою-підприємцем. Чинне законодавство України не вимагає від фізичної особи вести облік відповідних доходів і витрат від таких операцій, на підставі первинних, бухгалтерських, фінансових та/або інших документів.

Позивач у своїй відповіді на запит контролюючого органу надав відповідні пояснення та повідомив про неможливість надання ним підтверджуючих документів саме з цих підстав, що на переконання суду, не може вважатися невиконанням ним вимог письмового запиту та тягнути за собою наслідки у вигляді проведення документальної позапланової перевірки, визначені підпунктами 78.1.1, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України.

Відповідно до пункту 78.4 статті 78 ПК України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Згідно з пунктом 81.1 статті 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що підставою проведення документальної позапланової перевірки позивача слугувало ненадання ним відповіді на письмовий запит ГУ ДФС у Рівненській області від 15.02.2019 №1800/ФОП/17-00-13-03-04, що був надісланий платнику податків - фізичній особі ОСОБА_1 .

Натомість, наказ від 31.05.2019 №1524 і направлення від 12.06.2019 №1362/17-00-13-04, прийняті (видані) ГУ ДФС у Рівненській області на проведення документальної позапланової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Поряд з цим, акт перевірки, знову ж таки, складений стосовно платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 .

З цього приводу суд наголошує, що поняття "фізична особа" та "фізична особа-підприємець" мають різний податковий і правовий статус та різне законодавче регулювання.

Відтак, у разі, якщо підставою для проведення документальної позапланової перевірки платника податків слугувало ненадання останнім відповідні на запит контролюючого органу, надісланий йому як фізичній особі, то і відповідна перевірка повинна проводитись відносно такого платника, як фізичної особи, а не фізичної особи-підприємця, щодо здійснення господарської діяльності якого запити контролюючого органу не направлялись.

За змістом частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск чи недопуск посадових осіб контролюючого органу до перевірки, оскаржуючи у подальшому наслідки проведеної перевірки у вигляді прийнятих податкових повідомлень-рішень чи інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суд повинен надавати правову оцінку в першу чергу.

Такі правові висновки відповідають завданням адміністративного судочинства, закріпленим у статті 2 КАС України, та позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18.

Встановлені ПК України правила з приводу призначення та проведення документальних позапланових перевірок є законодавчими гарантіями дотримання прав платників податків під час контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства, який здійснюється контролюючими органами в порядку ПК України. Відповідні гарантії спрямовані насамперед на забезпечення нормального перебігу господарської діяльності платників податків, а так само, на надання їм можливості висловити свою незгоду щодо неправомірних дій по проведенню контрольних заходів і прийнятих за їх наслідками рішень. Недотримання передбачених ПК України приписів порушує відповідні гарантії захисту прав та інтересів платника податків, а отже, є порушенням суб`єктивних прав останнього в адміністративних правовідносинах.

Що стосується виявлених під час перевірки порушень позивачем вимог податкового та іншого законодавства, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 ПК України, об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 164.2.4 пункту 164.2 статті 164 ПК України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 172-173 цього Кодексу.

Пунктом 172.2 статті 172 ПК України встановлено, що дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 167.2 статті 167 ПК України визначено, що ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом

Поряд з цим, відповідно до пунктів 177.1-177.2 статті 177 ПК України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з пунктом 167.1 статті 167 ПК України, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Таким чином, дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті оподатковується за ставкою податку 5%.

Водночас, стверджуючи про заниження фізичною особою ОСОБА_1 оподатковуваного доходу на суму 2 062226,00грн за 2016 рік та 372464,00грн за 2018 рік, контролюючий орган виходив з того, що діяльність останнього, яка полягала у будівництві об`єктів житлового фонду з подальшою їх реалізацією, є підприємницькою діяльністю і доходи від такої діяльності повинні оподатковуватися за правилами, що встановлені для фізичних осіб-підприємців, а не для фізичних осіб.

Досліджуючи діяльність позивача та доводи контролюючого відносно того, що така діяльність за своєю суттю є підприємницькою та передбачає на меті отримання ним доходу саме як фізичною особою-підприємцем, а не фізичною особою, суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, фізичній особі ОСОБА_1 на праві власності належала земельна ділянка площею 0,1711га, кадастровий номер :01:050:0341 за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, що підтверджується свідоцтвом про право власності №24823417 від 28.07.2014 (т.3 - а.а.с.15-16).

При цьому, ОСОБА_1 як фізична особа виступав замовником будівництва багатоквартирного житлового буднику по АДРЕСА_1 на вказаній земельній ділянці відповідно до договору генпідряду від 10.02.2015 №1/15-Б, укладеного з Приватним підприємством "Ремтехбуд" (т.2 - а.а.с.195-197), що підтверджується також декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, зареєстрованою Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області 16.11.2015 за №РВ 18 (т.3 - а.а.с.54-59).

У зв`язку з цим, за ОСОБА_1 , як фізичною особою, зареєстровано право власності на квартири та нежитлові приміщення, які розташовані у даному багатоквартирному житловому будинку, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно суб`єктами державної реєстрації внесені відповідні записи (т.2 - а.а.с.- 231-250, т.3 - а.а.с.1-25), яке надалі передано іншим фізичним особам на підставі договорів купівлі-продажу. Зокрема, у періоді, що перевірявся контролюючим органом, позивачем були укладені договори купівлі-продажу щодо 16 квартир та нежитлових приміщень (т.1 - а.а.с.76-101), які і стали підставою для висновків ГУ ДФС у Рівненській області про заниження ОСОБА_1 оподатковуваного доходу на суму 2 062226,00грн за 2016 рік та 372464,00грн за 2018 рік,

Відповідно до положень підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з частиною 2 статті 3 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів і з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) (стаття 42 ГК України).

Відтак, підприємницька діяльність здійснюється суб`єктами господарювання.

Частиною 1 статті 55 ГК України передбачено, що суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

При цьому, пунктом 2 частини 2 цієї статті визначено, що суб`єктами господарювання є, в тому числі, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Водночас, частиною 1 статті 24, частини 3 статті 26 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом.

За змістом частини 2 статті 50 ЦК України, фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Тобто, статус фізичної особи-підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право на зайняття підприємницькою діяльністю та з`являється у фізичної особи виключно після проведення державної реєстрації.

Проте, набуття такого статусу фізичної особи-підприємця не означає, що усі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних правовідносин, зокрема, укладаючи правочини щодо нерухомого майна від власного імені.

Судом досліджено, що в межах правовідносин щодо набуття права власності на об`єкти нерухомого майна - квартири та нежитлові приміщення, що відображені в акті перевірки та щодо наступного розпорядження ними шляхом продажу третім особам ,позивач виступав саме в статусі фізичної особи, а не фізичної особи-підприємця.

Суд наголошує, що згідно з пунктом 4 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003 №755-IV, державна реєстрація фізичних осіб-підприємців здійснюється за заявницьким принципом, а на контролюючі органи не покладено функцій з виявлення і самостійного віднесення діяльності фізичної особи до підприємницької та наділення її у такий спосіб статусом фізичної особи-підприємця.

У постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №826/13138/15, на яку послався відповідач у своєму відзиві на позовну заяву, зроблений правовий висновок, згідно з яким, при здійсненні фізичною особою підприємницької діяльності необхідно чітко розмежувати, в яких відносинах фізична особа виступає як підприємець, а в яких - як фізична особа. При цьому, підприємницька діяльність, передбачає систематичне прийняття особою самостійних рішень щодо здійснення операцій, спрямованих на отримання прибутку, що супроводжується прийняттям взятих на себе ризиків, що пов`язані з такою діяльністю.

Суд зазначає, що наразі жоден чинний нормативно-правовий акт, зокрема, ні ГК України, ні ПК України, не містить чітких кількісних чи якісних критеріїв для визначення такої ознаки підприємницької діяльності як її "систематичність".

Посилання відповідача з цією метою на постанову Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 №3 "Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності", у пункті 4 якої визначено, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик, відхиляються судом. По-перше, дана постанова має рекомендаційний характер і не є нормативним актом, обов`язковим до застосування. Крім того, наведені у цій постанові роз`яснення стосувалися однакового застосування законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності, а саме, кримінальної відповідальності за злочини, передбачені статтями 202-205, 222 Кримінального кодексу України (в редакції чинній на той час).

Відтак, керуючись принципом верховенства права, який вимагає дотримання вимог "якості" закону, яким передбачається втручання у права особи та в основоположні свободи та застосовуючи як джерело права рішення Європейського Суду з прав людини від 10.12.2009 у справі "Михайлюк та Петров проти України" (заява №11932/02), в якому зазначено, що "<…> вираз "згідно із законом" насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права" (пункт 25), суд не вважає за можливе застосовувати до спірних правовідносин вказану постанову Пленуму Верховного Суду України.

Позивачем надано для суду докази на підтвердження тієї обставини, що внаслідок продажу належних йому на праві власності об`єктів нерухомого майна, ним не отримано будь-яких доходів, зважаючи на витрати, понесені позивачем як замовником будівництва багатоквартирного житлового будинку, які склали загалом 7 800087,43грн (т.1 - а.а.с.106-250, т.2 - а.а.с.1-208).

Не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо неможливості врахування судом таких доказів, оскільки останні не надавались платником податків на письмову вимогу контролюючого органу під час проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДФС у Рівненській області надіслало на адресу позивача письмовий запит від 10.06.2019 №5662/ФОП/17-00-13-03-04, в якому у зв`язку із проведенням документальної позапланової перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , просило надати документи (письмову інформацію) за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 (т.3 - а.а.с.67-68).

Проте, даний запит отримано позивачем 25.06.2019, тобто після закінчення перевірки, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №453 (т.3 - а.с.69).

У зв`язку з цим, суд зауважує, що неможливість платника податків надати контролюючому органу витребовувані документи під час перевірки виникла в силу настання об`єктивних обставин, що не свідчить про невиконання ним своїх обов`язків та не може слугувати підставою для застосування до нього негативних наслідків, встановлених нормою пункту 44.6 статті 44 ПК України.

Покликання відповідача на складений посадовими особами контролюючого органу акт відмови позивача від одержання запиту з питань надання документів за спірний період від 12.06.2019 №334/17-00-13-04 (т.3 - а.с.167) не мають безпосереднього впливу на правильність наданої судом оцінки спірним правовідносинам, оскільки існування такого акту жодним чином не спростовує того факту, що письмовий запит про отримання документів було отримано позивачем вже після закінчення перевірки, а зазначені в цьому акті відомості про те, що позивач ознайомився зі змістом письмового запиту носять характер припущень і складення акту з відображенням подібних відомостей не належить до компетенції контролюючого органу.

Крім того, право платника податків надавати заперечення щодо висновків контролюючого органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику податків як на усіх стадіях контролю, так і на стадії судового процесу із поданням учасником процесу нових доказів, що у протилежному випадку є обмеження судом предмету дослідження та призведе до неповноти дослідження й порушення справедливого судового розгляду, що наголошується Верховним Судом у постановах від 12.11.2018 у справі №806/434/16, від 24.01.2019 у справі №820/12113/15, від 12.02.2019 у справі №820/6512/16.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з наданих позивачем доказів вбачається відсутність в його діях з продажу об`єктів нерухомого майна протягом періоду, що перевірявся контролюючим органом, ознак підприємницької діяльності.

Таким чином, твердження контролюючого органу про заниження ОСОБА_1 оподатковуваного доходу на суму 2062226,00грн за 2016 рік та 372464,00грн за 2018 рік не відповідають дійсним обставинам справи та не могли слугувати підставою для збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 371200,68грн за 2016 рік та 44036,37грн за 2018 рік (т.1 - а.с.14, т.3 - а.с.204, зворот)

Пункт 123.1 статті 123 ПК України передбачає, що уразі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

З огляду на наведене, податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Рівненській області від 22.08.2019 № підлягає визнанню протиправним і скасуванню судом в частині збільшення ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання за платежем з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в загальній сумі 519046,31грн (в тому числі: 415237,05грн - за податковими зобов`язаннями, 103809,26грн - за штрафними санкціями), а позовні вимоги - задоволенню.

У свою чергу, відповідно підпункту 170.9.1 пункту 170.9 статті 170 ПК України, податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму, а саме:

а) на відрядження - у сумі, що перевищує суму витрат платника податку на таке відрядження, розрахованій згідно із цим підпунктом.

Не є доходом платника податку - фізичної особи, яка перебуває у трудових відносинах із своїм роботодавцем або є членом керівних органів підприємств, установ, організацій, сума відшкодованих йому у встановленому законодавством порядку витрат на відрядження в межах фактичних витрат, а саме, на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в`їзд (віз), обов`язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов`язані з правилами в`їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв`язку із здійсненням таких витрат.

Зазначені в абзаці другому цього підпункту витрати не є об`єктом оподаткування цим податком лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість цих витрат у вигляді транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона, якщо його обов`язковість передбачена правилами перевезення на відповідному виді транспорту, та розрахункових документів про їх придбання за всіма видами транспорту, в тому числі чартерних рейсів, рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання фізичної особи, в тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.

До оподатковуваного доходу не включаються також витрати на відрядження, не підтверджені документально, на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи (добові витрати), понесені у зв`язку з таким відрядженням у межах території України, але не більш як 0,1 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожен календарний день такого відрядження, а для відряджень за кордон - не вище 80 євро за кожен календарний день такого відрядження за офіційним обмінним курсом гривні до євро, установленим Національним банком України, в розрахунку за кожен такий день.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що сума відшкодованих платнику податку-фізичній особі, яка перебуває в трудових відносинах, у встановленому законодавством порядку витрат на відрядження в межах фактичних витрат, зазначених в абзаці 2 підпункту "а" підпункту 170.9.1 пункту 170.9 статті 170 ПК України (крім добових витрат), не включається до складу його доходу, проте, за умови наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість таких витрат.

З акту перевірки вбачається, що протягом спірного періоду позивачем відшкодовані водію ОСОБА_3 витрати на відрядження у сумі 45836,34грн (а саме: 15876,34грн за авансовим звітом від 27.09.2018, 29960,00грн за авансовим звітом від 28.10.2018), які не були підтверджені відповідними документами.

У ході судового розгляду справи позивач будь-яких доказів на спростування вказаних висновків акту перевірки для суду не надав.

Згідно з підпунктом 177.4.1 пункту 177.4 статті 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.

Аналіз вказаної норми, у її системному зв`язку з пунктом 177.2 статті 177 ПК України, дає підстави для висновку, що платник податку має право включити до складу витрат вартість використаних пально-мастильних матеріалів після одержання доходу, пов`язаного із понесеними витратами від здійснення підприємницької діяльності.

З акту перевірки вбачається, що за 2018 рік позивачем віднесено до складу витрат витрати в сумі 41570,01грн на оплату вартості дизельного палива, що використовувалось для здійснення рейсів з перевезення вантажів, які не були оплачені замовниками відповідних послуг станом на 31.12.2018.

У ході судового розгляду справи позивач будь-яких доказів на спростування вказаних висновків акту перевірки для суду не надав.

Таким чином, твердження контролюючого органу про заниження ОСОБА_1 оподатковуваного доходу на суму 87406,35грн за 2018 рік, що слугували підставою для збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 15733,13грн (т.3 - а.с.204, зворот) є обґрунтованими.

З огляду на наведене, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Рівненській області від 22.08.2019 № в частині збільшення ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання за платежем з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в загальній сумі 19666,41грн (в тому числі 15733,13грн - за податковими зобов`язаннями, 3933,28грн - за штрафними санкціями) до задоволення не підлягають.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Частиною 5 статті 8 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Посилання контролюючого органу на частину 11 статті 8 цього Закону, як зазначено в акті перевірки, не відповідає вимогам законодавства, чинного на час спірних правовідносин, оскільки дану норму було виключено на підставі Закону №909-VIII від 24.12.2015, який набрав чинності 01.01.2016.

Пунктом 3 частини 11 статті 25 Закону №2464-VI (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) визначено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Зважаючи на ту обставину, що висновки контролюючого органу про завищення позивачем оподатковуваного доходу на суму 2 062226,00грн за 2016 рік та 372464,00грн за 2018 рік не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, то суд приходить до висновку, що донарахування ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 61620,80грн, а також застосування до нього штрафних санкцій в сумі 12059,23грн є безпідставним і оскаржувані вимога про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-61 від 22.08.2019 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 22.08.2019 у цих частинах не відповідають критеріям правомірності та підлягають скасуванню судом, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню. В решті позовні вимоги щодо скасування вказаних вимоги та рішення судом залишаються без задоволення.

Відповідно до пункту 57.3. статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження. Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно з підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України, нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Пунктом 59.1. статті 59 ПК України передбачено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків. Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Пунктом 56.1. статті 56 ПК України встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.18. статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Тобто, платник податків має право оскаржити будь-яке рішення контролюючого органу у судовому порядку протягом 1095 днів.

Як вбачається з матеріалів справи, податковою вимогою ГУ ДПС у Рівненській області від 13.09.2019 №336325-50 ОСОБА_1 було визначено податковий борг, зокрема, в частині податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, код класифікації доходів бюджету 11010500, в сумі 393232,99грн.

Враховуючи наведені вище висновки суду про безпідставність збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 415237,05грн, податкова вимога ГУ ДПС у Рівненській області від 13.09.2019 №336325-50 не відповідає критеріям правомірності та підлягає до скасування судом, а позовні вимоги в цій частині - до задоволення.

За приписами частин 1, 3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи часткове задоволення заявлених позивачем вимог, на його користь підлягає до стягнення сума судового збору в розмірі 9206,66грн, сплачена відповідно до квитанції від 26.12.2019 №0.0..1, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Рівненській області (вул.Відінська, буд.12, м.Рівне, 33023; код за ) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, рішення та вимог задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 22.08.2019 № в частині збільшення ОСОБА_1 грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 519046,31грн, в тому числі: 415237,05грн.за податковими зобов`язаннями, 103809,26грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Рівненській області від 22.08.2019 №Ф-61 в частині донарахування ОСОБА_1 суми недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 61620,80грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 22.08.2019 № в частині застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 12059,23грн.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Рівненській області від 13.09.2019 №336325-50 в частині визначення ОСОБА_1 податкового боргу зі сплати податку на доходи фізичних осіб в сумі 393232,99грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, Головного управління ДПС у Рівненській області (код за ), судовий збір у розмірі 9206 (дев`ять тисяч двісті шість) грн 66 (шістдесят шість) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням пункту 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повне рішення складено 19 червня 2020 року.

Суддя Дудар О.М.