Справа № 640/18087/19
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2020-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Кобаля М.І., Костюк Л.О.

За участю секретаря: Гайворонського В.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 квітня 2020 року, суддя Донець В.А., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною відмови, скасування рішення в частині, зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просила:

- визнати протиправною відмову Київського міського військового комісаріату від 16.08.2019 року у виплаті одноразової грошової допомоги;

- скасувати пункту 8 рішення Міністерства оборони України від 30.09.2016 року №83;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та провести виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачці як дружині померлого військовослужбовця ОСОБА_2 , смерть якого пов`язана із захистом Батьківщини, відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовця з мотивів перебування померлого солдата ОСОБА_2 на момент смерті у стані алкогольного сп`яніння.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 квітня 2020 року позов задоволено частково. Скасовано пункт 8 рішення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, оформленого протоколом від 30 вересня 2016 року №83 та затвердженого Міністром оборони України 05 жовтня 2016 року. Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Міністерство оборони України звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог до Міністерства оборони України відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Часів Яр Донецької області, про що Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 24.06.2016 року видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Згідно зі свідоцтвом про шлюб від 27.07.2005 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу з наказу командира 101 окремої бригади охорони Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) ОСОБА_3 №95-РС від 26.07.2016 року зі списків особового складу Збройних Сил України у зв`язку зі смертю виключено рядового ОСОБА_2 , водія-регулювальника комендантського відділення комендантського взводу комендантської роти 101 окремої бригади охорони Генерального штабу Збройних Сил України.

ІНФОРМАЦІЯ_3 дружина померлого - ОСОБА_1 та матір померлого - ОСОБА_4 звернулися до Київського міського військового комісаріату із заявами про виплату одноразової грошової допомоги, до яких додали копії відповідних документів.

Листом від 03.08.2016 року №ВСЗ/1896, адресованим на ім`я директора департаменту фінансів Міністерства оборони України, Київський міський військовий комісаріат направив для розгляду заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , копії документів, долучених до заяв: заява гр. ОСОБА_4 (Ш-1978), паспорт ( НОМЕР_3 ), ідентифікаційний номер; заява гр. ОСОБА_1 (Ш-1079), паспорт ( НОМЕР_4 ), ідентифікаційний номер; свідоцтво про народження сина ОСОБА_5 ( НОМЕР_5 ); свідоцтво про шлюб ( НОМЕР_6 ); сповіщення про смерть від 26.07.2016 року №17; лікарське свідоцтво про смерть від 20.06.2016 року №221, свідоцтво про смерть ОСОБА_2 ( НОМЕР_7 ); витяг з протоколу ЦВЛК від 22.07.2016 року №3220; довідка про участь в АТО від 22.10.2015 року №35/1985; акт розслідування командира в/ч п/п В0331 від 25.06.2016 року; судово-медична експертиза від 20.06.2016 року; витяг з наказу від 26.07.2016 року №186.

Згідно з пунктом 8 протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби №83 від 30.09.2016 року, затвердженого Міністром оборони України ОСОБА_6 05.10.2016 року, матері, дружині та сину загиблого ІНФОРМАЦІЯ_2 солдата ОСОБА_2 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги.

Мотивами відмови у протоколі від 30.09.2016 року №83 зазначено: перебування солдата ОСОБА_2 на час загибелі у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено листом Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи (Бахмутівське відділення) від 30.06.2016 року, в якому зазначено про наявність в крові загиблого алкоголю в кількості 3,64 проміле. Смерть настала внаслідок вбивства із застосуванням автоматичної зброї іншим військовослужбовцем; акт розслідування нещасного випадку військової частини ВО331 від 25.06.2016 року, в якому зазначено, що вбивству передувало вживання спиртних напоїв та сварка військовослужбовців, які перебували в стані алкогольного сп`яніння; відповідно до статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення розпивання алкогольних напоїв військовослужбовцем на території військової частини є адміністративним правопорушенням.

Листом від 24.10.2016 року №ВСЗ/2609 Київським міським військовим комісаріатом поінформовано позивачку та матір померлого ОСОБА_4 про прийняте рішення комісії, оформлене протоколом від 30.09.2016 року №83.

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть від 20.06.2016 року №221 (остаточне) смерть ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем розташування військової частини НОМЕР_8 внаслідок нападу з метою убивства чи нанесення ушкодження. У графі "хвороба (патологічні стани), що призвели до смерті" встановлено: гостра кровотеча, вогнепальні кульові поранення тулуба, кінцівок з ушкодженням внутрішніх органів, напад з застосуванням автомату. У довідці про причину смерті від 20.06.2016 року (до форми №106/о №221) причиною смерті зазначено гостру кровотечу, вогнепальні кульові поранення тулуба, кінцівок з ушкодженням внутрішніх органів.

Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 01.07.2019 року №1748 вогнепальні кульові поранення тулуба, кінцівок з ушкодженням внутрішніх органів, гостра кровотеча солдата ОСОБА_2 , що стало причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 поранення та причина смерті, так, пов`язані із захистом Батьківщини. Вказаним протоколом постанову по причинному зв`язку захворювань за витягом з протоколу засідання ЦВЛК від 25.08.2016 року №3662 відмінено. Зазначеного протоколу до матеріалів судової справи не додано.

07.08.2019 року позивачка звернулася повторно до Київського міського військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, до якої додала копії відповідних документів.

Листом від 16.08.2019 року №ВСЗ/2787 ІНФОРМАЦІЯ_4 було поінформовано ОСОБА_1 , що протоколом №83, затвердженим Міністром оборони України 05.10.2016 року, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги прийнято рішення про відмову у призначенні їй одноразової грошової допомоги, лист та засвідчена копія протоколу направлялася позивачці 24.10.2016 року(вих. №ВСЗ/2609).

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія судді зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ).

Разом з цим, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-ХІІ, у ст. 1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно частини 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Зазначеною нормою встановлено особливий порядок правового регулювання виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, яка містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги таким особам, зокрема за суб`єктами отримання допомоги.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Пунктом «а» ч. 1 ст. 16-2 Закону №2011 визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі, зокрема, 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 16-3 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Тобто, у разі загибелі (смерті) військовослужбовців державою гарантовано виплату одноразової грошової допомоги членам сімей військовослужбовців, які загинули у розмірі, визначеному ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до підпункту "а" пункту 1 статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону. В спірних відносинах до позивача застосовується положення підпункту 2 пункту статті 16 вказаного Закону, позаяк смерть військовослужбовця настала під час проходження військової служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (Порядок №975) п. 3 якого визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно п. 4 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Пунктом 5 "Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті), рівними частками членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста.

Відповідно до ч. 1 ст. 2011-XII Закону №2011 призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Таким чином, зазначена допомога не призначається з підстав, наведених цими нормами, лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком його перебування у стані алкогольного сп`яніння, а саме вчинення ним певних активних дій у стані алкогольного сп`яніння, які безпосередньо призвели до смерті (загибелі). Водночас, сам факт перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння на час настання смерті не визначається вказаними нормами права як підстава для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.

Таким чином, в такому випадку необхідно встановити причинно-наслідковий зв`язок між станом сп`яніння військовослужбовця та його смертю (загибеллю).

Як убачається із матеріалів справи, а саме з протоколу від 30.09.2016 року №83, відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, Міністерство оборони України, виходило з того, що смерть військовослужбовця є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, посилаючись на ч. 1 ст. 16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", за якою призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння (підпункти "а", "б" пункту 1). При цьому в протоколі вказано, що за статтею 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення розпивання алкогольних напоїв військовослужбовцем на території військової частини є адміністративним правопорушенням.

Пунктом 19 "Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння.

Разом з тим матеріали справи свідчать, що командиром військової частини п/п НОМЕР_9 , полковником ОСОБА_3 затверджено акт від 25.06.2016 року розслідування щодо з`ясування причин та умов, які сприяли вчиненню кримінального правопорушення військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини п/п НОМЕР_9 старшим сержантом ОСОБА_7 .

Згідно з актом під час проведення розслідування встановлено:

19.06.2016 року близько 22:20 на взводному опорному пункті "Акула" знаходились військовослужбовці зведеного батальйону військової частини п/п НОМЕР_9 молодший сержант ОСОБА_8 , солдат ОСОБА_2 та старший сержант ОСОБА_7 ;

з невідомих причин між старшим сержантом ОСОБА_7 та солдатом ОСОБА_2 і молодшим сержантом ОСОБА_8 виникла суперечка;

під час суперечки старший сержант ОСОБА_7 , використавши особисту зброю АК-74, здійснив кілька пострілів в молодшого сержанта ОСОБА_8 та солдата ОСОБА_2 ;

від отриманих поранень сержант ОСОБА_8 та солдат ОСОБА_2 загинули на місці.

Командира військової частини ПП НОМЕР_9 ОСОБА_3 поінформовано листом Бахмутівського відділення Донецького обласного бюро судово-медичних експертиз, що за наслідками судово-токсикологічного дослідження біологічних речовин виявлено в крові ОСОБА_2 спирт етиловий в кількості 3,64%о.

Водноча колегія суддів зазначає, що відповідно до вироку Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16.11.2018 року, залишеного без змін ухвалою Донецького апеляційного суду від 21.03.2019 року, у кримінальній справі №219/8083/16-к ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 115 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі. Вироком установлено, що ОСОБА_7 19.06.2016, маючи намір на умисне протиправне заподіяння смерті двом особам, здійснив від 10-15 прицільних пострілів у солдата ОСОБА_2 із ввіреного для службового користування автомату АК-74, внаслідок чого ОСОБА_2 загинув.

Доводи апелянта, що перебування солдата ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння на момент смерті є підставою для відмови у призначенні позивачці одноразової грошової допомоги є помилковими, оскільки смерть солдата ОСОБА_2 наступила внаслідок вчинення злочину, а саме, вбивства іншою особою військовослужбовцем ОСОБА_7 , що встановлено вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16.11.2018 року у кримінальній справі №219/8083/16-к.

При цьому, згідно повідомлення Донецького обласного бюро СМЕ в крові ОСОБА_2 виявлено спирт етиловий в кількості 3,64%. Даним документом лише констатовано перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння, проте дана обставина не знаходиться у причинному зв`язку з його смертю.

Жодним доказом не підтверджено причинно-наслідкового зв`язку між травмами потерпілого та його станом алкогольного сп`яніння. Навпаки, доведено, що не зважаючи на вміст алкоголю в крові, смерть ОСОБА_2 настала вчинення злочину іншою особою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що допомога не призначається і не виплачується лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення активних дій самим військовослужбовцем, який знаходиться у стані алкогольного сп`яніння. Сам факт знаходження військовослужбовця у стані алкогольного/наркотичного сп`яніння на час настання смерті не є підставою для відмови у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги його членам сім`ї.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №802/1869/17-а та у постанові від 04.03.2020 року у справі 813/2071/17.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог про скасування пункту 8 протоколу від 30.09.2016 року №83 та зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб ОСОБА_1 .

Щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною відмови Київського міського військового комісаріату від 16.08.2019 року у виплаті позивачці одноразової грошової допомоги, колегія суддів зазначає, що рішення суду в цій частині позивачем не оскаржується.

Міністерство оборони України в апеляційній скарзі також не наводить доводів та міркувань в частині незаконності рішення щодо відмови позивачці у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною відмови Київського міського військового комісаріату у виплаті позивачці одноразової грошової допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 квітня 2020 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 квітня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Кобаль М.І.

Костюк Л.О.