Справа № 160/11388/19
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року Справа № 160/11388/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Дніпровської міської ради до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення штрафу №59663249 від 22.10.2019р., -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2019р. (згідно накладної Укрпошта Експрес) Дніпровська міська рада звернулася з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та, з урахуванням уточненої позовної заяви від 09.12.2019р., просить:

- визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця про накладення штрафу №59663249 від 22.10.2019р. у розмірі 10200 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова державного виконавця від 22.10.2019р. про накладення штрафу є незаконною, винесена передчасно без з`ясування всіх обставин та підлягає скасуванню, оскільки на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2018р. у справі №201/15825/17 Дніпровська міська рада звернулась до Міжнародної благодійної організації «Фонд східна Європа» щодо надання роз`яснень про можливість відновлення електронної петиції та отримала лист №124 від 15.04.2019р., яким повідомлено позивача про те, що єдина система місцевих петицій e-dem.in.ua не дозволяє місцевому модератору повертати відхилені петиції, рекомендовано звернутись до автора петиції з пропозицією подати її ще раз; судом встановлено спосіб та порядок виконання рішення, а саме: «…зареєструвати та оприлюднити петицію про ліквідацію Комунального підприємства «Муніціпальна поліція» Дніпровської міської ради…»; про неможливість виконати рішення суду з поважних причин виконавця було повідомлено листами від 13.08.2019р. та від 09.10.2019р. (у якому позивач також повідомив державного виконавця про те, що вважає незаконним накладений на нього штраф у розмірі 5100 грн. у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав та просив відкласти проведення виконавчих дій); підстава для накладення державним виконавцем штрафу у розмірі 10200 грн. («в даному випадку боржником не вжиті жодні заходи щодо його виконання») є незаконною, так як про неможливість виконання рішення суду з поважних причин позивачем було повідомлено; підставою для накладення на боржника штрафу є невиконання рішення суду без поважних причин; за приписами ст.378 Кодексу адміністративного судочинства України суд може встановити чи змінити спосіб або порядок виконання рішення лише за заявою стягувача чи виконавця, тоді як позивач є боржником за виконавчим провадженням та не може звернутися до суду із заявою про встановлення чи зміну способу та порядку виконання рішення суду. В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на постанову Верховного Суду України від 22.04.2016р. у справі №804/5081/13-а.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2019р. даний адміністративний позов було повернуто позивачеві на підставі п.1 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.03.2020р. скасовано ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2019р., справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Справа №160/11388/19 надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 15.04.2020р. та передано на розгляд судді Конєвій С.О. згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду (а.с.83).

Ухвалою суду від 16.06.2020р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 30.06.2020 згідно до ч.2, ст.12, ч.4 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.109).

19.06.2020р., на виконання вимог вищевказаної ухвали суду, відповідач подав до канцелярії суду письмовий відзив на позов, у якому останній просив відмовити у задоволенні адміністративного позову позивача в повному обсязі посилаючись на те, що постановою державного виконавця від 29.07.2019р. про відкриття виконавчого провадження було проінформовано боржника про необхідність виконати рішення суду протягом 10 днів, проте, боржником не були вжиті жодні заходи щодо його виконання; Дніпровською міською радою рішення суду фактично, у повному обсязі виконано не було, причини поважності його не виконання державним виконавцем не виявлені, при цьому, боржником ігноруються факти встановлені судовим рішенням по справі №201/15825/17 у зв`язку з чим до боржника було застосовано штраф в сумі 5100 грн., про що 11.09.2019р. винесена відповідна постанова; на сьогоднішній день вбачається не виконання без поважних причин боржником рішення суду та обов`язків сторони (боржника) виконавчого провадження, а тому державним виконавцем 22.10.2019р. винесена постанова ВП 59663249, якою на Дніпровську міську раду накладено штраф у подвійному розмірі 10200 грн.; питання про своєчасність виконання судових рішень, що набрали законної сили або допущені до негайного виконання має виключно важливе значення для авторитету судової влади в державі та завдання судочинства не виконується; із контексту рішення суду чітко встановлюється необхідність зобов`язання боржника особисто вчинити певні дії, вчинення яких не може бути проведено без участі боржника , а тому державний виконавець не може організувати виконання самостійно у відповідності до повноважень, наданих йому законом; не виконання рішення суду позивачем, на виконання якого 11.12.2018р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист (справа №201/15825/17) підпадає під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ст.382 Кримінального кодексу України та призводить до заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам, тому державним виконавцем до ГУНП у Дніпропетровській області направлено відповідне повідомлення, а виконавче провадження завершено з підстав, передбачених п.11 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.121-122).

Відповідно до ч.4 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

У зв`язку із перебуванням судді Конєвої С.О. з 22.06.2020р. по 26.06.2020р. у щорічній відпустці згідно довідки начальника відділу управління персоналом №97 від 15.06.2020р., дана справа вирішується 30.06.2020р. (а.с.119).

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі розгляду адміністративної справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 29.07.2019р. було відкрито виконавче провадження ВП №59663249 за виконавчим листом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №201/15825/17 від 11.12.2018р., яким, зокрема, зобов`язано Дніпровську міську раду зареєструвати і оприлюднити петицію про ліквідацію Комунального підприємства «Муніціпальна поліція» Дніпровської міської ради, та надано боржнику 10 робочих днів з моменту винесення даної постанови для виконання рішення суду, що підтверджується змістом копії вказаної постанови (а.с.129).

01.10.2019р. державним виконавцем винесено вимогу №021-33/14460, згідно якої від Дніпровської міської ради вимагається протягом трьох днів з моменту її отримання виконати вимоги виконавчого листа від 11.12.2018р. у справі №201/15825/17, про що письмово повідомити відділ з наданням відповідних документів, підтверджуючих виконання даного рішення суду в повному обсязі, окрім того, боржника повідомлено, що у разі невиконання рішення державним виконавцем буде повторно винесена постанова про накладення штрафу в сумі 10200,00 грн. (а.с.135-136).

22.10.2019 заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Міхіною О.І. у виконавчому провадженні ВП №59663249 винесено постанову про накладення на Дніпровську міську раду штрафу у розмірі 10200 грн. за умисне невиконання рішення суду у повному обсязі без поважних причин, що підтверджується змістом відповідної постанови та її копії (а.с.10-11,97-98).

Правомірність оскаржуваної постанови про накладення штрафу №59663249 від 22.10.2019р. є предметом розгляду у даній справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст.13 Закону №1404 передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Нормами ст.63 Закону №1404 передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною першою статті 75 Закону №1404 передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ч.2 ст.75 Закону №1404).

Тобто, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз зазначених норм у сукупності дає підстави для висновку, що під час виконання судових рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення державний виконавець повинен перевірити виконання рішення боржником та у разі його не виконання боржником без поважних причин виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

При цьому, накладення на боржника штрафу у подвійному розмірі можливе лише у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин.

Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.11.2019р. у справі №160/9237/19 було задоволено адміністративний позов Дніпровської міської ради до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, визнано протиправною та скасовано постанову від 11.09.2019р. у виконавчому провадженні №59663249 про накладення штрафу за невиконання рішення суду на Дніпровську міську раду у сумі 5100,00 грн., винесену відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.114-118).

Вказане рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.11.2019р. у справі №160/9237/19 набрало законної сили 20.12.2019р. згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень (а.с.114-118).

У відповідності до вимог ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З аналізу наведених правових норм та встановлених судом обставин справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що при обранні розміру накладення штрафу необхідним є повторність невиконання вимог державного виконавця, а також наявність чинної попередньої постанови, якою накладено штраф, разом з тим постанова державного виконавця від 11.09.2019р. у ВП №59663249, за якою на позивача було накладено штраф у розмірі 5100,00 грн. скасована, що виключає повторність невиконання, яка стала підставою для прийняття оскаржуваної постанови від 22.10.2019р. у ВП №59663249 про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у державного виконавця в спірному випадку були відсутні правові підстави для застосування до позивача штрафних санкцій у подвійному розмірі на підставі ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідна правова позиція також узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у його постанові від 10.09.2019р. у справі №0840/3476/18, яка є обов`язковою для застосування судом першої інстанції згідно до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних, достатніх і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність прийняття оспорюваної постанови про накладення штрафу №59663249 від 22.10.2019р. у подвійному розмірі з урахуванням вищенаведених встановлених судом обставин щодо скасування постанови державного виконавця від 11.09.2019р. у ВП №59663249, за якою на позивача було накладено штраф у розмірі 5100,00 грн. з урахуванням вимог ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, аналізу вищенаведених норм Закону №1404 та вищенаведеної позиції Верховного Суду.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваної постанови про накладення штрафу №59663249 від 22.10.2019р., суд приходить до висновку, що приймаючи оспорювану постанову про накладення на боржника - Дніпровську міську раду штрафу у подвійному розмірі у сумі 10200,00 грн., відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За таких обставин, слід дійти висновку, що, прийнявши вищенаведену оспорювану постанову, відповідач допустив порушення прав та інтересів позивача, а тому такі порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправною та скасування оспорюваної постанови.

При прийнятті даного рішення, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 78, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262, 268-287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Дніпровської міської ради до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення штрафу №59663249 від 22.10.2019р. - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про накладення штрафу у ВП №59663249 від 22.10.2019р. у розмірі 10200 грн. (десять тисяч двісті гривень 00 коп.).

Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення відповідно до вимог статті 295, 287 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

На період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк подання апеляційної скарги на рішення суду продовжується на строк дії такого карантину згідно до п.3 розділу VІ Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва