Справа № 369/14443/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2020-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Рядового поліції роти з обслуговування м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Сорочука Олексія Володимировича на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рядового поліції роти з обслуговування м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Сорочука Олексія Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з адміністративним позовом до Рядового поліції роти з обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області ДПП НП України Сорочука О.В., в якому просив: скасувати постанову, винесену рядовим поліції роти з обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області ДПП НП України Сорочуком О.В. від 30.10.2019 року (серія ДП 18 № 236155) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.; закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП України, за відсутністю в його діях події та складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП України.

В обґрунтування позову зазначав, що 30.10.2019 року, близько 23 год. 10 хв. на 488 км. автодороги М-07, «Київ-Ковель-Яготин» Волинська обл.., Ковельський район, у нічній час, на неосвітленій дорозі, він, керуючи транспортним засобом «Форд Фієста», номерний знак НОМЕР_1 , рухався в напрямку м. Києва у середній смузі. Обрання даної смуги руху було обґрунтовано тим, що крайня права смуга руху непридатна для безпечного проїзду автомобілів, оскільки має вибоїни, ями, колії.

Проте, відносно нього рядовим поліції роти з обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області ДПП НП України Сорочуком О.В. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення серії ДП18 № 236155 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за порушення п. 11.5 ПДР України в частині виїзду на крайню ліву смугу руху.

Позивач звертає увагу, що всі докази порушення ним правил дорожнього руху України ґрунтуються, зі слів поліцейського, на записі його нагрудної відеокамери DM4233, при цьому, цей запис поліцейський перед винесенням постанови не наддав для ознайомлення Позивачу, посилаючись на відсутність технічної можливості для цього.

Також, як зазначає Позивач, під час розгляду справи поліцейський порушив його право на захист, не надавши можливість йому та свідку - власнику транспортного засову ОСОБА_2 , надати письмове пояснення, що підтверджується записом нагрудної відеокамери.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано постанову рядового поліції роти з обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області ДПП НП України Сорочука Олексія Володимировича серії ДП 18 № 236155 від 30 жовтня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, Рядовий поліції роти з обслуговування м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Сорочук Олексій Володимирович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Відповідач зазначає, що при розгляді справ про адміністративне правопорушення, зокрема, передбачених частиною 2 статті 122 КАС України, працівники органів (підрозділів) Національної поліції діють від імені органів Національної поліції, а отже не можуть виступати відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем, на думку Рядового поліції роти з обслуговування м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Сорочука О.В., є саме відповідний орган (підрозділ) Національної поліції.

Враховуючи викладене, Відповідач зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору було порушено норми процесуального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Інших підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

На адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились.

За приписами частини 5 статті 286 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що інспектором рядовим поліції роти з обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області ДПП НП України Сорочуком О.В. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП018 № 236155 від 30.10.2019 року відносно ОСОБА_1 , якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 11.5 ПДР України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

З вказаної постанови вбачається, що 30.10.2019 року о 23 год. 30 хв. на 488 км автодороги М-07 «Київ-Київ-Ягодин» Волинська область, Ковельський район, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Форд Фієста», номерний знак НОМЕР_1 , рухався по крайній лівій смузі не маючи наміру здійснити поворот ліворуч, чи розворот, в той час, коли праві інші смуги були не зайняті, чим порушив п. 11.5 ПДР України, за що, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Позивач, вважаючи постанову серії ДП 18 № 236155 від 30.10.2019 року протиправною, оскаржив її до суду першої інстанції в порядку адміністративного судочинства.

Частково задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що Інспектором при винесені постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується його висновок про скоєння Позивачем адміністративного правопорушення, будь-які пояснення очевидців, які б підтвердили порушення Позивачем ПДР, фото-, відеофіксація зазначеного порушення у матеріалах справи відсутні, отже оскаржувана постанова підлягає скасуванню у зв`язку з ненаданням доказів вчинення Позивачем адміністративного правопорушення. Щодо заявленої Позивачем вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскарження рішень (постанов) суб`єктів владних повноважень у справах про адміністративні правопорушення здійснюється шляхом подання адміністративного позову до місцевого загального суду як адміністративного суду, однак адміністративні суди не наділені повноваженнями закриття провадження у справах про адміністративне правопорушення, на підставі чого дана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Конституції України, Законом України «Про Національну поліцію», Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно пунктів 7, 9 частини першої статті 4 КАС суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів <…>.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною четвертою статті 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту вправі виносити уповноважені посадові особи органів Національної поліції. Саме ці посадові особи, які винесли відповідну постанову, є належними Відповідачами у справах щодо її оскарження.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що системний аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, працівники органів (підрозділів) Національної поліції мають виступати Відповідачами у таких справах.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що інспектор патрульної поліції є окремим суб`єктом владних повноважень, який має повноваження на прийняття постанов про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та саме він приймав рішення, правомірність якого оскаржує Позивач.

Таким чином, доводи Відповідача, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають нормам чинного законодавства.

Оскільки інших підстав для скасування рішення суду першої інстанції Відповідачем не наведено, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Верховний Суд у своїй постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззапереченим доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Будь-яких доказів порушення Позивачем п. 11.5 ПДР України Відповідачем до суду не надано.

Доданий Відповідачем відеодиск був досліджений судом першої інстанції, проте він не містить підтверджень вчинення Позивачем адміністративних правопорушень, на підставі яких інспектор виніс оскаржувану постанову, з чим погоджується колегія суддів.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що у даній справі відсутні будь-які допустимі докази на підтвердження факту порушення Позивачем правил дорожнього руху, у зв`язку із чим, з урахуванням положень ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Рядового поліції роти з обслуговування м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Сорочука Олексія Володимировича викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 271, 272, 286, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Рядового поліції роти з обслуговування м. Ковель Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Сорочука Олексія Володимировича - залишити без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко