Справа № 440/87/16-а
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №440/87/16-а
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Шиц А.А.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Буської районної ради Львівської області, голови Буської районної ради Львівської області Глови Богдана Володимировича про визнання протиправними рішень, дій та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Буського районного суду Львівської області із позовною заявою до Буської районної ради Львівської області, в якій, згідно заяви про уточнення позовних вимог від 06.05.2020 року, просить:

-визнати рішення голови Буської районної ради Львівської області Глови Б.В. від 30.12.2015 року №03/03-418 щодо відмови у притягненні начальника відділу захисту прав споживачів виконавчого апарату Буської районної ради Львівської області ОСОБА_2 , як незаконне;

-визнати дії начальника відділу захисту прав споживачів виконавчого апарату Буської районної ради Львівської області Кашуби В.В. протиправними;

-зобов`язати Буську районну раду Львівської області притягнути начальника відділу захисту прав споживачів виконавчого апарату Буської районної ради Львівської області ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності;

-стягнути із Буської районної ради Львівської області завдану моральну шкоду на користь ОСОБА_1 в сумі 10000,00 грн.

Суть позову зводиться до того, що позивач вважає нетактовною поведінку начальника відділу захисту прав споживачів виконавчого апарату Буської районної ради Львівської області Кашуби Василя Володимировича під час виконання службових обов`язків у відношенні до себе, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Ухвалою судді Буського районного суду Львівської області Мельника С.Р. від 19.05.2016 року було відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання.

11.08.2016 року від відповідача надійшли до Буського районного суду Львівської області письмові заперечення на позов.

У зв`язку із звільненням у відставку судді Буського районного суду Львівської області Мельника ОСОБА_3 .Р., згідно рішення Вищої ради правосуддя від 20.08.2019 року №2203/0/15-19, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2019 року, означену адміністративну справу було передано для розгляду судді Буського районного суду Львівської області Кос І.Б.

Ухвалою Буського районного суду Львівської області (суддя Кос І.Б.) від 18.02.2020 року, відповідно до ст.ст.19, 20 КАС України, адміністративну справу передано для розгляду по суті до Львівського окружного адміністративного суду.

Так, 25.03.2020 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Буської районної ради Львівської області про визнання протиправними рішень, дій та стягнення моральної шкоди було надіслано Буським районним судом Львівської області до Львівського окружного адміністративного суду і така надійшла до суду 10.04.2020 року, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі.

За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, адміністративну справу передано для розгляду головуючому судді Сасевичу О.М.

Ухвалою судді від 13.04.2020 року справу прийнято суддею Сасевичем О.М. до провадження; розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

04.05.2020 року від відповідача Буської районної ради Львівської області засобами електронного зв`язку надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому він висловив заперечення проти задоволення позову. У відзиві зазначено, що оскаржуване рішення є лише листом-відповіддю на письмове звернення ОСОБА_1 . Відповідач вважає, що вимога позивача щодо притягнення начальника відділу захисту прав споживачів виконавчого апарату районної ради Кашуби В.В ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності є безпідставною, оскільки він звільнений зі служби. Більше того, відповідач наголошує, що позивачем не доведено, що бездіяльність Буської районної ради завдала наслідків, які зумовили страждання та спричинили ОСОБА_1 моральну шкоду. За наведених підстав, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

06.05.2020 року позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог та письмові пояснення щодо підстав позову.

13.05.2020 року позивач подав до суду заперечення на відзив.

Протокольною ухвалою суду від 04.06.2020 року за клопотанням відповідача було залучено до участі у справі в якості другого відповідача голову Буської районної ради Львівської області ОСОБА_5 .

12.06.2020 року від позивача засобами поштового зв`язку надійшли до суду додаткові пояснення.

У судове засіданні позивач не прибув. Однак, 18.06.2020 року від ОСОБА_1 надійшла до суду заява про розгляд справи у його відсутності, в якій він додатково вказав, що позовні вимоги підтримує та уточнення до неї і просить суд позов задоволити.

Відповідач 1 явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. У судових засіданнях, що відбулись 25.05.2020 року, 04.06.2020 року представник відповідача надав пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву й просив суд відмовити у позові за безпідставністю, позаяк актуальність спору вичерпана.

Відповідач 2 також не прибув у судове засідання, причин неявки суду не повідомив.

Жодних заяв чи клопотань від відповідачів до суду не надходило; правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач 2 також не скористався.

Заслухавши пояснення представника відповідача 1, розглянувши доводи та заперечення учасників справи, дослідивши зібрані в справі докази, об`єктивно оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 18.12.2015 року ОСОБА_1 звернувся до голови Буської районної ради Львівської області Глови Богдана Володимировича із заявою, в якій просив вжити відповідні заходи з метою притягнення начальника відділу захисту прав споживачів виконавчого апарату районної ради ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності через особисті образи й принизливі висловлювання в його сторону, а про прийняті міри додатково його повідомити.

У відповідь на звернення позивача 30.12.2015 року Буською районною радою Львівської області за №03/03-418 надано відповідь, в якій повідомлено те, що від ОСОБА_2 відібрано пояснення щодо ситуації, яка виникла між ним та позивачем. З пояснень, наданих ОСОБА_2 дійсно підтверджується факт його розмови із ОСОБА_1 18.12.2015 року у його службовому кабінеті в приміщенні адмінбудинку районної ради, однак заперечуються образи, принизливі висловлювання чи дії на адресу позивача, відсутні очевидці випадку. Окрім того, позивачу роз`яснено право звернутися за захистом порушених прав, свобод та законних інтересів до суду.

У своїх поясненнях на заяву ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтвердив факт розмови із позивачем 18.12.2015 року у його службовому кабінеті по суті скарг, які неодноразово подавались позивачем для вирішення.

Вважаючи таке рішення суб`єкта владних повноважень незаконним, а дії начальника відділу протиправними, позивач, з метою відновлення порушених прав звернувся до суду з означеним позовом.

Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктами 9, 10 ч.6 ст.55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», голова районної ради призначає і звільняє керівників та інших працівників структурних підрозділів виконавчого апарату ради, здійснює керівництво виконавчим апаратом ради.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», особливості дисциплінарної відповідальності посадових осіб місцевого самоврядування, забезпечуються у порядку, передбаченому законом.

Згідно ч.1 ст.147-1 Кодексу законів про працю України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Відповідно до ч.1 ст.149 Кодексу законів про працю України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснения.

Матеріалами справи стверджується, зокрема, наданими в ході розгляду заяви ОСОБА_1 начальником відділу захисту прав споживачів виконавчого апарату районної ради ОСОБА_6 В. ОСОБА_7 письмовими поясненнями, що дійсно 18.12.2015 року у службовому кабінеті в приміщенні адмінбудинку районної ради відбулася розмова між ОСОБА_2 та позивачем на емоційному рівні, що не заперечується сторонами. Однак, ОСОБА_2 заперечив будь-які образи, принизливі висловлювання чи дії на адресу ОСОБА_1 .

Порушення трудової дисципліни визначається як невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків. Вина, як одна з ознак порушення трудової дисципліни є необхідною для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

Водночас, суд відзначає, що в ході розгляду відповідачем звернення позивача від 18.12.2015 року начальника відділу захисту прав споживачів виконавчого апарату районної ради Кашубу В.В. до дисциплінарної відповідальності не було притягнуто, позаяк достатніх підстав для висновку про вину начальника відділу захисту прав споживачів виконавчого апарату районної ради Кашуби В.В. у невиконанні чи неналежному виконанні посадових обов`язків не було встановлено.

Про що листом №03/03-418 від 30.12.2015 року позивача було доведено до відома.

Щодо позовної вимоги про визнання незаконним рішення голови Буської районної ради №03/03-418 від 30.12.2015 року, то суд відмовляючи у її задоволенні зазначає таке.

Згідно з частини першої статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У абзаці 1 частини другої свого рішення від 25.12.1997 року за №9-зп, Конституційний суд України зазначає, що частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Водночас, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами пункту 8 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист (частина перша статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

З огляду на викладене вище, рішення/дії суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення/дії прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи, шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

У рішенні від 01.12.2004 року №18-рп/2004 Конституційний суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Верховний Суд України у своїй постанові від 10.04.2012 року у справі №21-1115во10 зазначає, що «суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням».

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Відповідно до ч.7 ст.55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», голова районної, обласної, районної у місті ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Згідно ч.1 ст.59 цього Закону, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

У даному спорі позивач оскаржує «рішення», яке по своїй суті є листом-відповіддю на його письмове звернення, як це передбачено Законом України «Про звернення громадян», яким повідомлено заявника про результати розгляду його заяви.

Водночас, суд позитивно оцінюючи доводи відповідача 1, зазначає, що повноваженнями щодо прийняття актів у формі рішень голова Буської районної ради не наділений, оскільки прийняття таких документів віднесене виключно до повноважень ради.

Окрім того, суд відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання притягнути начальника відділу захисту прав споживачів виконавчого апарату районної ради ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності, звертає увагу на наступне.

Статтею 148 Кодексу законів про працю України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Спірні правовідносини виникли та мали місце 18.12.2015 року.

Згідно розпорядження голови Буської районної ради від 24.04.2018 року №21,

ОСОБА_2 звільнено з посади начальника відділу у справах захисту прав споживачів виконавчого апарату районної ради з 30.04.2018 року, у зв`язку із скороченням штату працівників.

Станом на день розгляду Львівським окружним адміністративним судом означеного спору, з моменту виникнення спірних правовідносин пройшло понад чотири роки.

Тож, зважаючи на те, що ОСОБА_2 не є посадовою особою виконавчого апарату районної ради, оскільки з 01.05.2018 року звільнений з служби, а структурний підрозділ виконавчого апарату, керівником якого був ОСОБА_2 ліквідований, суд вважає безпідставною вимогу щодо притягнення цієї особи до дисциплінарної відповідальності.

Однак, як уже згадувалось вище, під час розгляду справи судом встановлено, що у зв`язку із емоційними та неприязними висловлюваннями посадової особи - начальника відділу у справах захисту прав споживачів виконавчого апарату районної ради ОСОБА_2 до гр. ОСОБА_1 (позивача у справі), що не заперечується відповідачем у листі від 30.12.2015 року №03/03-418, надісланому на адресу останнього, а навпаки, на цьому наголошується, були порушенні права та законні інтереси по відношенню до ОСОБА_1 .

Тож, наслідком порушення прав і законних інтересів громадянина є відновлення таких прав.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача є задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій начальника відділу захисту прав споживачів виконавчого апарату Буської районної ради Львівської області Кашуби Василя Володимировича під час виконання службових обов`язків щодо нетактовної поведінки у відношенні до скаржника ОСОБА_1 .

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди, завданої незаконними діями начальника відділу захисту прав споживачів виконавчого апарату районної ради ОСОБА_2 у розмірі 10000,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно із ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1)якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2)якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3)в інших випадках, встановлених законом.

Стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», передбачає, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, в тому числі за незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

В силу п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконним діями або бездіяльністю інших осіб». Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

Водночас, позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження факту завдання йому відповідачем моральної шкоди.

Посилання позивача в позові на ті обставини, що протиправні дії начальника відділу завдали психологічних та душевних страждань, принизили честь та гідність, позивач повинен витрачати свій час на пошуки шляхів для відновлення прав, писати позовну заяву та інші заяви, звертатися до суду для захистом своїх прав, суд зазначає, що при розгляді справи не встановлено підстав, передбачених ст.23 ЦК України, коли у фізичної особи виникає право на відшкодування моральної шкоди. Жодна із наведених у вказаній статті підстав не була доведена та обґрунтована в позовних вимогах, право на звернення до суду позивачем реалізовується на власний розсуд і дані обставини без належного обґрунтування та підтвердження доказами не є підставою для визнання факту наявності моральної шкоди.

При цьому, позивачем не надано суду належних доказів існування причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданою шкодою позивачу. Позивачем не доведено, що моральна шкода була завдана відповідачем саме у такому розмірі.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог у частині відшкодування моральних збитків та відсутність правових підстав щодо їх задоволення.

В силу положень ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Тож, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 134, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Буської районної ради Львівської області, голови Буської районної ради Львівської області Глови Богдана Володимировича про визнання протиправними рішень, дій та стягнення моральної шкоди задоволити частково.

Визнати протиправними дії начальника відділу захисту прав споживачів виконавчого апарату Буської районної ради Львівської області Кашуби Василя Володимировича під час виконання службових обов`язків щодо нетактовної поведінки у відношенні до скаржника ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судовий збір стягненню із сторін не підлягає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України, з урахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 26.06.2020 року.