Справа № 320/3945/19
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3945/19 Головуючий у 1-й інстанції: Харченко С.В.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Кондрат Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.03.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» про визнання дій протиправними, скасування постанови та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. щодо винесення постанови від 23.05.2019 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 57965154;

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. від 23.05.2019 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 57965154;

- стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 30 000, 00 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19.03.2020 позов задоволено частково: визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича від 23.05.2019 № 57965154 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров П.В. звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з грудня 2018 року у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. на виконанні перебував виконавчий лист, виданий 25.11.2015 Святошинським районним судом міста Києва за результатами розгляду цивільної справи № 2/759/4181/15 за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно з відомостями, що викладені у постановах від 21.12.2018 ВП № 57965154 про відкриття виконавчого провадження та про виправлення помилки у процесуальному документі, розмір заборгованості, що підлягає стягненню в рамках виконавчого провадження № 57965154, становив 91 454, 62 грн.

На стадії розподілу стягнутих з боржника сум заборгованості за виконавчим документом (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) приватним виконавцем винесено постанову від 23.05.2019 ВП № 57965154 про стягнення витрат виконавчого провадження. Відповідно до даних зазначеної постанови розмір понесених приватним виконавцем витрат на організацію та проведення виконавчих дій становить 67 540, 75 грн.

У цей же день приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. на виконання вимог пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження з підстав фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як було зазначено позивачем, 04.04.2019 під час ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження № 57965154 нею було отримано від відповідача іншу інформацію про понесені ним витрати виконавчого провадження. Крім того, у матеріалах виконавчого провадження № 57965154 наявна інша постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, що винесена відповідачем 03.04.2019.

Відповідно до приєднаної позивачем до матеріалів справи фотокопії вказаного рішення, розмір витрат, понесених приватним виконавцем під час організації та проведення виконавчих дій, становить 2 037, 19 грн. та складається з витрат на: АСВП; офісний папір; рекомендовані листи з поштовими марками; ПММ (бензин); канцелярські товари; друк документів; залучення суб`єкта оціночної діяльності для визначення вартості арештованого майна.

У свою чергу, винесення відповідачем постанови від 23.05.2019 ВП № 57965154, на думку позивача, фактично передбачає повторне відшкодування позивачем витрат виконавчого провадження у сумі, що значно перевищує розмір витрат, порядок стягнення яких визначено постановою відповідача від 03.04.2019.

Позивач також наголошує на тому, що види та розмір витрат виконавчого провадження чітко регламентовані Міністерством юстиції України. Водночас відповідач, визначаючи у постанові від 23.05.2019 грошовий розмір витрат виконавчого провадження № 57965154, вказав лише загальну суму таких витрат (67 540,75 грн), проте не навів жодного розрахунку здійснених витрат із зазначенням виду, обсягу та розміру усіх складових цієї суми.

Вважаючи оскаржувану постанову відповідача протиправною та такою, що підлягають скасуванню, позивач звернулась до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки оскаржувана постанова не містить детального розрахунку здійснених приватним виконавцем витрат із зазначенням їх виду, обсягу та розміру усіх складових загальної суми, то вона є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині задоволенню. Водночас, у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо винесення постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 57965154 від 23.05.2019 необхідно відмовити, оскільки визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 23.05.2019 ВП № 57965154 є достатнім та належним способом захисту порушених прав позивача у сфері публічно-правових відносин з відповідачем. Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 30 000, 00 грн., оскільки позивачем не доведено наявності юридично значимого причинного зв`язку між прийняттям відповідачем рішення про стягнення витрат виконавчого провадження та понесенням позивачем моральної шкоди із визначенням ознак її індивідуалізованого втілення у конкретних життєвих ситуаціях позивача.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки апелянт у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича від 23.05.2019 ВП № 57965154 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон № 1404, у редакції на момент винесення оспорюваних постанов).

Згідно із ст. 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

Частиною 1 статті 5 Закону № 1404 передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пунктами 9, 10 частини 1 статті 39 Закону № 1404 передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ.

Згідно пункту 21 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5, в редакції - чинній на час винесення спірної постанови), у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає в матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції № 512/5 передбачено, що витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься, зокрема, у випадку закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 42 Закону № 1404 кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1300/29430, затверджені Види та розміри витрат виконавчого провадження.

Відповідно до розділу І «Види витрат виконавчого провадження» видів та розмірів витрат виконавчого провадження, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5, належать:

1. Виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари.

2. Пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку.

3. Послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів, спеціалістів; зберігачів; перекладачів; суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; суб`єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій.

4. Послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум.

5. Проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини.

6. Послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці.

7. Банківські послуги при операціях з іноземною валютою.

8. Сплата судового збору.

9. Плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України №1404-VIII "Про виконавче провадження" плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

10. Інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Відповідно до розділу ІІ "Розміри витрат виконавчого провадження" Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5, визначено:

1. Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах.

Розміри витрат за транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці визначаються наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Міністерства фінансів України від 10.10.2013 № 967/1218/869 "Про затвердження розмірів плат за транспортування і зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальних майданчиках (стоянках)", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2013 за № 1887/24419.

2. Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2, 4 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта".

3. Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 5 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості розшукових дій, визначених законодавством.

4. Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 8 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до ставок судового збору, затвердженого Законом України "Про судовий збір".

5. Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 9 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до встановленого Міністерством юстиції України розміру оплати.

6. Відповідні структурні підрозділи (спеціалісти) Міністерства юстиції України, головних територіальних управлінь юстиції, що відповідають за закупівлю товарів і послуг, протягом п`яти робочих днів з дати укладання договору про закупівлю товарів і послуг, визначених пунктами 1, 2, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, повідомляють Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції та відділи державної виконавчої служби про вартість закупівлі одиниці товару і послуги. На підставі наданої інформації державний виконавець визначає розмір витрат виконавчого провадження.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 23.05.2019 відповідач виніс постанову про стягнення з позивача витрат виконавчого провадження № 57965154 в сумі 67 540, 75 грн.

Як вбачається зі спірної постанови про стягнення витрат виконавчого провадження, у ході виконавчих дій були понесені витрати на загальну суму 67 540, 75 грн. на такі види виконавчих витрат, як витрати на АСВП, офісний папір, рекомендовані листи з поштовими марками, ПММ (бензин), канцелярські товари, друк документів, витрати на залучення суб`єкта оціночної діяльності для визначення вартості арештованого майна.

При цьому, в порушення вимог Інструкції № 512/5 приватний виконавець у спірній постанові про стягнення витрат виконавчого провадження не зазначає суми витрат на кожен із вказаних видів, а лише вказує загальний розмір витрат, який відповідними доказами не підтверджений.

Так, відсутність у постанові про стягнення витрат виконавчого провадження від 23.05.2019 відомостей про суму витрат виконавчого провадження кожного виду із відповідними підтверджуючими документами та ненадання даних доказів відповідачем ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції, не дозволяє перевірити правильність та обґрунтованість визначення витрат виконавчого провадження у спірній постанові.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки оскаржувана постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не відповідає вимогам Інструкції № 512/5, то вона є протиправною, що є підставою для її скасування.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 29.03.2019 у справі № 750/6794/17 колегія суддів вважає помилковими та не беруться до уваги, оскільки висновки Верховного Суду у вказаній відповідачем справі є неспівставними з обставинами даної справи.

Так, у справі № 750/6794/17 Верховним Судом було встановлено, що мотивувальна частина оскаржуваної постанови управління ДВС містить детальний розрахунок здійснених відповідачем витрат із зазначенням обсягу та розміру усіх складових загальної суми витрат виконавчого провадження, який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження». Водночас, в даній справі № 320/3945/19, як уже було зазначено вище, оскаржувана постанова приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. детального розрахунку здійснених відповідачем витрат із зазначенням обсягу та розміру усіх складових загальної суми витрат виконавчого провадження не містить.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що Верховний Суд у справі № 750/6794/17 прийшов до висновку про правомірність постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження з тих підстав, що Закон № 1404-VIII не покладає на державного або приватного виконавця обов`язок документально фіксувати здійснення всіх витрат виконавчого провадження та надсилати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження, а не з підстав того, що Закон № 1404-VIII не покладає на державного або приватного виконавця обов`язок зазначати у постанові виконавця про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження види та суми таких витрат.

Стосовно інших аргументів апеляційної скарги, то колегія суддів вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки вони носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Також, надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.03.2020 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.