Справа № 520/5535/2020
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

01 липня 2020 р. № 520/5535/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМ-ФОР" (62370, Харківська область Дергачівський район, смт. Солоницівка, вул. Бєлгородська, 5, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (61057, Харківська область, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, код ЄДР1ЮУ 43143704) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМ-ФОР" (далі по тексту - позивач, ТОВ "КОМ-ФОР", товариство) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС, контролюючий орган), в якому просить суд:

- винести рішення, яким визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення № 0 форма "С", № 0 форма "ПС", винесені 28.12.2019 р. Головним управлінням ДПС у Харківській області;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ "КОМ-ФОР" ( п/р НОМЕР_1 в АТ "ОТП Банк" м.Київ, МФО 300528) судові витрати.

Ухвалою судді від 04.05.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

В обґрунтування заявленого позову позивач звертає увагу на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято за результатами проведеної фактичної перевірки, за результатами якої встановлено порушення п.12 ст. 3 Закону України №265 та п. 85.2 смт. 85 ПКУ. При цьому позивач зазначає, що бухгалтерія підприємства знаходиться за юридичною адресою Харківська область Дергачівський район, смт. Солоницівка, вул. Бєлгородська, 5. Наказом про облікову політику підприємства не передбачено ведення бухгалтерського обліку господарськими одиницями на якій була проведена фактична перевірка.

Будь-яке складське приміщення за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, дор. Люстдорфська 3 у ТОВ «КОМ-ФОР» відсутнє. За наведеною вище адресою ТОВ «КОМ-ФОР» орендується лише офісне приміщення площею 28.0 кв.м.

Місцем зберігання ТМЦ ТОВ «КОМ-ФОР» у м.Одеса є складські приміщення Державного багатопрофільного підприємства «Урожай» за адресою: м.Одеса Старосінна площа, буд. 3. Підставою для розміщення там ТМЦ на зберігання є договір відповідального зберігання № 01/19 від 02.01.2019 р.

Стверджує, що товариство всі документи, які стосуються предмету перевірки з урахуванням викладених вище особливостей діяльності підприємства - були надані в порядку і в строки, передбачені законом.

Крім того, оскільки підприємством ведеться облік як придбаних, так і виготовлених товарів за місцем їх виробництва і місця знаходження бухгалтерії - смт Солоницівка вул.Бєлгородська. 5 Дергачівського району Харківської області відповідно до вимог Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», то прийняті ППР є незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідач позов не визнав, у письмовому відзиві посилається на те, що за результатами фактичної перевірки, що зафіксовано актом від 21.11.2019 № 206/15/20/РРО/33337750, висновками якого встановлено порушення:

- п. 12 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг";

- п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) позаяк загальна вартість товару, який не було обліковано за місцем реалізації та зберігання, складає 108 769, 00 грн.

Також, у порушення п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України посадовими особами ТОВ "КОМ-ФОР" не було надано видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, касову книгу, товарні звіти, дані результатів інвентаризації, інші документи, що свідчать про ведення обліку залишків ТМЦ.

З огляду на таке вважає, що відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, а отже підстави для задоволення позову відсутні.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно положень ст. ст. 12, 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.

Згідно ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, повно та всебічно дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, встановив наступні обставини.

Згідно копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № від 10.02.2020 р. місцезнаходження ТОВ «КОМ-ФОР» зареєстровано за адресою: 62370, Харківська область, Дергачівський район, смт. Солоницівка, вул. Бєлгородська, 5. За вказаною адресою знаходяться офісні, виробничі та складські приміщення підприємства.

ТОВ «КОМ-ФОР» не має зареєстрованих філій чи представництв, чи інших відокремлених підрозділів, зазначені обставини підтверджуються копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № від 10.02.2020 р.

Як вбачається з копії наказу б/н від 01.01.2016 року «Про облікову політику підприємства» ним не передбачено ведення бухгалтерського обліку господарськими одиницями.

Згідно п.1.1. копії Договору оренди нежилих приміщень №49 від 10.11.2016 року укладеного між позивачем та ТОВ «Вендрест», останній передав, а позивач прийняв у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно: нежитлові приміщення, площею 28.0 кв.м., розміщене за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт Таїрове, Люстдорфська дорога, буд. 3 на другому поверсі будівлі.

Пунктом 1.4. вказаного договору оренди встановлено. що приміщення передається в оренду з метою розміщення офісних приміщень та здійснення підприємницької діяльності.

Згідно копії додаткової угоди №2 від 01.0щ1.2019 року до Договору оренди нежилих приміщень №49 від 10.11.2016 року, цей договір діє з моменту укладення по «31» грудня 2019 року включно.

На вказану адресу за реєстраційним посвідченням Слобожанської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області № від 04.07.2018 року, зареєстрований РРО Марія - 304Т, фіскальний номер . заводський номер ЗМ .

Згідно копії наказу «Про встановлення ліміту залишку готівки у РРО підприємства (м. Одеса)» від 01.11.2018 року на підставі розрахунку ліміту від 01.11.2018 року встановити на офісі м. Одеса ліміт залишку готівки у РРО у розмірі 15100, 00 грн.

Згідно копії наказу № 153-п від 30.09.2016 року «Про прийняття на роботу» ОСОБА_1 прийнятий на роботу у ТОВ «Ком-Фор» у м. Одеса територіальним менеджером зі збуту.

Місцем зберігання ТМЦ ТОВ «КОМ-ФОР» у м.Одеса є складські приміщення Державного багатопрофільного підприємства «Урожай» за адресою: м.Одеса, Старосінна площа, буд. 3, що підтверджується копіями договору відповідального зберігання № 01/19 від 02.01.2019 р., акту прнймання-передачі ТМЦ на відповідальне зберігання від 15.11.2019 р. Державному багатопрофільному підприємству «Урожай», акту надання послуг №9 від 29.11.2019 р. платіжних доручень №14103 від 06.11.2019 та № 14383 від 05.12.2019 р.

Товариством ведеться облік як придбаних, так і виготовлених товарів за місцем їх виробництва і місця знаходження бухгалтерії - смт. Солоницівка вул. Бєлгородська, 5, Дергачівського району, Харківської області відповідно до вимог Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси» та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що не заперечується сторонами по справі.

Як вбачається з копій оборотно -сальдові відомості по рах. 26, 28 товар власного виробництва ТОВ «КОМ-ФОР» - каркас-ліжка, оприбутковані на момент їх створення й оприбуткований бухгалтерією підприємства, та відображено на відповідних рахунках на дату його поставки, та який переданий на відповідальне зберігання Державному багатопрофільному підприємству «Урожай».

Головним управлінням ДПС в Одеській області 12.11.2019 було прийнято наказ № 1646 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ " КОМ-ФОР " )» за адресою Люстдорфська дорога 3, смт. Таїрове, Овідіопольський район. Одеської області з 12.11.2019 року тривалістю 10 діб.

Контролюючим органом було видано направлення на перевірку від 12.11.2019 № 477 та № 478, які були надані на ознайомлення 20.11.2019 р. 0 15:54 год. ОСОБА_1 - територіальному менеджеру ТОВ " КОМ-ФОР " зі збуту.

Результати проведення фактичної перевірки зафіксовано актом від 21.11.2019 № 206/15/20/РРО/33337750 (далі - Акт перевірки), висновками якого встановлено порушення:

- п. 12 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг";

- п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України.

11 грудня 2019 року на акт перевірки ТОВ «КОМ-ФОР» було подано заперечення, за результатами розгляду яких висновки акту перевірки № 206/15/20/РРО/33337750 від 21.11.2019 року ГУ ДПС в Одеській області було залишено без змін, а заперечення - без задоволення, про що позивача було повідомлено листом № 6703/10/15-32-05-07-05 від 24.12.2019р.

28 грудня 2019 року Головним управлінням ДПС у Харківській області на підставі вказаного акту були винесені податкові повідомлення - рішення: № 0 форма «С» про сплату ТОВ «КОМ-ФОР» суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 217 538, 00 грн. та № 0 форма «ПС» про сплату ТОВ «КОМ- ФОР» адміністративного штрафу у розмірі 510,00 грн.

На зазначені податкові повідомлення-рішеїшя ТОВ «КОМ-ФОР» в порядку адміністративного оскарження 24.01.2020 року було подано скаргу до Державної податкової служби України.

Рішенням № 10327/6/99-00-08-05-06-06 від 20.03.2020 року ППР ГУ ДПС у Харківській області № 0 форма «С» про сплату ТОВ «КОМ-ФОР» суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 217 538. 00 грн. та № 0 форма «ПС» про сплату ТОВ «КОМ-ФОР» адміністративного штрафу у розмірі 510,00 грн. Державною податковою службою України було залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями владного суб`єкта позивач звернувся до суду.

Суд, вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні дійшов наступних висновків.

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового Кодексу України (далі - ПК України) визначено, що контролюючі органи мають право Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно п. 12 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 р. № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Згідно п. 85.2. ст. 85 ПКУ платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При цьому великий платник податків на запит контролюючого органу зобов`язаний також надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги" копії таких документів, що створюються ним в електронній формі з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, не пізніше двох робочих днів, наступних за днем отримання запиту.

Згідно п. 121.1. ст. 121 ПКУ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Верховний Суд у свої постанові від 10.04.2020 року по справі № 810/2736/17 висловив наступну правову позицію: « За правилами статті 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Отже, документами, що є підставою для внесення записів до бухгалтерського обліку є накладні, витратні накладні, товарно-транспортні накладні, тощо.

У свою чергу, законодавством не передбачено, що за місцем знаходження господарської одиниці суб`єкта господарювання повинні зберігатись оригінали первинних документів на придбання товарно-матеріальних цінностей, які є підставою для бухгалтерського обліку, ведення якого відповідно до статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» покладено на уповноважену особу.

Сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».».

Крім того, суд зауважує, що Національним положенням (стандартом) є затверджене наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 № 246 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Запаси» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 за №751/4044, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Положення (стандарт) 9), яким визначено методологічний засади формування у бухгалтерському обліку інформації про запаси і розкриття її у фінансовій звітності.

Отже, сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95 ВР.

Аналогічна правова позиція викладена також в Постанові ВС від 30.04.2020 по справі №803/954/14 (№ в ЄДРСР 89160910).

Наведені обставини свідчать про протиправність застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій на підставі статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Частинами 1 та 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР та вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч.2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті рішень дотримано не було.

Суд зазначає, що саме лише зазначення про відсутність документів не є достатньою підставою для накладення штрафу, оскільки контролюючим органом обов`язково повинна бути надана оцінка тим документам, що фактично подано платником податку.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги вище наведене, враховуючи той факт, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів перед судом належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваної відмови, а відтак позов не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням норм ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМ-ФОР" (62370, Харківська область Дергачівський район, смт. Солоницівка, вул. Бєлгородська, 5, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (61057, Харківська область, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, код ЄДР1ЮУ 43143704) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.

Скасувати податкові повідомлення - рішення № 0 форма "С", № 0 форма "ПС", винесені 28.12.2019 р. Головним управлінням ДПС у Харківській області.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМ-ФОР" (62370, Харківська область Дергачівський район, смт. Солоницівка, вул. Бєлгородська, 5, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (61057, Харківська область, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, код ЄДР1ЮУ 43143704) суму сплаченого судового збору у розмірі 3270, 72 грн. (три тисячі двісті сімдесят гривень 72 копійки).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повне рішення складено 01 липня 2020 року.

Суддя Бадюков Ю.В.