Справа № 826/13050/18
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2020-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2020 року м. Київ № 826/13050/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Центра забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України
про:визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ), Центра забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України (03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, ), в якому просить:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не проведення повного розрахунку при звільненні та невиплати позивачу грошової компенсації за не отримане речове майно;

визнати протиправними дії та рішення Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України щодо не проведення виплати позивачу компенсації за не отримане речове майно;

зобов`язати Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України та Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України виплатити позивачу 73066,35 грн. грошової компенсації за не отримане речове майно.

Позиція позивача.
Вказує, що 29.12.2017 року він був звільнений у запас згідно Наказу Міністерства оборони України від 22.12.2017 року № 942 з правом носіння військової форми одягу та постановкою на військовий облік за місцем проживання. На день звільнення календарна вислуга років становила 28 років і 4 місяця, а пільгова 28 років 11 місяців.

На час звернення до суду з позовом, працює в Тилу Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) на посаді державного службовця.

28.12.2017 року, перебуваючи на військовій службі у військовій частині, подано рапорт про виплату грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, з відповідним додатками.

На підставі поданого позивачем рапорту і документів був виданий наказ Міністерства оборони України командира військової частини (по стройовій частині) А2516 № 254 від 29.12.2017 року, яким прийнято рішення про виплату йому грошової компенсації вартості за не отримане речове майно у розмірі 73 066, 35 грн..

Після подання рапорту йому стало відомо, що станом на 28.12.2017 року відсутні бюджетні призначення по КБКВ 2210 код 026 (грошова компенсація за не отримане грошове майно). Як зазначає позивач, в березні 2018 року йому повідомили, що гроші надійшли в січні 2018 року, проте їх виплата не є можливою.

Надалі звернувся з листом від 20.03.2018 року до Начальника Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України з проханням надати інформацію та документи. 07.04.2018 року вказує що отримав листи від 04.04.2018 та 27.03.2018 року з відмовою у здійсненні виплати грошової компенсації за не отримане речове майно.

20.04.2018 року представник позивача направила адвокатський запит до Міністерства оборони України, з метою отримання інформації щодо перерахування коштів до ЦЗСД МОУ та ГШ ЗСУ. Вказує, що 04.06.2018 року було отримано відповідь на адвокатський запит з аналогічним змістом попередньо отриманих відповідей. Позивач, вважає що ним отримано відмову у виплаті грошової компенсації.

Стверджує, що відмова у проведені виплати грошової компенсації вартості за не отримане речове майно порушує його права гарантовані ст. 22 Конституції України та Порядку № 178.

В обґрунтування позову позивач посилається на положення ст. 3, 22, 46, 58 та 150 Конституції України, Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон № 2011-XII), а саме на положення ст. 1, 2, 9-1 Закону 2011-XII, пункти 2, 3, 4, 5 постанови від 16.03.2016 № 178 Кабінет Міністрів України якою затверджено «Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно», абзаци 1 та 3 п/п. 3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008,

Також Позивач посилається на правову позицію викладену в рішеннях Конституційного суду України від 19.04.2000 року № 6-рп/2000 КСУ, від 06.07.1999 у справі № 8-рп/99; від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004; від 01.12.2004 № 20-рп/2004.

Відтак, позивач просить задовольнити позов.

Додатково у відповіді на відзив на позовну заяву вказує, що Відповідач-2 не надав докази і не спростовує жодні з аргументів викладених в позовній заяві, не надає пояснень та не спростовує жоден наданий доказ позивачем. Повторно наголошує що він перебуваючи на військовій службі, до звільнення, звернувся за отриманням грошової компенсації за не отримане речове майно.

Позиція відповідача-1.
Відповідач-1 не надав жодних письмових пояснень та заперечень до суду, що стосуються суті спору та заявлених позовних вимог.

Позиція відповідача-2.
У відзиві на позовну заяву, посилаючи на норми чинного законодавства України, вважає, що положення відповідних нормативно-правових актів не розповсюджуються на позивача, оскільки вони рулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі і не можуть бути застосовані до військовослужбовців, звільнених з військо їв служби, оскільки вказані положення не передбачають виплату компенсації за не отримане речове майно військовослужбовцям, які були звільненні зі служби.

Звертає увагу суду, що Центр є державною установою тому видатки надходять з державного бюджету, кошти для виплати грошової компенсації звільненим військовослужбовцям за не отримане речове майно, яке вони не отримали протягом дії контракту та при звільнені не були передбачені, а тому відповідно і виплата Центром була не можлива і рахувалась би як не цільове використання бюджетних коштів.

Вказує, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи, повинні діяти у спосіб що прямо передбачений Конституцією та Законами України, тому з огляду на частину 2 статті 9-1 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та статті 23,48, 116 Бюджетного кодексу України виплатити грошову компенсацію позивачу не вбачається за можливе.

Процесуальні дії, вчинені у справі.
Ухвалою від 21.08.2018 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 06.09.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

Встановлені судом обставини.
Розглянувши у наявні матеріали справи, викладені у заявах по суті позиції учасників справи, пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне.

Так, у даному випадку учасниками справи не заперечуються та не спростовуються обставини перебування позивача на службі, звільнення зі служби.

22.12.2017 року згідно наказу Міністра оборони України № 942 (по особовому складу) полковника ОСОБА_1 , старшого офіцера відділу підготовки та повсякденної діяльності Тилу Збройних Сил України звільнено у запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту).

27.12.2017 року видано довідку № 339 про вартість речового майна, що належить до видачі полковнику ОСОБА_1 , в розмірі 73066,35 грн..

28.12.2017 року видано довідку за № 341/535, про те що Полковник ОСОБА_1 перебував на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 .

29.12.2017 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 254 полковника ОСОБА_1 , старшого офіцера відділу підготовки та повсякденної діяльності Тилу Збройних Сил України, звільненого наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 22.12.2017 року № 942 з військової служби у запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту), частини шостої, з урахуванням вимог частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з правом носіння військової форми одягу, вважати таким що 29 грудня 2017 року справи та посаду здав.

Позивач, перебуваючи на військовій службі, подав рапорт про виплату грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, з витягом наказу командира по в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.12.2017 року; довідку про вартість речового майна, що належать до видачі від 27.12.2017 року № 339; витяг з наказу Міністерства оборони України (по особовому складу) від 22.12.2017 року № 942; довідка за формою № 5 від 28.12.2017 року 341/535, що підтверджує факт перебування на військовій службі позивача.

23.03.2018 року Позивачем подано заяву (вх. № 2102 від 23.03.2018 року) до Начальника центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України з проханням виплатити нараховану грошову компенсацію за не отримане речове майно.

30.03.2018 року Позивачем подано лист від 20.03.2018 року до Начальника центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України з проханням надати інформацію про виплату компенсації та копію рапорту на отримання грошової компенсації.

Позивачем було отримано відповіді від Відповідача-2 від 27.03.2018 року за № 292/1561 та від 02.04.2018 року № 292/1648, про те що Відповідач-2 немає достатніх правових підстав для взяття бюджетних зобов`язань та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за не отримане речове майно.

Представником позивача, адвокатом Гордіюк І.М. було надіслано до Міністерства оборони України, адвокатський запит № 3 від 20.04.2018 року щодо надання відомостей про причини не здійснення виплати нарахованої грошової компенсації за не отримане речове майно, надходження бюджетних коштів до ЦЗСД МОУ та ГШ ЗСУ та дати виплати вказаної суми грошової компенсації. У відповідь на адвокатський запит, було надано відповіді від 27.04.2018 року № 292/2098 та від 05.06.2018 року № 292/2691 аналогічного змісту та обґрунтування. У відповідях, зазначено що Відповідач-2 немає достатніх правових підстав для взяття бюджетних зобов`язань та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за не отримане речове майно.

Позивач вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з даним позовом.

Станом на момент винесення рішення по справі, жодною зі сторін справи не надано доказів сплати грошової компенсації за не отримане речове майно у розмірі 73066,35 грн..

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.. 9, ст. 16 Закону України «Про Збройні Сили України» держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали особами з інвалідністю під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Військовослужбовці Збройних Сил України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства.

Порядок продовольчого та речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, а також грошової компенсації вартості за неотримані продукти харчування та речове майно визначаються відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

В той же час, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з ч. 1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за не отримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою від 16.03.2016 № 178 Кабінет Міністрів України затвердив «Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно» (далі Порядок № 178).

Пунктами 2, 3 Порядку №178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Судом встановлено, що обставини подання позивачем рапорту 28.12.2017 року з доданими документами, зокрема, про виплату позивачу грошової компенсації вартості за не отримане речове майно сторонами не заперечуються.
Суд відхиляє твердження Відповідача-2 у відзиві на позовну заяву, а саме - що відсутністю заперечень позивача відносно не виключення зі списків особового складу військової частини нібито наявна згода ОСОБА_1 , що всі необхідні розрахунки відбулись, виходячи з наступного. Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України (по стройовій частині) від 29.12.2017 № 254 наказано виплатити грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно у розмірі 73066,35 грн..

Тим самим, Відповідач-1 підтвердив власне зобов`язання щодо сплати вказаної нарахованої суми грошової компенсації Позивачу у відповідному розмірі.

Також, суд не бере до уваги докази, а саме: лист Відповідача-2 від 02.01.2018 року № 292/15 до Начальника Тилу Збройних Сил України з проханням додатково призначити та профінансувати Відповідача-2 щодо виплати грошових компенсацій та розподіл коштів, оскільки вже наявна нарахована сума грошової на підставі довідки № 339 від 27.12.2017 року та підлягає сплаті на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.12.2017 року (по стройовій частині).

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Проаналізувавши викладені норми у сукупності, суд приходить до висновку, що позивачу гарантується грошова компенсація за неотримане речове майно при звільненні з військової служби.

Вказана правова позиція відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постановах від 25.03.2020 у справі № 803/1609/17 (провадження № К/9901/50516/18).

У відповідності до абзацу 1 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини (абзац третій пункту 242 Положення).

Суд встановив, що згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України (по стройовій частині) від 29.12.2017 № 254 - відповідно до Порядку 178 від 16.03.2018 року, наказано виплатити грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно у розмірі 73066,35 грн.. Підставою для винесення наказу від 29.12.2017 року № 254 є: витяг із наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 22.12.2017 № 942 року (вх. № 14158 від 26.12.2017 року); рапорт полковника ОСОБА_1 від 29.12.2017 року (вх.. № 1344); довідка про вартість речового майна що належать до виплати № 339 від 27.12.2017 року.

Однак, з огляду на те що в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідної суми або її частини, суд приходить до висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у невиплаті позивачу при звільненні грошової компенсації за не отримане речове майно.

При цьому, відповідно до довідки № 339 від 27.12.2017 року про вартість речового майна, що належить до видачі полковнику ОСОБА_1 , виданої за підписами начальника відділу речового забезпечення ЦЗСД МО та ГШ ЗСУ підполковника С.О. Кондак та помічника начальника центру з фінансово-економічної роботи начальником ФЕВ ЦЗСД МО та ГШ ЗСУ підполковника І.І. Мотрунич (том 1 а.с. 28) вартість компенсації речового майна позивача складає 73066,35 грн.

Відтак зважаючи на викладені обставини, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Положеннями ч. 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу відповідачем-1 не надано суду достатніх належних і допустимих у розумінні ст. 73 КАС України доказів, які б підтверджували правомірність не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за не отримане речове майно. В свою Відповідачем-2 не надано жодного доказу проходження служби Позивачем в Центрі забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Суд вказує, що позивач, враховуючи наявні докази у справі, в тому числі накази № 254 від 29.12.2017 року (по стройовій частині), від 22.12.2017 № 942 (по особовому складу), проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України, яка здійснювала грошове та інші види забезпечення Позивача на час служби. Судом не встановлено, а Позивачем не доведено обставин проходження останнім військової служби в Центрі забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, тобто відсутні підстави вважати що Відповідач-2 має обов`язок щодо здійснення нарахування та сплати відповідно до пунктів 4, 5 Порядку № 178.

Беручи до увагу зазначене, суд приходить до висновку, що Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України не є належним Відповідачем та відхиляє доводи позивача що стосуються належності Відповідача-2, як сторони до якої можуть бути зверненні позовні вимоги, щодо визнання протиправними дій та рішень, а також зобов`язання сплатити суму грошової компенсації за не отримане речове майно в сумі 73 066,35 грн..

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов встановив, що позов є частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не проведення повного розрахунку при звільненні та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) грошової компенсації за не отримане речове майно.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) 73 066 (сімдесят три тисячі шістдесят шість гривень) 35 копійок грошової компенсації за не отримане речове майно.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII Перехідні положення КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII) та п. 3 Розділу VI Прикінцеві положення КАС України (в редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX).

Суддя О.А. Кармазін