Справа № 280/6446/19
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

18 червня 2020 року Справа № 280/6446/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання: Стовбур А.Ю., представника позивача: адвоката Борисенкова В.С., представника Головного управління ДФС у Запорізькій області - не з`явився, представника Головного управління ДПС у Запорізькій області: ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовною заявою

фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; ),

Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; )

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - ОСОБА_3 (далі позивач, ФОП ОСОБА_2 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач 1, ГУ ДФС у Запорізькій області), Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач 2, ГУ ДПС у Запорізькій області), в якому позивач просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати наказ відповідача 1 від 26.07.2019 №2648 «Про проведення фактичної перевірки»;

2) визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача 2 від 02.09.2019 №, №, №, №, №.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що фахівцями відповідача 1 проведена фактична перевірка магазину-закусочної, що належить позивачу, з питань додержання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, за результатами якої виявлені порушення. Позивач вважає, що фактична перевірка проведена за відсутності передбачених чинним законодавством підстав, у зв`язку з чим відповідач не набув права на проведення фактичної перевірки, і оскаржуваний наказ є протиправним. Вказує, що дані перевірок результатів діяльності платника податків є необхідною передумовою для прийняття податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами. Акт перевірки, отриманий в результаті фактичної перевірки не може визнаватися допустимим доказом, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Податкові повідомлення-рішення прийняті за наслідками незаконної перевірки на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню. Крім того, вважає безпідставними висновки контролюючого органу по суті виявлених порушень, оскільки вони є не підтвердженими. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 02 січня 2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 03 лютого 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 27 лютого 2020 року.

Відповідач 1 не погодився із заявленими позовними вимогами, 24 лютого 2020 року подав відзив на позов (вх.№8493), у якому зазначає, що за результатами аналізу інформації за даними реєстратора розрахункових операцій ФОП ОСОБА_2 встановлено випадки продажу алкогольних напоїв за цінами нижче встановлених мінімальних роздрібних цін, що вказує на порушення в сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, що стало підставою для проведення фактичної перевірки. Звертає увагу, що позивач допустив посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, у зв`язку з чим підстави для скасування наказу відсутні. Просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідач 2 не погодився із заявленими позовними вимогами, 24 лютого 2020 року подав відзив на позов (вх.№8490), у якому зазначає, що проведеною фактичною перевіркою магазина-закусочної, в якому здійснює підприємницьку діяльність позивач, встановлено порушення законодавства в сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, а саме: продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці без наявності статусу суб`єкта громадського харчування, продаж алкогольних напоїв за цінами нижче встановлених мінімальних цін на такі напої, продаж тютюнових виробів за цінами за цінами вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка, ненадання посадовим особам контролюючого органу в повному обсязі всіх документів, пов`язаних з проведенням перевірки, що зумовило винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. З огляду на допущені позивачем порушення приписів Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР (далі Закон №481/95-ВР) та Податкового кодексу України (далі ПК), спірні податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими та відповідають приписам чинного законодавства. Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу на перевірку навів аргументи, аналогічні аргументам відповідача 1.

Ухвалою суду від 27 лютого 2020 року у підготовчому засіданні оголошено перерву до 26 березня 2020 року.

Призначене на 26 березня 2020 року підготовче засідання не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Семененко М.О. та було перенесено на 06 квітня 2020 року.

Ухвалою суду 06 квітня 2020 року продовжено строк підготовчого провадження, відкладено підготовче засідання на 14 травня 2020 року.

Ухвалою суду від 14 травня 2020 року задоволено клопотання представника позивача та представника відповідача 2 про виклик у судове засідання свідків, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 04 червня 2020 року.

У судовому засіданні 04 червня 2020 року оголошено перерву до 18 червня 2020 року.

Під час судового розгляду позивач та представник відповідача 2 підтримали свої вимоги та заперечення з підстав, викладених у заявах по суті справи.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) суд розглянув справу без участі представника відповідача 1, оголошено стислий зміст відзиву.

У судовому засіданні 18 червня 2020 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши вступне слово та пояснення, надані представниками сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, надані сторонами, суд встановив такі обставини.

Згідно з офіційними відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ФОП ОСОБА_2 зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 14.02.1994 та 31.10.2005 відомості про фізичну особу-підприємця включені до Єдиного державного реєстру за номером запису: 2 014868, видами економічної діяльності є Код КВЕД 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); Код КВЕД 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; Код КВЕД 47.21 Роздрібна торгівля фруктами й овочами в спеціалізованих магазинах; Код КВЕД 47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах; Код КВЕД 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами; Код КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Відповідно до наказу ГУ ДФС у Запорізькій області від 26.07.2019 №2648, прийнятого на підставі пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, на підставі направлень від 26.07.2019 №1133, №1134, фахівцями ГУ ДФС у Запорізькій області проведено фактичну перевірку магазину-закусочної за адресою: м. Запоріжжя, вул. Вроцлавська, 30, в якому здійснює діяльність - ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), щодо здійснення контролю за додержанням суб`єктом господарювання вимог законодавства, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами; виявлення порушень установлених правил торгівлі підакцизними товарами; наявності супровідних документів (прибуткових, видаткових накладних); дотримання стандартів; маркування підакцизних товарів, дотримання мінімальних цін на алкогольні напої; дотримання максимальних цін на тютюнові вироби, а також інших питань, що регулюють обіг алкогольних напоїв та тютюнових виробів в Україні.

За результатами проведеної перевірки складено акт про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами (далі Акт перевірки) від 08.08.2019 №0495/08/01/40/, яким зафіксовано порушення ст.85, п.177.10 ст.177, п.221.3 ст.221 ПК України, ч.6 ст.15-3, ст.11-1, абз.3 ч.4 ст.11 Закону №481/95-ВР; п.1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» від 30 жовтня 2008 р. №957 (далі Постанова №957), а саме: продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці без наявності статусу суб`єкта громадського харчування, продаж алкогольних напоїв за цінами нижче встановлених мінімальних цін на такі напої, продаж тютюнових виробів за цінами вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка, ненадання посадовим особам контролюючого органу в повному обсязі всіх документів, пов`язаних з проведенням перевірки.

На підставі висновків Акту перевірки 02 вересня 2019 року ГУ ДПС у Запорізькій області винесенні податкові повідомлення-рішення:

- №, яким до позивача застосовано 6 800,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за порушення ч.6 ст.15-3 Закону №481/95-ВР;

- №, яким до позивача застосовано 10 000,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за порушення п.1 Постанови №957;

- №, яким до позивача застосовано 10 000,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за порушення ст.11-1 Закону №481/95-ВР та п.221.3 ст.221 ПК;

- №, яким до позивача застосовано 17 000,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за порушення абз.3 ч.4 ст.11 Закону № 481/95-ВР;

- №, яким до позивача застосовано 510,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за порушення ст.85, п.177.10 ст.177 ПК.

Позивач оскаржив вищезазначені податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку, однак рішенням Державної податкової служби України від 15.11.2019 року №9566/6/99-00-08-05-05 скарга залишена без задоволення.

Не погоджуючись з наказом на проведення перевірки та податковими повідомленнями-рішеннями, прийнятими за результатами такої перевірки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст.2 КАС визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що перевірка проведена за відсутності передбачених чинним законодавством підстав, а також висловлює незгоду із виявленими порушеннями по суті, необхідно надати оцінку наведеним позивачем аргументам окремо.

Щодо протиправності наказу на перевірку.

В обґрунтування позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу ГУ ДФС у Запорізькій області від 26.07.2019 №2648 «Про проведення фактичної перевірки» позивач зазначає, що контролюючий орган набуває право на перевірку лише за наявності у нього та/або отримання ним в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. Разом з тим, відповідач на момент призначення фактичної перевірки на підставі пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України не володів інформацією про порушення позивачем вимог законодавства, у зв`язку з чим позивач вважає, що контролюючий орган не набув право на проведення перевірки. Зазначає, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій відповідачем як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок є належною умовою для проведення такої перевірки. Акт перевірки, отриманий в результаті фактичної перевірки не може визнаватися допустимим доказом, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Податкові повідомлення-рішення прийняті за наслідками незаконної перевірки на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

Відповідачі не погоджуються з такою позицією, та зазначають, що органи ДПС, як контролюючі органи, відповідно до ст.19-1 ПК, крім іншого, здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального, проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального. Згідно податкової інформації, що надійшла від реєстратора розрахункових операцій ФОП ОСОБА_2 та міститься в базі даних ІС «Податковий блок» підсистеми «Чеки РРО», встановлено випадки продажу у магазині позивача алкогольних напоїв за цінами нижче встановлених мінімальних цін на такі напої, що вказує на порушення у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, що стало підставою для призначення перевірки. Крім того, звертає увагу, що під час здійснення перевірки позивач допустив перевіряючих до проведення перевірки, отже, погодився з підставами для перевірки та наказом на перевірку, як з правомірними.

Суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані ПК.

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст. 20 ПК (тут та надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 ст.75 ПК визначено право контролюючих органів проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (п.80.1 ст. 80 ПК).

За положеннями пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, нафтопродуктів, палива моторного альтернативного, скрапленого газу.

Як зазначив Верховний Суд у постановах від 07.11.2019 у справі №140/391/19, від 10.04.2020 у справі №815/1978/18, норма цього підпункту дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону 481/95-ВР покладені на відповідача.

Судом встановлено, що підставою для призначення перевірки стало виявлення факту продажу позивачем алкогольних напоїв за цінами, нижчими за мінімальні. Такий факт виявлений за результатами аналізу інформації, яка надійшла до фіскального органу в порядку, передбаченому ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 6 липня 1995 року №265/95-ВР (далі Закон №265/95-ВР), за даними Реєстратора розрахункових операцій MINI-Т 400 МЕ, фіскальний номер , заводський номер ПБ, який використовує в своїй підприємницькій діяльності позивач, за період з 09.10.2018 по 26.07.2019 (а.с.69-72). У зв`язку з виявленням даного факту керівником управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів складено Доповідну записку із пропозицією організувати проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_2 (а.с.85).

Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача щодо відсутності підстав для проведення фактичної перевірки.

Крім того, необхідно зазначити, що умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок врегульовано ст.81 ПК.

Так, п.81.1 вказаної статті встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки (абзац другий цього пункту).

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду (у справах №804/1113/16, №807/2062/17, № 140/391/19 тощо) у разі коли платник податків допустив посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки, оскарження наказу не є належним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Наказ є актом одноразового застосування та вичерпує свою дію фактом його виконання. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

При цьому суд звертає увагу, що наведені позивачем посилання на практику Верховного Суду у справах №810/1438/17 та №826/442/13-а не можуть бути застосовані у даній справі, оскільки у вищезазначених правах надано оцінку обставинам проведення контролюючим органом документальних позапланових невиїзних перевірок, що не відповідає фактичним обставинам справи, що розглядається.

Судом встановлено, що до початку перевірки позивачу та продавцю ОСОБА_4 пред`явлені направлення на проведення фактичної перевірки №1133 та №1134 від 26.07.2019, службові посвідчення посадових осіб контролюючого органу, а також вручено копію наказу від 26.07.2019 №2648, що підтверджується відповідними підписами у направленнях на перевірку, показами допитаних у судовому засіданні свідків, та не заперечується позивачем.

Таким чином, оскільки контролюючий орган виконав умови допуску до перевірки, а позивач допустив посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є оскарження податкових повідомлені-рішень, прийнятих за результатами перевірки, а тому позовні вимоги з частині визнання протиправним та скасування наказу ГУ ДФС у Запорізькій області від 26.07.2019 №2648 «Про проведення фактичної перевірки» не підлягають задоволенню.

Щодо виявлених порушень.

1. Під час фактичної перевірки контролюючий орган виявив продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці без наявності статусу суб`єкта громадського харчування, чим порушено ч.6 ст.15-3 Закону №481/95-ВР, а саме: 05.08.2019 в магазині-закусочній ФОП ОСОБА_2 реалізовано сидр яблучний з мигдалем, вміст спирту 5%, ємністю 0,5 літра, у пластиковому стакані за ціною 15,00 грн. на розлив для споживання на місці без наявності статусу суб`єкта громадського харчування. В приміщенні наявні столи, що дає можливість вживати алкогольні напої на місці.

Суд зазначає, що основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначені Законом №481/95-ВР.

Згідно з положеннями п.11 ч.1, 6 ст.15-3 Закону №481/95-ВР забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів у невизначених для цього місцях торгівлі. Продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб`єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування, суб`єктів господарювання з універсальним асортиментом товарів.

Пунктами 2, 22 Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 липня 1996 р. № 854 (які були чинним на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями - діяльність з продажу алкогольних напоїв безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших закладах ресторанного господарства. Роздрібна торгівля алкогольними напоями здійснюється через спеціалізовані підприємства, в тому числі фірмові, спеціалізовані відділи (секції) підприємств з універсальним асортиментом продовольчих товарів, а також заклади ресторанного господарства. Продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці здійснюється тільки закладами ресторанного господарства та спеціалізованими відділами підприємств, що мають статус закладів ресторанного господарства, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Відтак, у разі відсутності у відповідного магазина статусу спеціалізованого підприємства у розумінні ст.15-3 Закону №481-95-ВР та пунктів 2, 22 Правил, суб`єкт господарювання не має права здійснювати в ньому продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці.

Вказані правові висновки також відповідають правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 17.04.2018 року про справі № 809/1218/17.

Судом досліджено копію фіскального чека, роздрукованого під час здійснення контрольної розрахункової операції о 09-29 год. 05.08.2019 року, який засвідчує продаж магазином ФОП ОСОБА_2 сидру яблучного за ціною 15,00 грн.

До матеріалів справи надано пояснення ОСОБА_4 , яка працює продавцем в магазині-закусочній ФОП ОСОБА_2 , та була присутня під час фактичної перевірки, за змістом яких продавець, крім іншого, пояснила, що 05.08.2019 нею реалізовано сидр яблучний з горіхом (вміст спирту 5%, 0,5 літра) ціною 15,00 грн у пластиковий одноразовий стакан на розлив для споживання на місці (а.с.76).

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 (далі свідок ОСОБА_4 ), крім іншого, показала, що працює у позивача продавцем, була присутня під час фактичної перевірки, підтвердила, що вищезазначені пояснення нею написані власноручно, не під примусом, викладені у поясненнях обставини відповідають дійсності. Щодо продажу сидру яблучного з горіхом на розлив повідомила, що сидр наливала з кеги у пляшку, після чого перелила у пластиковий стакан. Пояснила, що на прохання покупців нею здійснюється налив та продаж алкогольних напоїв у пластиковий стакан. Крім того, підтвердила, що в приміщенні магазина-закусочної розміщені столи, однак вони не використовуються відвідувачами для вживання алкогольних напої на місці, а мають призначення для розміщення сумок.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 (далі свідок ОСОБА_5 ), який проводив фактичну перевірку та на момент її проведення працював головним державним ревізором-інспектором відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС у Запорізькій області, показав, що здійснював контрольну розрахункову операцію до початку фактичної перевірки, у тому числі попросив продати йому сидр яблучний на розлив. Продавець суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_2 продала йому сидр, наливши його у пластиковий одноразовий стакан. Крім того, у приміщенні розташовані столи, які надають можливість споживати придбану продукцію на місці.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 (далі свідок ОСОБА_6 , яка також проводила фактичну перевірку та на момент її проведення працювала головним державним ревізором-інспектором відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС у Запорізькій області, надала показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_5 ..

Таким чином, показами свідків та наданими до матеріалів справи письмовими доказами підтверджується факт реалізації ФОП ОСОБА_2 алкогольних напоїв на розлив.

Крім того, необхідно звернути увагу, що відповідно до п.27 ч.1 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» 23 грудня 1997 року №771/97-ВР (далі Закон №771/97-ВР) заклад громадського харчування - ресторан, бар, кафе, їдальня, закусочна, піцерія, кулінарія, кіоск чи інший заклад, що забезпечує харчуванням невизначену кількість фізичних осіб.

У дозвільних документах позивача, зокрема, Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями від 03.04.2019 реєстраційний номер 1900952, Ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами від 03.04.2019 реєстраційний номер 1900908, визначено адресу місця торгівлі: Запорізька область, м.Запоріжжя, вул.Вроцлавська, буд 30, магазин-закусочна, що відповідає виду закладу громадського харчування, визначеного Законом №771/97-ВР.

Позивачем не надано доказів наявності статусу суб`єкта громадського харчування ані до перевірки, ані до суду.

Проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд вважає, що в межах спірних правовідносин є доведеним факт порушення позивачем приписів ст.15-3 Закону 481/95-ВР.

Відповідно до ч.2 ст.17 Закону №481/95-ВР, за порушення норм цього Закону до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів, зокрема, за порушення вимог статті 15-3 цього Закону у розмірі 6 800 гривень.

Вищенаведене свідчить про правомірність прийняття відповідачем 2 податкового повідомлення-рішення від 02 вересня 2019 року №, яким до позивача застосовано 6 800,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за порушення ч.6 ст.15-3 Закону №481/95-ВР, та відсутність правових підстав для його скасування.

2. Під час фактичної перевірки контролюючий орган виявив продаж алкогольних напоїв за цінами нижче встановлених мінімальних цін на такі напої, а саме: згідно бази даних ДФС в перевіряємому періоді встановлено реалізацію алкогольних напоїв через РРО моделі MINI-Т 400МЕ, фіскальний номер , заводський номер ПБ, за цінами нижче мінімальних роздрібних цін, встановлених на такі напої, чим порушено вимоги п.1 Постанови №957.

Суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.17 Закону №481/95-ВР у разі оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів на рівні 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 гривень.

Право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої надано Кабінету Міністрів України відповідно до частини десятої статті 18 цього Закону.

Постановою №957 установлено розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв згідно з додатком.

До матеріалів справи надано перелік алкогольних напоїв, які реалізовані за цінами, нижчими за мінімальні, за даними Реєстратора розрахункових операцій MINI-Т 400 МЕ, фіскальний номер , заводський номер ПБ, який використовує в своїй підприємницькій діяльності позивач, за період з 09.10.2018 по 26.07.2019 (а.с.69-72), зокрема, горілки та лікеро-горілчаних виробів, коньяку та вина.

Суд звертає увагу, що у позовній заяві позивач не порушує питання щодо невідповідності встановлених у даному переліку мінімальних роздрібних цін на алкогольні напої, що реалізовувались позивачем, а також не заперечує факт реалізації позивачем алкогольної продукції за цінами, вказаними у такому переліку. Позиція позивача полягає у тому, що ані в Акті перевірки, ані в опису алкогольних напоїв не вказано код УКТ ЗЕД товарних позиції (алкогольних напоїв) та вміст спирту в них, у зв`язку з чим відповідачем надано невірну оцінку фактам, що призвело до безпідставного притягнення позивача до відповідальності.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 показали, що невідповідність мінімальної роздрібні ціни на алкогольні вироби, що реалізовувались позивачем, встановлювалась за даними реєстратора розрахункових операцій та даними, які містяться на етикетках алкогольних напоїв, у тому числі щодо вмісту спирту та об`єму тари.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 щодо даного порушення пояснила, що ціноутворенням у магазині займається безпосередньо ФОП ОСОБА_2 . Зазначене також відповідає змісту пояснень ОСОБА_4 , наданих під час перевірки (а.с.76).

Суд вважає помилковими твердження позивача про те, що для визначення мінімальної роздрібної ціни обов`язковою є ідентифікація алкогольного напою за кодом УКТ ЗЕТ, оскільки таке твердження не відповідає чинному нормативно-правовому регулюванню, зокрема, відповідно до Постанови №957 мінімальні роздрібни ціни на товар «Горілка та лікеро-горілчані вироби, інші» встановлені на одному рівні 447 грн. за літр 100-відсоткового спирту щодо різних кодів УКТ ЗЕТ: 2208 60, 2208 70, 2208 90. Водночас, для товару «Спиртові дистиляти та спиртні напої, одержані шляхом перегонки виноградного вина або вичавок винограду» за єдиним кодом УКТ ЗЕТ 2208 20 встановлено різні мінімальні роздрібни ціни в залежності від виду товару: коньяк (бренді) три зірочки - 641,6 грн. за літр 100-відсоткового спирту, коньяк (бренді) чотири зірочки - 696,7 грн. за літр 100-відсоткового спирту, коньяк (бренді) п`ять зірочок - 758,3 грн. за літр 100-відсоткового спирту, інші спиртові дистиляти та спиртні напої - 641,6 грн. за літр 100-відсоткового спирту, в тому числі бренді ординарні, горілки виноградні 593 грн. за літр 100-відсоткового спирту.

Отже, код визначення коду УКТ ЗЕТ не є обов`язковим та визначальним при дослідженні рівня мінімальних роздрібних цін на алкогольні напої.

Крім того, відповідно до п.11 ч.1 ст.3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: 11) проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій з використанням режиму попереднього програмування найменування (для пального із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД), цін товарів (послуг) та обліку їх кількості.

Отже, чинним законодавством передбачено обов`язкове зазначення коду УКТ ЗЕТ при програмуванні реєстраторів розрахункових операцій для продажу пального, однак за загальним правилом програмування має бути здійснено задля можливості ідентифікації реалізованого товару та обсягу здійсненої операції за ціною та кількістю.

На думку суду, зібрані контролюючим органом докази дозволяють в повній мірі ідентифікувати алкогольні напої для визначення мінімальної роздрібної ціни, у тому числі з використанням загально відкритої інформації про характеристики того чи іншого продукту.

Суд зазначає, що при вирішенні спорів щодо наявності підстав для притягнення платника податків до відповідальності за вчинення податкового правопорушення, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 КАС обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Проте у разі надання контролюючим органом доказів, які і свідчать, що в діях платника податків наявні ознаки такого податкового правопорушення, платник податків, який не погоджується з такими висновками, має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч.1 ст.77 КАС, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суд звертає увагу, що ані під час перевірки, ані під час судового розгляду позивачем не надано первинних документів щодо походження даного товару, та не спростовано, що визначена контролюючим органом мінімальна роздрібна ціна є такою, що не відповідає встановленій під час фактичної перевірки.

Вищенаведене у сукупності свідчить про правомірність прийняття відповідачем 2 податкового повідомлення-рішення від 02 вересня 2019 року №, яким до позивача застосовано 10 000,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за порушення п.1 Постанови №957, та відсутність правових підстав для його скасування.

3. Під час фактичної перевірки встановлено продаж тютюнових виробів за цінами вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, чим порушено ст. 11-1 Закону №481/95-ВР, а саме: 05.08.2019 в магазині-закусочній ФОП ОСОБА_2 реалізовано 1 пачку сигарет «Маршал ультра» (дата виробництва 04.12.2018; ціна на пачці виробника - 22,00 грн.) за ціною 24,00 грн. при встановленій максимальній роздрібній ціні з урахуванням акцизного податку 23,10 грн.

Відповідно до пп.14.1.4 п.14.1 ст.14 ПК акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

Згідно з пп.14.1.106 п.14.1 ст.14 ПК максимальні роздрібні ціни - ціни, встановлені на підакцизні товари (продукцію з урахуванням усіх видів податків (зборів). Акцизний податок з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів не включається до максимальної роздрібної ціни.

Максимальні роздрібні ціни на підакцизні товари (продукцію) встановлюються виробниками або імпортерами товарів (продукції) шляхом декларування таких цін у порядку, встановленому цим Кодексом. Продаж суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, на які встановлюються максимальні роздрібні ціни, не може здійснюватися за цінами, вищими за максимальні роздрібні ціни, збільшені на суму акцизного податку з роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Підпунктом 213.1.9 п.213.1 ст.213 ПК встановлено, що об`єктами оподаткування є операції з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Згідно з пп.214.1.4 п.214.1 ст.214 ПК у разі обчислення податку із застосуванням адвалорних ставок базою оподаткування є: вартість (з податком на додану вартість) підакцизних товарів, що реалізовані відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу.

До підакцизних товарів належать: спирт етиловий та інші спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво; тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну; пальне; автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли, транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб i більше, транспортні засоби для перевезення вантажів; електрична енергія (п. 215.1 ст. 215 ПК).

Підпунктом 215.3.10 п.215.1 ст.215 ПК встановлено, що для пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, реалізованих відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, ставка податку становить 5 відсотків.

Пунктом 29.1 ст.29 ПК встановлено, що обчислення суми податку здійснюється шляхом множення бази оподаткування на ставку податку із/без застосуванням відповідних коефіцієнтів.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів) (п. 188.1 статті 188 ПК України).

Згідно зі ст.11-1 Закону №481/95-ВР встановлена виробником або імпортером максимальна роздрібна ціна на тютюнові вироби наноситься на пачку, коробку або сувенірну коробку тютюнових виробів разом з датою їх виготовлення.

Максимальна роздрібна ціна за пачку, коробку або сувенірну коробку наноситься визначеним виробником способом у визначеному виробником місці і складається з її цифрового виразу та скороченого найменування грошової одиниці України.

Дата виготовлення наноситься визначеним виробником способом у визначеному виробником місці і складається із шести цифр, перші дві з яких означають день, наступні дві - місяць, останні дві - рік такої дати.

Нанесення максимальної роздрібної ціни та дати виготовлення на упаковку тютюнових виробів, призначених для вивезення (експортування) за межі митної території України, здійснюється згідно з умовами відповідної угоди на експорт.

До матеріалів справи надано фіскальний чек, роздрукований о 09-29 год. 05.08.2019 під час контрольної розрахункової операції, який засвідчує продаж сигарет «Маршал» за ціною 24,00 грн.

Працівник ФОП ОСОБА_2 - продавець магазину-закусочної ОСОБА_4 у своїх письмових поясненнях до акту перевірки дане порушення визнала, зазначила, що нею була реалізована пачка сигарет «Маршал ультра» за ціною 24,00 грн. Ціна, яка зазначена на пачці, 22,00 грн., дата виготовлення 04.12.2018, при цьому чек пробила та видала покупцеві.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 підтвердила факт реалізації пачки сигарет «Маршал ультра» за ціною 24,00 грн, зазначила, що не бачила яка ціна була вказана на пачці, у поясненнях записала зі слів перевіряючих.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 показали, що на пачці сигарет була зазначена ціна 22,00 грн., дата виготовлення 04.12.2018.

Позивач обґрунтовує свою позицію щодо незгоди з даним порушенням тим, що з фіскального чеку не вбачається можливість ідентифікувати придбані сигарети, зокрема їх вартість, яка зазначена виробником на пачці. Отже, фактично, позивач ставить під сумнів зафіксовану в акті фактичної перевірки та додатках до акту максимальну роздрібну ціну реалізованого тютюнового виробу, зазначену на упаковці.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що саме лише не визнання платником податків фактів, встановлених під час фактичної перевірки та відображених в акті перевірки, не може бути достатньою підставою для не врахування таких фактів судом, якщо вони не спростовані належними та допустимими доказами.

Всупереч вимогам ч.1 ст.77 КАС позивач не надав жодних доказів, які б свідчили про те, що зазначена виробником максимальна роздрібна ціна на пачці сигарет була відмінною від тієї, яка зафіксована в Акті перевірки та підтверджена доданими до акту письмовими доказами, зокрема, позивач не надав первинних документів на товар (прибуткових та видаткових накладних), документів походження товару, у тому числі документів від виробника тощо.

У відповідності до вимог ст. 17 Закону №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: роздрібної торгівлі тютюновими виробами за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких тютюнових виробів, збільшеними на суми акцизного податку з реалізації через роздрібну торговельну мережу тютюнових виробів, - 100 відсотків вартості наявних у суб`єкта господарювання тютюнових виробів, але не менше 10000 гривень.

Вищенаведене у сукупності свідчить про правомірність прийняття відповідачем 2 податкового повідомлення-рішення від 02 вересня 2019 року №, яким до позивача застосовано 10 000,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за порушення ст.11-1 Закону №481/95-ВР та п.221.3 ст.221 ПК, та відсутність правових підстав для його скасування.

4.Під час фактичної перевірки встановлено зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка: 05.08.2019 в ході перевірки магазину-закусочної ФОП ОСОБА_2 встановлено наявність на вітрині магазину 2-х тетрапаків вина ординарного, кріпленого, міцного, червоного «Портвейн», ємністю 1 літр кожен, міцністю 17%, виробник Одеський завод класичних вин, вартістю 49 грн./пак, на яких відсутні частини марок акцизного податку. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1251 «Про затвердження Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів» (із змінами та доповненнями) такі алкогольні напої з такими пошкодженнями марок акцизного податку вважаються немаркованими.

Відповідно до абз.3 ч.4 ст.11 Закону №481/95-ВР алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного збору в порядку, визначеному законодавством.

За правилами пп.14.1.107 п.14.1 ст.14 ПК України марка акцизного податку - це спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Згідно з пп.14.1.109 п.14.1 ст.14 ПК маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - це наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.

Відповідно до п.226.1, п.226.9 ст.226 ПК України у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов`язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

Вважаються такими, що немарковані: алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари; алкогольні напої іноземного виробництва з марками акцизного податку, на яких зазначена сума акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням міцності продукції, місткості тари та розміру ставок акцизного податку, діючих на момент виробництва марки.

При цьому зберігання та реалізація алкогольних напоїв за наявності марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці або на іншій тарі згідно із законодавством розповсюджується на продаж повної (невідкоркованої) пляшки або іншої тари з алкогольним напоєм, натомість у разі реалізації у закладах алкогольних напоїв на розлив чинним законодавством не вимагається збереження марки акцизного податку на такій пляшці або іншій тарі.

Відповідно до п.20 Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010№ 1251, вважаються такими, що немарковані, алкогольні напої та тютюнові вироби у випадках, визначених пунктом 226.9 статті 226 Податкового кодексу України, а також алкогольні напої з марками, що мають такі пошкодження:

пошкодження, які унеможливлюють встановлення реквізитів, передбачених абзацом сьомим пункту 5 цього Положення;

наявність відкритого надриву з краю марки, розмір якого (ширина, довжина) перевищує такі значення: вертикальний надрив - 4 х 10 міліметрів; горизонтальний - 4 х 20 міліметрів; діагональний - 4 х 18 міліметрів (довжина діагонального розриву визначається як прямокутна проекція);

пошкодження, внаслідок яких зменшилася довжина марки на 10 чи більше міліметрів або ширина марки - на 5 чи більше міліметрів;

відсутність кута марки площею більше ніж 150 кв. міліметрів, довжина меншої сторони якого становить більше ніж 10 міліметрів.

Працівник ФОП ОСОБА_2 продавець магазину-закусочної ОСОБА_4 у своїх поясненнях до акту перевірки зазначила, що на вітрині стоїть 2 паки вина «Портвейн», міцне, червоне, 1 літр, виробник ТОВ «Одесский завод классических вин», вартістю 49 грн. 1 шт., на них відсутня частина марки, що пояснюється тим, що були надірвані в процесі зберігання.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 підтвердила раніше надані письмові пояснення, зауважила, що марки акцизного податку були надірвані, одна марка була відклеєна з одного боку, інша була розірвана зверху на кришці, вказане відбулося в процесі зберігання алкогольного напою.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав, що пошкодження марок акцизного збору мало місце більше ніж на 5 мм довжини, оскільки була відсутня частина марки в частині, що розміщена на кришці, яка в свою чергу має розміри, більші за максимально допустимі розмірі пошкодження, були відсутні значні частини марок.

Суд зазначає, що в силу мети маркування і технології наклеювання марок акцизного податку, встановлені під час фактичної перевірки пошкодження марок акцизного податку не дозволяли забезпечити, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару, оскільки, як підтвердили допитані судом свідки, такі марки не були приклеєні до упаковки, або мали значні пошкодження.

Статтею 17 Закону передбачено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень (абзац 15 ч.2).

Вищенаведене у сукупності свідчить про правомірність прийняття відповідачем 2 податкового повідомлення-рішення від 02 вересня 2019 року №, яким до позивача застосовано 17 000,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за порушення абз.3 ч.4 ст.11 Закону № 481/95-ВР, та відсутність правових підстав для його скасування.

5. Під час перевірки встановлено ненадання посадовим особам контролюючого органу в повному обсязі всіх документів, пов`язаних з проведенням перевірки, а саме: ФОП ОСОБА_2 не надано до перевірки первинні супровідні документи на товар, що реалізується в зазначеному об`єкті торгівлі за перевіряємий період, чим порушено вимоги ст.85, п. 177.10 ст. 177 КП.

Відповідно до п. 85.2., 85.4, 85.8 ст. 85 ПК платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

За правилами п.177.10 ст.177 ПК фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Згідно зі ст.121 ПК незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

З аналізу вказаних положень вбачається, що на платника податків, діяльність якого перевіряється контролюючим органом в межах фактичної перевірки, покладається обов`язок, під час здійснення такої, надавати у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки на запит посадової (службової) особи контролюючого органу, яка проводить перевірку. Не дотримання вказаного обов`язку має наслідком притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності.

Як свідчать встановлені обставини справи, 05.08.2019 позивачу вручено Запрошення до фіскального органу на розгляд матеріалів фактичної перевірки 06.08.2019, яке отримано позивачем. У запрошенні запропоновано надати до перевірки оригінали та копії : первинних документів на товар (прибуткові та видаткові накладні) за період з 01.10.2018 по теперішній час; КОРО, РК контрольні стрічки за період з 01.10.2018 по теперішній час; Копі. Трудових договорів (наказ на призначення) на ОСОБА_4 ; письмові пояснення стосовно порушення; документ, що підтверджує статус громадського харчування тощо (а.с.76 звор.бік).

Сторонами не заперечується, що до перевірки позивачем запитувані документи не надавались. Суд звертає увагу, що такі документи не надані і до суду.

Вищенаведене у сукупності свідчить про правомірність прийняття відповідачем 2 податкового повідомлення-рішення від 02 вересня 2019 року №, яким до позивача застосовано 510,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) за порушення ст.85, п.177.10 ст.177 ПК, та відсутність правових підстав для його скасування.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до положень ст.90 КАС суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи конкретні обставини даної справи, в межах заявлених позивачем аргументів, з урахуванням наданих сторонами письмових доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, у зв`язку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою в позові розподіл судових витрат не здійснюється

Керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 255, 295, п.3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Запорізькій області, Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

У зв`язку з відмовою в позові розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

З урахуванням пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки, зокрема, строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач 1 Головне управління ДФС у Запорізькій області, місцезнаходження: 69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; .

Відповідач 2 Головне управління ДПС у Запорізькій області, місцезнаходження: 69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; .

Повне судове рішення складено 30.06.2020.

Суддя М.О. Семененко