Справа № 1340/3970/18
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1340/3970/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області (про скасування наказу, поновлення на посаді, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області, в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати наказ Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області від 30.07.2018 № 125-к "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади завідувача сектору опрацювання заяв та прийняття рішень відділу грошових виплат та компенсацій управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації,

- поновити її на займаній посаді та стягнути на її користь заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.03.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.07.2019, позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

За наслідками касаційного оскарження, Верховний Суд постановою від 24.02.2020 скасував рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.03.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.07.2019 у справі № 1340/3970/18, а справу направив на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 17.03.2020 суддя прийняла до провадження справу № 1340/3970/18 та призначила підготовче судове засідання.

Ухвалою від 18.05.2020 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що більше 30 років пропрацювала на державній службі, а 30.07.2018 неправомірно звільнена з посади оскарженим наказом, який виданий на підставі подання Золочівської місцевої прокуратури. Вказує, що заперечувала та заперечує факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-6 КУпАП, за яке її було притягнуто до адміністративної відповідальності постановою Золочівського районного суду Львівської області від 30.05.2018 у справі № 445/706/18. Вважає, що майно, яке вона набула у власність у порядку спадкування, прийнято нею безкоштовно, а тому таке майно не є її доходом. При цьому позивач не заперечувала, що повідомлення про суттєві зміни в майновий стан на офіційному сайті НАЗК протягом 10 днів протягом з дня набуття у власність майна не подавала, оскільки їй не було відомо про необхідність подання такого повідомлення. Звертає увагу, що наявність набутого у спадщину майна у вигляді частини житлового будинку, у якому проживала разом з померлим батьком усе своє життя від народження, відобразила в декларації за 2017 рік.

Зазначає, що при прийнятті оскарженого наказу відповідач не враховав, що при накладенні на позивача судом адміністративного стягнення за порушення, що фактично не було пов`язано з корупцією, не було вказано про подальшу неможливість позивача виконувати посадові обов`язки. Крім того, за вчинення так званого корупційного правопорушення на позивачку накладено штраф, за що наказом відповідача від 07.06.2018 № 80-К її притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Відтак, на її думку, відсутні підстави для звільнення, оскільки наявні ознаки подвійного притягнення до відповідальності за одне і теж саме правопорушення, що на думку позивачки є неприпустимим.

Позивач подала заяву від 17.06.2020 (вх. № 30271) про розгляд справи у письмовому провадженні без участі позивача.

Відповідач подав відзив на позовну заяву від 07.04.2020 (вх. № 18394) у якому зазначає, що постановою Золочіського районного суду Львівської області від 30.05.2018 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. 07.06.2020 управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації видало наказ № 80-К «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », яким на підставі протоколу засідання дисциплінарної комісії управління соціального захисту населення райдержадміністрації № 3 від 07.06.2018 ОСОБА_1 оголошено догану відповідно до статей 64, 66 Закону України «Про державну службу», статті 65 Закону України «Про запобігання корупції». 06.07.2018 Золочівська місцева прокуратура скерувала Золочівській районній державній адміністрації подання № 05-47/884 вих.18 в порядку 65 Закону України «Про запобігання корупції». 30.07.2018 управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації видало наказ № 125-К «Про звільнення ОСОБА_1 », а наказ від 07.05.2018 № 80-К «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » вважати таким, що втратив чинність. Проте ОСОБА_1 вчинила корупційне правопорушення встановлене рішенням суду, яке набрало законної сили. Це є достатньою правовою підставою для її звільнення на підставі пункту 3 частини 1 статті 84 Закону України «Про державну службу». Таким чином, наказ управління соціального захисту населення Золочівської райдержадміністрації № 125-К від 30.07.2018 «Про звільнення ОСОБА_1 » прийнятий правомірно.

Представник відповідача подав заяву від 17.06.2020 (вх. № 30268) про розгляд справи у письмовому провадженні без участі відповідача.

17.06.2019 суд перейшов до письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 працювала на посаді завідувача сектору опрацювання заяв та прийняття рішень відділу грошових виплат та компенсацій управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації.

25.04.2018 щодо ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 172-6 КУпАП, оскільки остання не повідомила про суттєві зміни у своєму майновому стані шляхом подання повідомлення на офіційний сайт НАЗК протягом 10 днів з дня набуття у власність майна, а саме: частини житлового будинку вартістю 198145,00 грн, яке вона набула у власність 28.02.2017 відповідно до свідоцтва про право на спадщину.

Постановою Золочівського районного суду Львівської області від 30.05.2018 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-6 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн. Вказане судове рішення набрало законної сили.

07.06.2018 Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області прийняло наказ № 80-к "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ", яким на підставі протоколу засідання дисциплінарної комісії управління соціального захисту населення райдержадміністрації № 3 від 07.06.2018 ОСОБА_1 оголошено догану відповідно до статей 64, 66 Закону України "Про державну службу", статті 65 Закону України "Про запобігання корупції".

06.07.2018 Золочівська місцева прокуратура скерувала Золочівській районній державній адміністрації подання № 05-47/884 вих.18 в порядку статті 65 Закону України "Про запобігання корупції".

30.07.2018 Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області прийняло наказ № 125-к "Про звільнення ОСОБА_1 ", яким відповідно до пункту 3 частини 1 статті 84 Закону України "Про державну службу", статті 65 Закону України "Про запобігання корупції", статті 24 Закону України "Про відпустки", яким наказ № 80-к від 07.06.2018 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 " вважати таким, що втратив чинність; звільнено ОСОБА_1 завідувача сектору опрацювання заяв та прийняття рішень відділу грошових виплат та компенсацій управління соціального захисту населення райдержадміністрації, 31.07.2018 у зв`язку із втратою права на державну службу або його обмеження; відділу бухгалтерського обліку управління соціального захисту населення райдержадміністрації доручено виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 15 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 01.06.2016 по 31.05.2017, за 5 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 01.06.2017 по 31.05.2018, за 5 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 01.06.2018 по 03.07.2018 за 15 календарних днів невикористаної додаткової відпустки за стаж державної служби за 2017 рік та за 15 календарних днів невикористаної додаткової відпустки за стаж державної служби за 2018 рік. Підстава: подання Золочівської місцевої прокуратури № 05-47/884 вих. 18 від 06.07.2018.

Не погодившись з наказом від 30.07.2018 № 125-к, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIІI (далі - Закон № 889-VIІI; у редакції станом на момент прийняття оскаржуваного наказу).

Цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця (частина 1 статті 3 Закону № 889-VIІI).

Пунктом 1 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIІI передбачає, що державна служба припиняється у разі втрати права на державну службу або його обмеження (статті 84 цього Закону).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 84 Закону № 889-VIІI підставами для припинення державної служби у зв`язку із втратою права на державну службу або його обмеженням є набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Частиною 2 статті 84 Закону № 889-VIІI передбачає, що у випадках, зазначених у пунктах 1-4, 6 частини 1 цієї статті, суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого цією статтею, якщо інше не встановлено законом, а у випадку, зазначеному у пункті 5 частини першої цієї статті, - у порядку, визначеному статтею 32 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про запобігання корупції" № 1700-VII від 14.10.2014 (далі - Закону № 1700-VII) у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині 1 статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Главою 13-А Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено перелік адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, до яких належить порушення вимог фінансового контролю у вигляді несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (частина 1 статті 172-6 КУпАП).

Згідно із частиною 2 статті 65 Закону № 1700-VII особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Суд встановив, що ОСОБА_1 на підставі постанови Золочівського районного суду Львівської області від 30.05.2018 у справі № 445/706/18 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн. Постанова набрала законної сили.

Постановою апеляційного суду Львівської області від 09.08.2018 суд відмовив в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Золочівського районного суду Львівської області від 30 травня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП; апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Золочівського районного суду Львівської області від 30 травня 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-6 КУпАП,- повернуто ОСОБА_1 .

Відтак, ОСОБА_1 звільнено на підставі пункту 3 частини 1 статті 84 Закону України "Про державну службу" на виконання постанови Золочівського районного суду Львівської області від 30.05.2018 у справі № 445/706/18, яка набрала законної сили.

Суд зазначає, що статтею 84 Закону № 889 чітко визначено порядок звільнення з посади державного службовця у зв`язку із набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Тобто в даному випадку не передбачено проведення службового розслідування щодо наявності в діях позивача дисциплінарного проступку, в тому числі і відібрання будь-яких пояснень з цього приводу, оскільки є таке, що набрало законної сили, рішення суду, яким доведено вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-6 КУпАП, що унеможливлює подальше проходження державної служби.

Отже, наявність такої підстави втрати права на державну службу як набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення не надає суб`єкту призначення (роботодавцю) права діяти на власний розсуд, а передбачає, винятково, звільнення, згідно з вимогами статті 84 Закону України № 889.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 17.07.2019 у справі № 140/1966/18 (адміністративне провадження № К/9901/10019/19).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті оскарженого наказу діяв обґрунтовано, на підставі та у спосіб, що передбачений законодавством України, відтак наказ від 30.07.2018 № 125-к "Про звільнення ОСОБА_1 " є правомірним і скасуванню не підлягає.

Що стосується позовних вимог в частині поновити її на займаній посаді та стягнути на її користь заробіток за час вимушеного прогулу, то така також не підлягає задоволенню, оскільки є похідною вимогою від вимоги про визнання наказу від 30.07.2018 № 125-к протиправним.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 9 КАС України).

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування наявності в діях позивача ознак неправомірності, а відтак і правомірності вчинених ним дій та прийняття оскарженого рішення.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо судового збору, то такий на підставі статті 139 КАС України покладається на позивача.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області про скасування наказу, поновлення на посаді - відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Згідно з пунктом 3 Розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені для апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст судового рішення складений 30.06.2020.

Суддя Кедик М.В.