Справа № 320/5089/19
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 року м. Київ № 320/5089/19

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Панової Г.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, визнання протиправною та скасування податкової вимоги
В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління ДФС у Київській області (далі також - відповідач, ГУ ДФС у Київській області), в якому просила суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Київській області від 04.03.2019 №0-10002; визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 07.08.2019 №250389-50/742.

В обгрунтування заявлених позовних вимог зазначено про безпідставність прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення від 04.03.2019 № 0-10002, яким ОСОБА_1 визначено до сплати суму податку на нерухоме майно, відміне від земельної ділянки, за 2018 рік, та сформованої в подальшому податкової вимоги від 07.08.2019 №250389-50/742 на суму боргу 4 858,52 грн., а саме відповідно до офіційної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у позивачки відсутнє зареєстроване право власності на будь-яке нерухоме майно. Таким чином, об`єкт оподаткування названим податком у випадку ОСОБА_1 взагалі відсутній.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.09.2019 відкрито провадження у справі № 320/5089/19 за вказаним позовом та дану справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з проведенням судового засідання.

Відповідачем до канцелярії суду поданий відзив на позовну заяву, разом з доказами направлення копій таких документів на адресу позивача. Свої заперечення проти позову відповідач мотивував тим, що ГУ ДФС у Київській області використовуючи інформацію з бази даних АІС «Податковий блок» прийняло податкове повідомлення-рішення від 04.03.2019 №0-10002. Згідно зі ст. 59 Податкового кодексу України у зв`язку з виникненням у позивачки податкового боргу була сформована податкова вимога від 07.08.2019 №250389-50/742.

Разом з тим, 09.08.2019 ОСОБА_1 звернулася до контролюючого органу із заявою про скасування цього податкового повідомлення-рішеня з причини помилковості нарахування суми податку. За результатми розгляду цієї заяви ОСОБА_1 контролючим органом встановлено помилковість здійсненого попередньо нарахування суми податку та відповідно прийняття податкового повідомлення-рішення від 04.03.2019 №0-10002 (а саме: нерухоме майно було відчужене). У зв`язку з цим таке податкове повідомлення-рішення було скасоване (відкликане), а податкова вимога відповідно до пп. 60.1.3 п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України, - вважається відкликаною.

Позивачка своїм правом на подання до суду відповіді на відзив не скористалася, посилаючись на обставину не отримання такого. Натомість позивачка подала через канцелярію суду заяви від 21.10.2019 та 05.12.2019 про розгляд справи за її відсутності.

17.12.2019 представником відповідача до суду подано заяву щодо здійснення розгляду справи в подальшому в порядку письмового провадження, за наявними у матеріалах справи доказами.

У зв?язку з судом, відповідно до ч. 3 ст. 194, ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі матеріалів.

Розглянувши подані сторонами справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

04.03.2019 ГУ ДФС у Київській області відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України та згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 цього ж Кодексу прийняло податкове повідомлення-рішення форми «Ф» за №0-1002, яким визначило ОСОБА_1 до сплати грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відміне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, за 2018 рік, - у сумі 4 858,52 грн.

07.08.2019 відповідачем на адресу ОСОБА_1 сформована та надіслана податкова вимога за № 42 (далі - податкова вимога), згідно якої станом на 06.08.2019 за позивачкою обраховується податковий борг (основний платіж) з податку на нерухоме майно, відміне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, всього у сумі 4 858,52 грн.

У подальшому, ГУ ДФС у Київській області отримало від ОСОБА_1 заяву від 23.07.2019, у тексті якої позивачка довела до відома контролюючого органу зміст інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 174435917 від 19.07.2019 та вказала на відсутність у неї за даними Реєстру об`єкта оподаткування.

Як вбачається з текстів відзиву на позовну заяву та поданої представником відповідача до суду копії листа начальника Білоцерківського управління ГУ ДФС у м. Києві від 19.08.2019 №7715/10-36-50 «Проект відповіді», відповідач погодився з позивачкою, що спірне податкове повідомлення-рішення було сформоване по об`єкту нежитлової нерухомості площею 441 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Тімірязєва, 6а, м. Біла Церква, помилково. Оскільки згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно контролюючий орган встановив, що право власності платника на вказане нерухоме майно припинено ще в 2017 році. Таким чином, у зв`язку з виявленою розбіжністю контролюючим органом здійснено перерахунок, за результатами якого ОСОБА_1 визнано такою, що не являється платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме податкове повідомлення-рішення від 04.03.2019 №0-10002 було скасоване.

Додатково на підтвердження обставини скасування у досудовому порядку податкового повідомлення-рішення від 04.03.2019 №0-10002 представник відповідача подав до суду засвідчений витяг з інтегрованої картки платника відповідного податку - ОСОБА_1 станом на 31.08.2019. За даними цього Витягу, 30.07.2019 позивачці було нараховане до сплати згідно податкового повідомлення-рішення від 04.03.2019 №0-10002 грошове зобов`язання (4 858,52 грн.), яке станом на 31.07.2019 набуло статусу податкового боргу (недоїмки). 19.08.2019 нарахування податку у зазначеній сумі було зменшено, та в той же день внесені відомості про погашення недоїмки, що виникла на підставі податкового повідомлення-рішення від 04.03.2019 №0-10002. Як наслідок станом на 31.08.2019 в інтегрованій картці недоїмка по податку взагалі відсутня.

Виходячи з наведених обставин представник відповідача посилався на факт відкликання податкової вимоги від 07.08.2019 №250389-50/742 у зв?язку зі скасуванням контролюючим органом податкового повідомлення-рішення від 04.03.2019 № 0-10002.

Розглядаючи спір по суті суд дійшов висновків про наступне.

В розумінні пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) «грошове зобов`язання платника податків» - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За змістом норм п.п. 54.1, 54.3 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо:

платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством;

дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;

згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган;

дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом;

результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

При цьому, якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом (п. 54.5 ст. 54 ПК України).

Згідно п. 58.1 ст. 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян).

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Також податкова вимога надсилається (вручається) коли платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.4 ст. 59 цього Кодексу).

Підпунктом 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що «податкова вимога» - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

В силу норми п. 59.3 ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Також, механізми формування та форми податкової вимоги у спірний період врегульовано чинним нині Порядком направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 №610 (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.07.2017 за № 902/30770 та набрав чинності з 08.09.2017).

Зокрема, згідно положень розд. ІІІ зазначених Порядків податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів.

Відтак, з аналізу вищенаведених норм права вбачається, що право на формування податкової вимоги виникає у податкового органу у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання. При цьому, така податкова вимога формується автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів, зокрема, даних відповідних інтегрованих карток.

Зі змісту наявних у справі матеріалів суд встановив, що податкове повідомлення-рішення від 04.03.2019 № 0-10002 було скасоване контролюючим органом як помилкове, а сума недоїмки, що сформувалася у зв?язку з несплатою грошового зобов?язання згідно такого податкового повідомлення-рішення, визначена як погашена 19.08.2019 самим контролюючим органом.

У контексті з наведеним суд враховує норми п. 60.1 ст. 60 ПК України, за змістом яких податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, зокрема якщо:

- сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення (пп. 60.1.1);

- контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу (пп. 60.1.2).

У випадках, визначених підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 цієї статті, податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі (п. 60.2 ст. 60 цього Кодексу).

У випадках, визначених підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги (п. 60.3 ст. 60 цього Кодексу).

Аналогічні положення містяться у розд. VI Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків.

Таким чином, з урахуванням того, що матеріалами справи документально підтверджується обставини скасування (погашення) оспорюваних податкового повідомлення-рішення від 04.03.2019 №0-10002 та податкової вимоги від 07.08.2019 №250389-50/742 за ініціативи контролюючого органу, такі рішення суб`єкта владних повноважень (відповідача) вважаються відкликаними в порядку пп. 60.1.1 і 60.1.2 п. 60.1 ст. 60 ПК України. Як наслідок оспорювані податкове повідомлення-рішення і податкова вимога, на думку суду, є такими, що вичерпали свою дію як індивідуальні акти, а тому позовні вимоги позивача про визнання їх протиправними та скасування підлягають задоволенню лише в частині вимог про визнання протиправними цих рішень відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 цього Кодексу).

Наявною у матеріалах справи квитанцією від 12.09.2019 № ПН485736 підтверджено, що позивачка під час звернення до суду із вказаними позовом сплатила судовий збір у розмірі 768,40 грн. Відтак, суд вказує про присудження судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в частині задоволених позовних вимог на користь позивача у сумі 384,20 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255, 257 - 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 04.03.2019 № 0-10002.

3. Визнати протиправною податкову вимогу Головного управління ДФС у м. Києві від 07.08.2019 №250389-50/742.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) документально підтверджені судові витрати у розмірі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривні 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області (ідентифікаційний код 39393260, адреса: 03680, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.