Справа № 420/7937/19
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7937/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Токмілової Л.М.

за участі:

секретаря судового засідання - Сердюк І.С.,

представника позивача Мельниченко Р.В.

представника відповідача Аветюк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Айсал (, місце знаходження: вул. Грецька 26/28, кв.39, м. Одеса, 65026) до Головного управління ДПС в Одеській області (адреса: вул.Семінарська, буд.5, м.Одеса, 65044, ) про визнання протиправним та скасування наказу ,-

ВСТАНОВИВ:

26.12.2019 р. до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Айсал до Головного управління ДПС в Одеській області, у якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС в Одеській області від 16.12.2019 року № 2540.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що засобами поштового зв`язку товариству надіслано копію наказу про проведення документальної планової виїзної перевірки. На думку позивача, вказаний наказ є протиправним, у зв`язку з тим, що у редакції плану-графіку від 22.12.2018 р. ТОВ «Айсал» відсутнє серед переліку платників податків, які підлягають плановій перевірці контролюючими органами у відповідний період календарного року. Однак, після коригування плану-графіку ТОВ «Айсал» включено до переліку платників податків, що підлягають плановій перевірці контролюючими органами у 2019 р. Так, позивач вважає, що дії відповідача щодо коригування плану-графіку є протиправними та суперечать вимогам законодавства, від так на думку позивача, наказ про проведення документальної планової виїзної перевірки підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 02.01.2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

03.02.2020 р. за вх.№4728/20 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого ГУ ДПС в Одеській області вважає наказ про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Айсал» прийнятим в межах наданих повноважень та правомірним. На думку відповідача, право на проведення перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копії наказу. Відповідач вказує, що ним витримано процедуру внесення коригувань до плану-графіку, що послугувало прийняттю оскаржуваного наказу. На думку відповідача, позивач протиправно не допустив до планової перевірки працівників, уповноважених контролюючим органом на здійснення відповідних заходів. Відповідач вважає, що оспорюваний наказ прийнято контролюючим органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

28.01.2020 р. за вх.3996/20 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому підтримано позицію викладену в позовній заяві.

04.02.2020 р. за клопотанням представника відповідача продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів.

05.02.2020 року через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява за вх.№. 5230/20 про відвід судді Токміловій Л.М. у справі №420/7937/19, в обґрунтування якої позивач зазначає, що судом не вчинялись дії, передбачені ст.180,181 КАС України, зокрема позивач вказує, що судом не проведено підготовче засідання у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Айсал до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу. Від так, позивач зазначає, що у нього наявні сумніви щодо неупередженості або об`єктивності судді при розгляді справи №420/7937/19.

Ухвалою суду від 06.02.2020 р. визнано заяву представника ТОВ «Айсал» про відвід судді необґрунтованою та передано матеріали справи до Відділу з надання судово-адміністративних послуг та аналітичної роботи Одеського окружного адміністративного суду для визначення судді в порядку, встановленому ч.1 ст.31 КАС України.

Ухвалою суду від 07.02.2020 р. під головуванням судді Марина П.П. в задоволенні заяви представника позивача про відвід судді Токмілової Л.М. від розгляду справи №420/7937/19 відмовлено.

Ухвалою суду від 27.03.2020 р. за клопотанням сторін зупинено провадження у справі до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.

18.06.2020 р. за клопотанням представника позивача поновлено провадження у справі. Ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та за клопотанням сторін продовжено розгляд справи по суті в той же день.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

ТОВ АЙСАЛ зареєстроване 20.10.2005 року за №0013015, . Основним видом економічної діяльності: "Лісопильне та стругальне виробництво" (код КВЕД 16.10).

План-графік проведення документальних планових перевірок платників податків на 2019 рік затверджено в.о. Голови Державної фіскальної служби України О.С. Власовим 20.12.2018 та розміщено на сайті ДФС 22.12.2018 (а.с.52,54), що відповідає вимогам розділу І Порядку №254.

12 грудня 2019 року скореговано план - графік проведення документальних планових перевірок платників податків на грудень 2019 року, який розміщений на офіційному веб -сайті ДПС України, відповідно до якого ТОВ "Айсал" включено до графіку проведення документальних планових перевірок платників податків у 2019 р.

16.12.2019 року ГУ ДПС в Одеській області прийнято наказ №2540 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Айсал», » та заплановано провести документальну планову перевірку платника податків з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.07.2016 року по 30.09.2019 року.

Наказ ГУ ДПС в Одеській області від 16.12.2019 року «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Айсал» та направлення на проведення перевірки надіслано платнику податків рекомендованим листом АТ «Укрпошта» від 16.12.2019 року реєстр №2540.

27.12.2019 року з метою проведення документальної планової виїзної перевірки перевіряючими контролюючого органу здійснено вихід за податковою адресою платника податків, а саме: АДРЕСА_1 .

Директором ТОВ «Айсал» відмовлено посадовим особам ГУ ДПС в Одеській області у допуску до проведення документальної планової виїзної перевірки, посилаючись на те, що оскаржуваний наказ винесений з порушенням вимог статті 81 Податкового кодексу України. Також зазначено, що ТОВ «Айсал» відсутнє серед переліку платників податків, у плані - графіку перевірок на 2019 рік, який був оприлюднений на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.

У зв`язку з не допуском до проведення планової виїзної перевірки складено Акт від 27.12.2019 року №001414/15-32-05-01/25420275 «про відмову в допуску до проведення/відмови від проведення документальної планової виїзної перевірки».

Оскільки у даній справі оспорюється рішення, прийняте відповідачем як суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України перевіряє, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право: 20.1.4. проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення;

Приписами пункту 77.1 статті 77 Податкового кодексу України визначено, що документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Відповідно до пункту 77.2 статті 77 Податкового кодексу України, до плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Наказом Міністерства фінансів України від 02.06.2015 № 524, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.06.2015 за № 751/27196, затверджений Порядок формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків (далі Порядок №524), який розроблений з метою забезпечення єдиного підходу до формування щоквартального плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків.

Згідно з пунктом 1 розділу І Порядку № 254, план-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки. Оновлення річного плану-графіка здійснюється у разі його коригування.

Пунктом 2 розділу І Порядку № 254 визначено, що формування (коригування) планів-графіків територіальних органів Державної фіскальної служби України (далі - територіальні органи ДФС) здійснюється у порядку, встановленому у розділах ІІІ-V цього Порядку. Формування (коригування) планів-графіків здійснюється засобами інформаційно-телекомунікаційних систем Державної фіскальної служби України (далі - ДФС).

За змістом пункту 3 розділу І Порядку № 254 проекти річних планів-графіків складаються територіальними органами ДФС не пізніше 01 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки, квартальних планів-графіків - не пізніше 20 числа останнього місяця поточного кварталу засобами інформаційно-телекомунікаційних систем ДФС. Проекти коригування планів-графіків у разі здійснення такого коригування формуються територіальними органами ДФС не пізніше 03 числа кожного місяця поточного року, починаючи з другого місяця поточного року, засобами інформаційно-телекомунікаційних систем ДФС. Разом з проектом плану-графіка (коригування плану-графіка) формуються інформаційно-аналітичні довідки за кожним платником податків з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем ДФС. Після остаточного узгодження проектів планів-графіків (коригування планів-графіків) територіальні органи ДФС надають департаментам аудиту та податків і зборів з фізичних осіб засобами автоматизованої інформаційної системи «Управління документами» плани-графіки (коригування планів-графіків) з відповідними додатками та обґрунтування підстав включення платника податків до плану-графіка (коригування плану-графіка).

Пунктом 5 розділу І Порядку № 254 передбачено, що план-графік складається із планів графіків територіальних органів Державної фіскальної служби та затверджується Головою Державної фіскальної служби. Затверджений план-графік є обов`язковим для виконання всіма підрозділами територіальних органів Державної фіскальної служби.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку №254, план-графік проведення документальних планових перевірок платників податків (додаток 1) та проект коригування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків (додаток 2) складаються з чотирьох розділів, зокрема, з розділу ІІІ. Документальні планові перевірки платників податків - фізичних осіб.

З огляду на наведені норми ПК України, документальна планова виїзна перевірка може бути проведена лише у тому випадку, якщо така перевірка суб`єкта господарювання передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Згідно з пункту 4 розділу ІІ Порядку №254, розділ ІІІ плану-графіка поділяється на три групи: I група - платники податків - фізичні особи, у яких обсяг доходу за рік не перевищує 20млн.грн; II група - платники податків - фізичні особи, у яких обсяг доходу за рік становить 20млн.грн або більше та не перевищує 100млн.грн; III група - платники податків - фізичні особи, у яких обсяг доходу за рік перевищує 100млн. грн.

ДПС України погодив та затвердив даний проект плану - графіка, (з урахуванням інформаційної аналітичної довідки) тим самим підтвердив обставини щодо існування вказаних ризиків, що у подальшому стало обов`язковим до виконання для Головного управління ДПС в Одеській області.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

З огляду на викладене, документальна виїзна планова перевірка платника податків можлива за умови включення останнього до плану-графіка проведення перевірок та прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу оформленого наказом рішення про проведення такої перевірки.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20.06.2018 у справі №818/48/16 (№К/9901/19250/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що оскаржуваний наказ містить найменування органу державної податкової служби, який прийняв рішення, дату рішення, найменування та реквізитів суб`єкта (об`єкта), перевірка якого проводиться, мету, виду перевірки, періоду діяльності, який буде перевірятися, підстав для проведення перевірки, дати початку та тривалості перевірки. Оскаржуваний наказ підписано в.о. першого заступника начальника ГУ ДФС в Одеській області В.Мосійчуком та скріплений печаткою.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ №2540 від 16.12.2019 року, прийнятий Головним управління ДПС в Одеській області в межах компетенції та у спосіб, що передбачений законодавством, а відтак підстави для його скасування відсутні.

Крім того, представником позивача до суду подано клопотання щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 2 ст. 16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі Закон № 5076-VI).

Згідно з положеннями ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Частинами 2 та 3 статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із статтею 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас в силу вимог ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що 19.12.2019 року між позивачем ТОВ «Айсал», в особі генерального директора Чебек Айхана та ОСОБА_1 укладено Договір про надання правової допомоги № 01/02.

За умовами вказаного договору (пункти 1.1) Клієнт доручає, а Адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу Клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.

Так, відповідно до акту наданих послуг (виконаних робіт) від 20 січня 2020 р. вартість наданих послуг правової допомоги становить 5000 грн.

Згідно банківської виписки по рахункам ТОВ «Айсал» від 20.01.2020 року позивач оплатив за надання юридичну допомогу ОСОБА_1 в розмірі 5 000,00 грн.

Досліджуючи питання щодо співмірності розміру таких витрат із реальними адвокатськими послугами, наданими позивачу в цій справі, суд зазначає наступне.

Як вбачається з Акту наданих послуг адвокат надав позивачу наступні юридичні послуги:

- надання консультації правового характеру щодо оскарження 1500 грн.,

- складання позовної заяви 2500 грн.,

- складання та збір доказів - 500 грн.,

- складання заяв з процесуальних питань (клопотання про залучення доказів) 500 грн.

З викладеного вбачається, що суд вирішує питання про розподіл судових витрат за результатами розгляду та вирішення справи по суті позовних вимог у випадку задоволення позову та, відповідно, доведеності факту протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

За таких обставин вимога щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77, 90, 139, 229, 246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю Айсал (, місце знаходження: вул. Грецька 26/28, кв.39, м. Одеса, 65026) до Головного управління ДПС в Одеській області (адреса: вул.Семінарська, буд.5, м.Одеса, 65044, ) про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили у строк і порядок визначені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII Перехідні положення КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Повний текст рішення складено та підписано 30.06.2020 р.

Суддя: Л.М. Токмілова

.