Справа № 440/2591/20
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2020-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/2591/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чеснокової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

22 травня 2020 року позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якій просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення № 358 від 12 березня 2020 року про відмову в переведенні позивача на пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про прокуратуру", з пенсії за віком, призначеної в порядку Закону України "Про державну службу";

зобов`язати відповідача перевести позивача з пенсії за віком, призначеної в порядку Закону України "Про державну службу", на пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про прокуратуру" з 05 березня 2020 року;

здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років з 05 березня 2020 року відповідно до частини четвертої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ у розмірі 82% загальної суми місячного заробітку на підставі довідки прокуратури Полтавської області № 18-215вих20 від 26 лютого 2020 року.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що в грудні 2001 року набув право на пенсію за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" у розмірі 82% від суми заробітної плати. З 27 лютого 2017 року позивач отримує пенсію за віком, призначену в порядку Закону України "Про державну службу". Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 657 внесено зміни до постанови КМУ щодо оплати праці працівників прокуратури та підвищено заробітну плату за аналогічною посадою, з якої позивач був звільнений. У подальшому позивачем подано до територіального органа Пенсійного фонду заяву про перехід з пенсії за віком, призначеної в порядку Закону України "Про державну службу", на пенсію за вислугу років, в порядку Закону України "Про прокуратуру" та довідку прокуратури Полтавської області № 18-215вих20 від 26 лютого 2020 року про заробітну плату. Проте, за результатами розгляду вищевказаного звернення відповідачем прийнято рішення про відмову в переведенні позивача з одного виду пенсії на інший. Позивач вважає вищевказану відмову протиправною, у зв`язку із чим звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

16 червня 2020 року до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач проти позову заперечував, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на безпідставність позовних вимог. Спірне рішення вважає правомірним та обґрунтованим з огляду на те, що розмір пенсії за віком, яку позивач наразі отримує є більшим за розмір пенсії за вислугу років у порядку Закону України "Про прокуратуру" про переведення на яку він порушив питання. Вказує на те, що згідно пункту 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України "Про прокуратуру". До того ж, починаючи з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених зазначеним законом, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються /а.с. 20-24/.

Справу за вказаним позовом розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 вказаного Кодексу.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та з 2002 року по 04 лютого 2016 року отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" в розмірі 82% від заробітку /а.с. 30/.

З 04 лютого 2016 року позивача переведено на пенсію по інвалідності, призначену в порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" /а.с. 31-33/.

З 27 лютого 2017 року позивач отримує пенсію за віком, призначену в порядку Закону України "Про державну службу" /а.с. 34/.

05 березня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перехід на пенсію за вислугу років у порядку Закону України "Про прокуратуру", в якій просив здійснити обчислення її розміру на підставі довідки прокуратури Полтавської області № 18-215вих20 від 26 лютого 2020 року /а.с. 6-7/.

За результатами розгляду вказаної заяви відповідачем прийнято рішення № 358 від 12 березня 2020 року, яким позивачу відмовлено в переведенні на пенсію за вислугу років, призначену в порядку Закону України "Про прокуратуру", з тих мотивів, що розмір пенсії за віком, призначеної в порядку Закону України "Про державну службу", яку позивач отримує наразі, є більшим за розмір пенсії, на яку позивач має намір перевестись /а.с. 4/.

Не погодившись із зазначеним вище рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

На дату призначення позивачу пенсії питання пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури було врегульоване положеннями статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, частина перша якої (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) встановлювала, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку; пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії; за кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам визначались частиною дванадцятою цієї статті, відповідно до якої обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року № 76-VIII частину вісімнадцяту статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ викладено у такій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

Крім того, 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII та на цій підставі втратила чинність частина вісімнадцята статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ.

Разом із цим, порядок пенсійного забезпечення працівників прокуратури урегульовано статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII, відповідно до частини двадцятої якої (у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Однак, Кабінетом Міністрів України не прийнято жодного нормативно-правового акта, який би регулював умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(ІІ)/2019 (надалі - Рішення № 7-р(ІІ)/2019) положення частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічна за змістом норма міститься у статті 91 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII "Про Конституційний Суд України".

Суд враховує, що у пункті 2 резолютивної частини Рішення № 7-р(ІІ)/2019 визначено, що положення частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, відповідні положення втратили чинність з 13 грудня 2019 року.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у Рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

За змістом частини першої статті 97 Закону України "Про Конституційний Суд України" суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.

Так, Конституційний Суд України у пункті 3 резолютивної частини Рішення № 7-р(ІІ)/2019 установив такий порядок його виконання:

частина двадцята статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

частина двадцята статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції:

"20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки".

Отже, Закон України "Про прокуратуру" № 1697-VII з 13 грудня 2019 року не містить вимоги про необхідність визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури Кабінетом Міністрів України.

Натомість підставою для проведення перерахунку пенсій працівників прокуратури є підвищення заробітної плати прокурорським працівникам.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 657 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури" затверджено у новій редакції схеми посадових окладів працівників органів прокуратури, що призвело до підвищення заробітної плати прокурорських працівників.

Відтак, зазначена постанова, що набрала чинності 06 вересня 2017 року, є підставою для проведення перерахунку пенсії за вислугу років, призначених відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Як уже зазначалось, під час первинного призначення позивачу пенсії за вислугу років у порядку Закону України "Про прокуратуру" встановлено її відсотковий розмір на рівні 82% від місячної (чинної) заробітної плати.

Зі змісту довідки прокуратури Полтавської області № 18-215вих20 від 26 лютого 2020 року встановлено, що місячна (чинна) заробітна плата прокурора відділу становить 29075,67 грн., а відтак розмір пенсії позивача за вислугу років, призначену в порядку Закону України "Про прокуратуру" станом на дату звернення гр. ОСОБА_2 із заявою про переведення на таку пенсію має складати 23842,05 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що наразі позивач отримує пенсію за віком, призначену в порядку Закону України "Про державну службу", розмір якої складає 11799,28 грн. /а.с. 34/.

Проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов висновку про очевидну безпідставність доводів відповідача, покладених в обґрунтування спірного рішення, про те, що розмір пенсії позивача, призначеної в порядку Закону України "Про державну службу", перевищує розмір пенсії за вислугу років у порядку Закону України "Про прокуратуру" про переведення на яку гр. ОСОБА_1 порушив питання.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав їх прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів їх прийняття.

Невиконання контролюючим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 822/1817/18.

Відповідачем у ході судового розгляду справи не доведено наявності достатніх підстав для винесення рішення № 358 від 12 березня 2020 року про відмову в переведенні позивача на пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про прокуратуру", з пенсії за віком, призначеної в порядку Закону України "Про державну службу".

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість спірного рішення № 358 від 12 березня 2020 року про відмову в переведенні позивача на пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про прокуратуру", наявність правових підстав для визнання його протиправним та скасування, а також для зобов`язання відповідача перевести позивача з пенсії за віком, призначеної в порядку Закону України "Про державну службу", на пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про прокуратуру" з 05 березня 2020 року та здійснення перерахунку та виплати пенсії за вислугу років з 05 березня 2020 року відповідно до частини четвертої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ у розмірі 82% загальної суми місячного заробітку на підставі довідки прокуратури Полтавської області № 18-215-вих20 від 26 лютого 2020 року.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 77, 139, 243-246, 263, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 358 від 12 березня 2020 року про відмову в переведенні ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про прокуратуру", з пенсії за віком, призначеної в порядку Закону України "Про державну службу".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) перевести ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) з пенсії за віком, призначеної в порядку Закону України "Про державну службу", на пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про прокуратуру" з 05 березня 2020 року.

Здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) пенсії за вислугу років з 05 березня 2020 року відповідно до частини четвертої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ у розмірі 82% загальної суми місячного заробітку на підставі довідки прокуратури Полтавської області № 18-215вих20 від 26 лютого 2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.О. Чеснокова