Справа № 420/172/20
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/172/20

Категорія: 111030000

Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г. П.

Час і місце ухвалення: м.Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Черкасовій Є. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання неправомірною бездіяльності Одеської міської ради, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність Одеської міської ради щодо неприйняття за наслідками розгляду клопотання ОСОБА_1 від 30.10.2019р. (вх. №31-Ко-642/7) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку орієнтованою площею 0,10 га за адресою: (бажане місце розташування земельної ділянки): м. Одеса, Малиновський район, орієнтовано межує біля будинків (земельних ділянок) за адресами АДРЕСА_1 та 31 (вільна земельна ділянка) рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмову у наданні дозволу із наведенням усіх підстав такої відмови;

зобов`язати Одеську міську раду повторно розглянути на найближчому пленарному сесійному засіданні клопотання ОСОБА_1 від 30.10.2019 р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку орієнтованою площею 0,10 га за адресою: (бажане місце розташування земельної ділянки): м. Одеса, Малиновський район, орієнтовано межує біля будинків (земельних ділянок) за адресами АДРЕСА_1 та 31 (вільна земельна ділянка) з прийняттям рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмову у наданні дозволу з підставі передбачених ч. 7 ст.118 ЗК України та з урахуванням висновків суду;

вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.10.2019р. позивач звернулась з клопотанням до Одеської міської ради про прийняття на сесії Одеської міської ради рішення щодо надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатної у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку орієнтовною площею 0,10 га за адресою (бажане місце розташування земельної ділянки): м. Одеса, Малиновський район, орієнтовно межує біля будинків (земельних ділянок) за адресами: АДРЕСА_2 . Чумацька (стара АДРЕСА_1 ), АДРЕСА_1 та 31 (вільна земельна ділянка). Листом від 20.12.2019р. Одеська міська рада повідомила, що проект рішення щодо надання дозволу Ананькіній Т. ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 по АДРЕСА_1 та 31. був внесений на розгляд сесії Одеської міської ради 11.12.2019р., але не набрав достатньої кількості голосів, а тому рішення не прийнято. Позивач вважає, що відповідачем допущено неправомірну бездіяльність, оскільки ч. 7 ст. 118 ЗК передбачає обов`язок ради за результатами розгляду клопотання прийняти одне з рішень: або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою або мотивовану відмову у наданні такого дозволу, що зумовило її звернутися за судовим захистом із даним позовом

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання неправомірною бездіяльності Одеської міської ради, зобов`язання вчинити певні дії- задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Одеської міської ради щодо неприйняття за наслідками розгляду клопотання ОСОБА_1 від 30.10.2019р. (вх. №31-Ко-642/7) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку орієнтовною площею 0,10 га за адресою (бажане місце розташування земельної ділянки): м. Одеса, Малиновський район, орієнтовно межує біля будинків (земельних ділянок) за адресами: АДРЕСА_1 та 31 (вільна земельна ділянка) рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмову в наданні дозволу.

Зобов`язано Одеську міську раду повторно розглянути на найближчому пленарному засіданні клопотання ОСОБА_1 (від 30.10.2019р. (вх. №31-Ко-642/7) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку орієнтовною площею 0,10 га за адресою (бажане місце розташування земельної ділянки): м. Одеса, Малиновський район, орієнтовно межує біля будинків (земельних ділянок) за адресами: АДРЕСА_4 Чумацька ( АДРЕСА_1 та 31 (вільна земельна ділянка) та прийняти відповідне рішення згідно ст. 118 Земельного кодексу України, з урахуванням висновків суду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Одеська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що частиною 1 статті 20 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» передбачено, що на сесіях місцевої ради депутати місцевої ради на основі колективного і вільного обговорення розглядають і вирішують питання, віднесенні до відання відповідної ради. При цьому, при голосуванні кожен депутат має один голос і подає його за пропозицію, проти неї або утримується при голосуванні. Депутат особисто здійснює своє право на голосування. Будь-яка визначена форма вираження власної позиції депутата при голосуванні не може розглядатися протиправною. Законодавством не передбачено механізму впливу Одеської міської ради, як органу місцевого самоврядування, на прийняття рішення депутатом щодо голосування з того чи іншого питання. У зв`язку з цим, апелянт стверджує, що неприйняття Одеською міською радою на пленарному засіданні ради рішення за результатами розгляду клопотання позивача від 31.10.2019р. у зв`язку з не набранням проектом рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки достатньої кількості голосів не може розглядатися як неправомірна бездіяльність органу місцевого самоврядування. Також апелянт з посиланням на ст. 383 КАС України, вказує що позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку позовного провадження, оскільки судом вже розглядалося питання щодо бездіяльності відповідача з приводу не розгляду документів позивачки наданих ще у 2016 році.

Також, апелянт посилається на те, що ненадання відповідним органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений строк не перешкоджає розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки зацікавлена особа має право замовити розробку такого проекту самостійно. Таким чином, за твердженнями апелянта, дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.10.2019р. ОСОБА_1 звернулась до Одеської міської ради із клопотанням (вх. № 37-Ко-642/7) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку орієнтовною площею 0,10 га за адресою (бажане місце розташування земельної ділянки): м. Одеса, Малиновський район, орієнтовно межує біля будинків (земельних ділянок) за адресами: АДРЕСА_1 та 31 (вільна земельна ділянка).

На засіданні постійної комісії з питання землеустрою та земельних правовідносин Одеської міської ради 26.11.2019р. прийнято рішення рекомендувати розглянути порушенні у зверненні ОСОБА_1 питання на пленарному засіданні сесії Одеської міської ради та рекомендовано департаменту комунальної власності Одеської міської ради підготувати відповідний проект рішення Одеської міської ради.

На запит представника позивача від 16.12.2019р. № ЗПІ-1025 Одеська міська рада листом від 20.12.2019 № ЗПІ-157/мр повідомила про те, що проект рішення щодо розгляду клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою за результатами голосування не набрав необхідної кількості голосів та рішення з цього питання не прийнято.

Вважаючи протиправною бездіяльність Одеської міської ради щодо неприйняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмову у наданні дозволу із наведенням усіх підстав такої відмови позивач звернулася з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення по справі, виходив з того, що у частині 7 статті 118 ЗК України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу, а оскільки за клопотанням позивача Одеська міська рада не прийняла рішення, передбаченого нормами ЗК України, чим допустила протиправну бездіяльність, вимога позивача про зобов`язання відповідача розглянути клопотання позивача повторно з прийняттям рішення щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: про надання такого дозволу або відмову у цьому ґрунтується на вимогах законодавством та підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі регулюються Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-ІІІ, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» (№280/97-ВР)

Згідно статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ч.1ст.122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст. 118 Земельного кодексу України.

У відповідності до ч. ч. 6, 7 ст. 118 Земельного Кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність згідно повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою, щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

У свою чергу, відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (№280/97-ВР), сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради, серед інших, вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно з пунктом 34 статті 26 Закону №280/97-ВР, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання з регулювання земельних відносин.

Згідно з ч. 1, 5 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Аналіз вказаних положень законодавства України дає підстави для висновку про наявність у відповідача повноважень щодо надання громадянам дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на засіданні Одеської міської ради клопотання позивачки було розглянуто, проте рішення по її заяві щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою прийнято не було, оскільки за прийняття такого рішення не проголосувало більшість присутніх депутатів.

Зокрема, згідно відомостей поіменного голосування на пленарному засіданні Одеської міської ради 11.12.2019р., за проект № 6.28 Про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок проголосували ЗА -13; ПРОТИ - 0; УТРИМАЛОСЬ - 1; НЕ ГОЛОСУВАЛО - 40, у зв`язку із чим рішення не прийнято.

З посиланням на вказані результати голосування апелянт стверджує, що винесення відповідного питання на розгляд сесії ради та проведення по ньому голосування свідчить про не допущення органом місцевого самоврядування бездіяльності, однак депутат особисто здійснює своє право на голосування і чинним законодавством не передбачено механізму впливу Одеської міської ради, як органу місцевого самоврядування, на прийняття рішення депутатом щодо голосування з того чи іншого питання.

Водночас колегія суддів не приймає такі доводи апелянта, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26, ч. 13 ст. 46 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні рішенням Одеської міської ради № 1-VII від 11.11.2015 затверджено Регламент Одеської міської ради VII скликання.

Згідно з ст. 26 Регламенту рішення ради приймаються шляхом відкритого поіменного голосування картками за допомогою електронної системи підрахунку голосів. Відкрите поіменне голосування за допомогою електронної системи підрахунку голосів дозволяє здійснювати фіксацію (в тому числі друкування) персональних результатів голосування кожного депутата.

При використанні електронної системи підрахунку голосів роботу цієї системи забезпечує адміністративно-господарський департамент Одеської міської ради.

Результати поіменного голосування оприлюднюються на офіційному сайті міської ради www.omr.gov.ua не пізніше 10-ти денного строку.

При голосуванні кожен депутат має один голос і подає його за пропозицію, проти неї або утримується при голосуванні. Депутат особисто здійснює своє право на голосування. Депутат, відсутній під час голосування, не має права подати свій голос пізніше.

У разі, якщо зареєстрований на пленарному засіданні депутат покидає засідання, він не має права брати участь в голосуванні, передавати свій голос.

Відкрите поіменне голосування проводиться за допомогою електронної системи голосування або у разі відсутності такої технічної можливості підняттям картки для голосування, що видається при реєстрації депутата.

Відкрите поіменне голосування проводиться за списком депутатів, що зареєструвалися.

Відкрите голосування з процедурного питання може бути проведено без підрахунку голосів "проти" і "утримався", за явною більшістю від присутніх депутатів, якщо від депутатів не надійшло заперечень.

Рішення по порядку розгляду питань і по інших процедурних питаннях приймаються більшістю голосів від кількості присутніх депутатів.

Результати відкритого поіменного голосування, проведеного за допомогою електронної системи голосування, відображаються на інформаційному табло електронної системи у залі засідань в загальному вигляді із зазначенням загальної кількості депутатів, присутніх в залі, числа депутатів, які взяли участь у голосуванні, числа депутатів, які подали свій голос за прийняття рішення, проти прийняття рішення і тих, хто утримався.

Отже, оскільки положення Регламенту Одеської міської ради визначають саме процедуру прийняття або відхилення міською радою проектів рішень, але його приписи не звільняють орган місцевого самоврядування, як суб`єкта розпорядження землями, від обов`язку навести відповідне мотивування прийнятого рішення у відповідності до положень чинного законодавства, вищезазначені доводи апелянта в цій частині є безпідставними

В той же час, як вже зазначалося колегією суддів, у частині 7 статті 118 ЗК України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Водночас, стосовно заяви позивача відповідачем не було прийнято ані позитивного, ані негативного рішення.

Таким чином, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції щодо порушення відповідачем частини 7 статті 118 ЗК України та допущення внаслідок цього протиправної бездіяльності, яка полягала у нездійсненні розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку орієнтованою площею 0,10 га за адресою: (бажане місце розташування земельної ділянки): м. Одеса, Малиновський район, орієнтовано межує біля будинків (земельних ділянок) за адресами вул. Чумацька (стара назва Огородна), 23 та 31 (вільна земельна ділянка),

При цьому, посилання апелянта на висновки Верховного Суду викладені в постанові від 25.09.2018 року у справі № 343/244/16-а є безпідставними, оскільки матеріально-правові вимоги позивача до відповідача не є тотожними.

Посилання ж апелянта на висновки викладені в постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018 року, у перегляді якої відмовлено Верховним судом ухвалою від 16.10.2018 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки приписами частини 5 статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, отже врахування рішень судів апеляційної інстанції нормами права не передбачено.

Стосовно доводів апелянта про те, що ненадання радою у встановлений статтею 118 Земельного кодексу України місячний строк дозволу на розроблення проекту землеустрою у формі рішення сесії за відсутності вмотивованої відмови у його наданні не порушують прав позивача, яка набуває права замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу з посиланням на висновки Верховного Суду викладені в постанові від 28.08.2019 року у справі № 420/5288/18, то колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки визначений статтею 118 ЗК України «принцип мовчазної згоди» передбачає виключно право громадянина замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу та жодним чином не позбавляє його права на отримання від уповноваженого органу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні, а також права на судовий захист у випадку неможливості реалізації права на отримання відповідного дозволу або відмови.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10 липня 2018 року по справі №806/3095/17, від 14 серпня 2018 року по справі №806/2732/17, від 23 січня 2019 року у справі №803/667/18.

Твердження апелянта, що питання визнання бездіяльності органу місцевого самоврядування щодо розгляду документів про надання дозволу Ананькіній ОСОБА_3 . ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вже було предметом розгляду у справі № 420/6027/19, а тому позивач повинна звертатися до суду в порядку ст. 383КАС України, суд не приймає до уваги, оскільки предметом розгляду у зазначеній справі був розгляд зовсім іншого клопотання, за іншою датою та іншим номером, а отже предметом даного спору не є питання виконання або не виконання рішення суду.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на висновки викладені в постанові Верховного суду від 27.03.2018 року по справі № 520/5980/17 від 14.03.2018 року у справі № 804/3703/16, оскільки зазначені справи мають різні спірні правовідносини та обставини справи не є тотожними.

При цьому, відповідно до п.71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта стосовно того, що у спірних правовідносинах не порушено прав позивача, які підлягають захисту в судовому порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними та висновків, викладених в судовому рішенні, не спростовують, а отже підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Одеської міської ради залишити без задоволення

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 25 червня 2020 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова