Справа № 440/5043/19
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 р. Справа № 440/5043/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Бартош Н.С. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Мар`янівське-2014" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.01.2020 року, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава, повний текст складено 24.01.20 року по справі № 440/5043/19

за позовом Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Приватного підприємства "Мар`янівське-2014"

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2019 року позивач Полтавське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ПП "Мар`янівське-2014" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в сумі 54613,33 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем у 2018 році не виконано нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, внаслідок чого Фондом соціального захисту інвалідів до ПП "Мар`янівське-2014" застосовано адміністративно-господарські санкції в розмірі 54613,33 грн. У зв`язку з несплатою відповідачем зазначеної суми у строк, передбачений Законом України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", позивачем нараховано пеню. Несплата вищевказаних сум стала підставою для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені з підприємства.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.01.2020 адміністративний позов Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства "Мар`янівське-2014" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені задоволено. Стягнуто з Приватного підприємства "Мар`янівське-2014" на користь Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції в розмірі 48589 гривень 41 копійка та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 6023 гривні 92 копійки.

Справу судом першої інстанції розглянуто в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Приватним підприємством "Мар`янівське-2014" подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вважає рішення суду першої інстанції незаконним та не обґрунтованим з підстав, зокрема, неправильного дослідження та оцінки поданих доказів, неправильного установлення обставин, які мають значення для справи. Вказує, що приватним підприємством "Мар`янівське. - 2014" 20.01.2020 подано до Полтавського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву в якому вказано, про те, що позивач звернувся до суду після спливу строку, визначеного статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України та наголошував на аналогічному правову висновку, що міститься у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №813/1897/17. Однак, Полтавським окружним адміністративним судом у постанові від 24.01.2020 по справі №440/5043/19 ані враховано наведені відповідачем висновки Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №813/1897/17 ані не обґрунтовано підстав для не застосування такого висновку судом у даній справі. ПП "Мар`янівське - 2014" наголошує, що позивачем пропущено строк звернення до суду та не було заявлено про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, а тому позовна заява підлягала залишенню без розгляду. Посилається на постанову Верховний Суд України від 21.02.2011 у справі №21-9а11, постанови Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №813/1897/17, від 08.08.2019 у справі № 809/1931/16, від 05.07.2018 у справі №809/1933/16. Зазначає, що трьохмісячний строк звернення позивача до суду з вимогою про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за 2018 рік розпочався 16 квітня 2019 року та закінчився 16 липня 2019 року. Позивач звернувся до суду лише 20 грудня 2019 року, що підтверджується ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2019, тобто після спливу строку, визначеного статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду. Вказує, що позивачем не було заявлено про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, а тому позовна заява підлягала залишенню судом без розгляду. Відтак, вказує, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню з підстав, визначених ст.319 КАС України. На підставі викладеного просить апеляційну скаргу Приватного підприємства "Мар`янівське - 2014" задовольнити. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.01.2020 у справі №440/5043/19 скасувати. Позов Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства "Мар`янівське-2014" про стягнення адміністративно - господарських санкцій та пені залишити без розгляду.

Від позивача по справі, Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що відповідач в апеляційній скарзі не спростував агрументи стосовно суті позовних вимог, щодо виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018р., нарахування та сплати адміністративно- господарських санкцій та пені. Вважає необґрунтованими доводи відповідача про безпідставне пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду з позовом. Зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що відповідачем фактично подано звіт 22.10.2019р. про що свідчить дата на вхідному штампі, а отже підстава для звернення до суду виникла у позивача 22.10.2019р.

Також від Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, до суду надійшов лист про розгляд справи 23.06.2020 без участі представника управління.

Від Приватного підприємства "Мар`янівське-2014", до суду надходили клопотання про відкладення розгляду справи призначеного на 28.04.2020, 19.05.2020.

Клопотання про відкладення розгляду справи призначеного 23.06.2020 від Приватного підприємства "Мар`янівське-2014", до суду не надходило.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, які містяться в матеріалах справи .

Колегія суддів зауважує, що явка відповідача в судове засідання судом обов`язковою не визнавалася.

В зв`язку з належним повідомленням учасників справи, про дату, час та місце розгляду справи, неприбуття учасників справи в судове засідання призначене на 23.06.2020 р., на підставі положень п. 2, 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів ухвалила апеляційний розгляд справи по справі продовжити в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ПП "Мар`янівське-2014" () перебуває на обліку в Полтавському обласному відділенні фонду соціального захисту інвалідів, як підприємство, яке в своїй діяльності використовує найману працю.

22 жовтня 2019 року позивачем отримано Звіт ПП "Мар`янівське-2014" про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018 рік (а.с. 7).

Згідно відомостей, зазначених у Звіті, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) у 2018 році становила 17 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) - 0 осіб, кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (осіб) - 1 особа.

Відповідно до листа Гребінківської районної філії Полтавського обласного центру зайнятості № 16/28/204-19 від 30 жовтня 2019 року зазначено, що відповідач упродовж 2018 року звітів за формою 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" до центру зайнятості не подавало (а.с. 15).

З урахуванням того,що відповідачем у 2018 році не виконано нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, Фондом соціального захисту інвалідів до ПП "Мар`янівське-2014" застосовано адміністративно-господарські санкції в розмірі 54613,33 грн. У зв`язку з несплатою відповідачем зазначеної суми у строк, передбачений Законом України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", позивачем нараховано пеню. Несплата вищевказаних сум стала підставою для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені з підприємства.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ПП "Мар`янівське-2014" у 2018 році не дотримано нормативу створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю. Також суд першої інстанції зазначив, що позивачем строк звернення до суду не пропущено, оскільки про недотримання ПП "Мар`янівське-2014" нормативу створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2018 році позивач дізнався та об`єктивно міг дізнатися лише за результатами опрацювання відповідного Звіту, а тому саме з дня отримання останнього у позивача виникли підстави для звернення до суду з цим позовом.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, ч.3 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України за №70 від 31.01.2007 року Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» затверджено Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування. Із змісту п.2 даного Порядку видно, що звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

У ч.ч.1-3 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості 1 робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого ч. 1 цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог ст. 18 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов`язковим платежем), обов`язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення.

Згідно з частиною 4 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

Колегія суддів зазначає, що термін «суб`єкт владних повноважень» у КАС України вживається у значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадової чи службової особи, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

З викладеного слідує, що на позивача поширюються вимоги встановлені ч. 2 ст. 122 КАС України щодо тримісячного строку звернення до суду, оскільки даний позов ним подано саме як суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України, при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Відповідно до Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, що затверджене наказом від 14.04.2011 року № 129 Міністерства соціальної політики України, фонд соціального захисту інвалідів є неприбутковою бюджетною установою, діяльність якої спрямовується, координується та контролюється Міністерством соціальної політики України. Фонд як бюджетна установа є правонаступником Фонду як урядового органу. Фонд є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в державних банках та органах Казначейства.

Таким чином, позивач, як суб`єкт владних повноважень, має звернутись до адміністративного суду у тримісячний строк з дня виникнення підстав, що дають йому право на пред`явлення визначених законом вимог.

У постанові Верховного Суду України від 21.02.2011 року у справі №21-9а11 суд дійшов висновку, що за змістом статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» адміністративно-господарські санкції за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів сплачується (нараховується, застосовується) підприємствами самостійно до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого ч.1 ст.19 цього Закону. При цьому, Верховним Судом України зазначено, що саме з 16 квітня відповідного року у контролюючого органу виникає право на стягнення несплачених підприємством самостійно сум санкцій у судовому порядку. Крім того, на дані правовідносини поширюється строк звернення до суду, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції щодо заповнення форми № 10-ПІ (річна звітність) "Звіт зайнятість і працевлаштування інвалідів", затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10 лютого 2007 року № 42, звіт складається роботодавцями щороку і до 1 березня, наступного після звітного періоду, подається або надсилаються рекомендованим листом за місцем їх державної реєстрації відділенню Фонду соціального захисту інвалідів.

Таким чином, річний звіт за формою № 10-ПІ щодо кількості працевлаштованих інвалідів за 2018 рік відповідач повинен був надати позивачу не пізніше 01 березня 2019 року та розрахувати і сплатити адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів - до 15 квітня 2019 року.

Отже, після вказаної дати у позивача виникли підстави для стягнення несплачених санкцій.

Така ж позиція сформована у постанові Верховного Суду від 21.02.2018р. у справ № 813/1897/17, від 08.08.2019р. у справі № 809/1931/16, від 05.07.2018р. у справі № 809/1933/16, ВІД 08.08.2019Р. у справі № 809/1931/16.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що тримісячний строк для звернення позивача до суду, обчислюється з дня, наступного за граничним днем для самостійної сплати штрафних санкцій за 2018 рік, а саме 16.04.2019 року, відповідно позивач мав право звернутись до суду з цим позовом до 16.07.2019 року.

Проте, позивач звернувся до суду лише 20.12.2019 року, без пояснення причин пропуску строку звернення до суду, оскільки не вважав його пропущеним. Відповідно, з клопотанням про поновлення строку не звертався.

При цьому, колегія суддів зауважує, що позивачем пропущено не лише тримісячний строк звернення до адміністративного суду, визначений ч.2 ст.122 КАС України, а і загальний шестимісячний строк, встановлений цією ж статтею, який скінчився 16.10.2019р.

Колегія суддів зазначає, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Інститут строків у судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Посилання позивача, в відзиві на апеляційну скаргу на те, що з матеріалів справи вбачається, що відповідачем фактично подано звіт 22.10.2019р. про що свідчить дата на вхідному штампі, а отже підстава для звернення до суду виникла у позивача 22.10.2019р, колегія суддів вважає помилковими, виходячи з наступного.

Як вже було зазначено вище, відлік строку на звернення до суду для позивача, як суб`єкта владних повноважень, почався не з моменту, подання підприємством звіту, а з дня, наступного за граничним днем для самостійної сплати позивачем штрафних санкцій за 2018 рік, а саме 16.04.2019 року.

Факт не подачі відповідного звіту встановлюється саме позивачем.

Позивач звернувся до суду 20.12.2019 року без пояснення причин пропуску строку звернення до суду, оскільки не вважав його пропущеним. Відповідно, з клопотанням про поновлення строку не звертався.

Не зважаючи на те, що відповідач наводив аргументи щодо пропуску строку звернення до суду, зазначеним обставинам суд першої інстанції належної оцінки не надав, внаслідок чого не застосували до спірних правовідносин ст. 123 КАС України, а отже порушив норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення про задоволення позовних вимог, а позивач відповідного клопотання, до суду першої інстанції не заявляв, обмежившись запереченнями в відповіді на відзив.

У рішенні «Устименко проти України» (заява №32053/13), яке набуло статусу остаточного 29.01.2016, Європейський суд зазначив , що «національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції». (п. 53).

Відтак, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.

Відповідно до ч. 3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Частиною четвертою вказаної статті визначено, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За таких обставин, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість розгляду даної справи по суті, та вважає за необхідне залишити позовну заяву без розгляду.

З урахуванням того, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду з позовною заявою, доводи сторін щодо правомірності чи не правомірності нарахування позивачем стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені не впливають на вирішення справи по суті.

Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Пунктом 8 ч.1 ст.240 КАС України передбачено, що суд залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив вищенаведені порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи, внаслідок чого його рішення підлягає скасуванню з залишенням позовної заяви без розгляду.

З урахуванням положень п. 2 ч. 10 ст. 139 КАС України, вимог апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції не здійснюється розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 311, 315, 319, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу - задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.01.2020 по справі № 440/5043/19 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким адміністративний позов Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства "Мар`янівське-2014" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені - залишити без розгляду..

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош З.Г. Подобайло