Справа № 160/4702/20
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року Справа № 160/4702/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Маковської О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про скасування рішення, -
В обґрунтування позову позивач посилається на протиправність оскаржуваного рішення, оскільки ним у встановлені законодавством строки сплачено єдиний внесок у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями. В подальшому позивачем було виявлено, що сплачений єдиний внесок був помилково перерахований на інший рахунок. На думку позивача, така помилка не спричинила настання жодних негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету, а тому, така обставина не може бути підставою для застосування штрафних (фінансових) санкцій.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Від відповідача 26.05.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог оскільки сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом №2464 є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем до контролюючого органу подано звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, в яких позивачем самостійно визначено загальну суму єдиного внеску, що підлягає сплаті до бюджету та в строк, визначений законодавством, перераховано до бюджету, а саме:
- за грудень 2018 року квитанція від 14.01.2019 №1474-1166-1170-7294 на суму 820 грн. та від 17.01.2019 №1477-5978-4393-6839 на суму 4095,30 грн.;
- за січень 2019 року квитанція від 21.01.2019 №1512-6033-4532-1247 на суму 920 грн. та від 25.02.2019 №1516-4835-0839-9864 на суму 4095,30 грн.;
- за лютий 2019 року квитанція від 14.03.2019 №1533-1189-7199-7796 на суму 920 грн. та від 14.03.2019 №1533-1240-4994-0235 на суму 4095,30 грн.;
- за березень 2019 року квитанція від 17.04.2019 №1567-1165-2915-0724 на суму 920 грн. та від 22.04.2019 №1572-1356-8356-9643 на суму 4095,30 грн.;
- за квітень, травень та червень 2019 року квитанція від 18.04.2019 №1659-3816-9423-2051 на суму 2760 грн. та від 18.07.2019 №1659-3741-4241-0571 на суму 9401 грн.;
- за серпень 2019 року квитанція від 14.09.2019 №1717-1214-8464-0564 на суму 920 грн. та від 14.09.2019 №1717-1223-0239-7427 на суму 3673 грн.;
- за вересень 2019 року квитанція від 14.10.2019 №1747-1171-4457-3837 на суму 920 грн. та від 14.10.2019 №1747-1213-4740-4247 на суму 3673 грн.;
- за жовтень 2019 року квитанція від 14.11.2019 №1778-1410-6485-4289 на суму 920 грн. та від 17.11.2019 №1781-1183-9571-7681 на суму 3672,24 грн.;
- за листопад 2019 року квитанція від 14.12.2019 №1808-1351-1033-5875 на суму 920 грн. та від 14.12.2019 №1808-2130-8309-6482 на суму 3672,24 грн.;
- за грудень 2019 року квитанція від 14.01.2020 №1839-1951-2123-2870 на суму 920 грн. та від 14.01.2020 №1839-1192-3618-6929 на суму 3672,24 грн.
Як зазначається позивачем та підтверджується даними інтегрованої картки платника сума сплаченого єдиного внеску за 2 та 3 квартали 2019 року зменшена на суму надмірно сплачених платежів.
Відповідачем у відзиві на позов не наведено будь-яких заперечень щодо сплачених позивачем сум єдиного внеску. Доказів протилежного відповідачем також не надано.
З метою повернення помилково сплачених коштів позивач неодноразово звертався з листами до відповідача, але заяви було залишено без розгляду.
Вказані обставини відповідачем не заперечуються.
Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон №2464, пунктом 2 частини 1 статті 1 якого закріплено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини 2 статті 6 Закону №2464).
В силу положень частин 5, 6, 7 статті 9 Закону №2464 сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування. Для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.
Відповідно до частини 8 статті 9 Закону №2464 платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини 1 статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).
Згідно з пунктом 1 частини 10 статті 9 цього Закону днем сплати єдиного внеску вважається, у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів є день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.
Пунктами 6 та 7 частини 1 статті 13 Закону №2464 передбачено, що органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску та застосовувати фінансові санкції, передбачені цим Законом.
За змістом частини 10 та пункту 2 частини 11 статті 25 Закону №2464 на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу; орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Таким чином, відповідальність у вигляді штрафу, відповідно до 25 Закону №2464, застосовується у разі, якщо платник податків протягом строків, визначених цим Законом, не сплачує єдиний внесок, сума якого є узгодженою та строк сплати якого настав.
Тобто, законодавцем встановлений критерій для настання юридичної відповідальності за порушення - це несплата або несвоєчасна сплата єдиного внеску. Крім того, таким платником повинна була бути допущена протиправна бездіяльність і така бездіяльність повинна була бути допущенна у строки, що встановлені для сплати єдиного внеску за відповідні періоди.
Відповідно до пункту 22.4 статті 22 Закону України від 05.04.2001 №2346 "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" при використанні розрахункового документа ініціювання переказу для платника вважається завершеним з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.
Податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном). Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок (частини 4 та 5 статті 45 Бюджетного кодексу України).
Розділом 1 Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого Наказом Державного казначейства України 26.06.2002 №122 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.07.2002 за №594/6882 (далі - Положення), встановлено, що єдиний казначейський рахунок (далі - ЄКР) - це консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.
ЄКР консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством (пункт 2.1 розділу 2 Положення).
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем у строк, встановлений Законом №2464 здійснено сплату єдиного внеску з відповідним призначенням платежу, проте помилково зазначено рахунок отримувача коштів ГУ ДФС у Дніпропетровській області/Центральний район замість вірного рахунку отримувача коштів ГУ ДФС у Дніпропетровській області у Новокодацькому районі.
При цьому, виявивши помилкове перерахування єдиного соціального внеску на неналежний рахунок, позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про повернення помилково зарахованих коштів для їх подальшого перерахування на правильний рахунок.
Суд доходить висновку, що допущена позивачем помилка не свідчить про несплату необхідної суми єдиного внеску у визначений законодавством строк та не спричинила настання жодних негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави в цілому, оскільки кошти в подальшому у будь-якому разі підлягали перерахуванню на єдиний казначейський рахунок. До того ж, згодом така помилка була виявлена платником, який вжив відповідні заходи щодо спрямування коштів за належністю.
Таким чином, здійснення помилки під час перерахування платником сум єдиного внеску у строк, встановлений Законом №2464, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова, а тому не може слугувати підставою для притягнення платника до відповідальності за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску.
Правова позиція стосовно сплати обов`язкових платежів (зборів) висловлювалась у постанові Верховного Суду України від 16.06.2015 у справі №21-377а15, відповідно до якої здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 ПК України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 ПК України. Крім того, Верховний Суд України зазначив, що для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у визначений законодавством строк, платник податків не вчиняв дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до Державного бюджету.
Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд, зокрема у постановах від 12.06.2018 у справі №826/1/16, від 17.01.2018 у справі №2а-2686/09/2670, від 01.08.2018 у справі №813/2487/17 та від 25.03.2019 у справі №823/567/17.
Відтак, допущення помилки під час сплати єдиного внеску в строк, встановлений Законом №2464 не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату чи несвоєчасну сплату необхідної суми єдиного внеску у визначений цим Законом строк, а тому, не може бути підставою для застосування штрафів та нарахування пені, передбачених частиною 10 та пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону №2464.
Допущена позивачем помилка не спричинила настання будь-яких негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
В ході розгляду справи відповідачем не було доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення, у зв`язку із чим, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Згідно зі статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплату судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 77, 139, 241-246, 257 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про скасування рішення задовольнити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Маковська