Справа № 640/418/20
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

30 червня 2020 року справа № 640/418/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Голови Окружного адміністративного суду міста Києва про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Голови Окружного адміністративного суду міста Києва (надалі - відповідач, Голова ОАС м. Києва), в якому з урахуванням уточненої заяви від 14.02.2020 просить суд визнати незаконною бездіяльність відповідача та зобов`язати надіслати завірені копії матеріалів та судових рішень зі справи №826/5890/17.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.01.2020 адміністративну справу № 640/418/20 за позовом ОСОБА_1 до Голови Окружного адміністративного суду міста Києва про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії передано до Київського окружного адміністративного суду.

07.02.2020 матеріали адміністративної справи №640/418/20 надійшли на адресу суду та внаслідок автоматизованого розподілу були передані 10.02.2020 для розгляду судді Кушновій А.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.03.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, витребувано докази у відповідача.

Розглянувши матеріали даної справи, дослідивши предмет спору та характер спірних правовідносин, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що починаючи з 2003 року на підставі заяв позивача як потерпілого, відкрито 22 кримінальних провадження, зокрема від 24.11.2012, 24.12.2012, 28.12.2012, 29.01.2013, 05.03.2013, 15.03.2013, 14.03.2014, які у подальшому незаконно були закриті. У подальшому, вказані постанови органів досудового слідства та прокуратури про закриття кримінальних проваджень позивачем були оскаржені до Генеральної прокуратури України, однак жодна скарга позивача на дії органів прокуратури та досудового слідства Генеральною прокуратурою України розглянута не була.

Позивач зазначає, що у березні 2018 року він звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Генеральної прокуратури України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, однак ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2018 у справі №826/5890/17 провадження було закрито з тих підстав, що заявлені позовні вимоги належить розглядати в порядку кримінального судочинства. При цьому, позивач вказує, що в ухвалі ОАС м.Києва від 02.03.2018 не зазначено, щодо яких саме кримінальних проваджень подавались ним скарги на дії Генеральної прокуратури України. Також позивач вважає, що при постановленні ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2018 у справі №826/5890/17 про закриття провадження у справі судом проігноровано рішення Конституційного суду України від 14.12.2011 №19-рп/ІІ.

Позивач зазначає, що у подальшому, він звернувся до Печерського районного суду зі скаргою на бездіяльність Генеральної прокуратури України. Однак Печерським районним судом його скаргу залишено без руху, у зв`язку з необхідністю надання доказів, наявних в матеріалах справи №826/5890/17, а також зазначено про те, що з ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2018 у справі №826/5890/17 не вбачається, по яким саме кримінальним провадженням позивачем подавались скарги до Генеральної прокуратури України, та які були досліджені в Окружному адміністративному суді міста Києва при розгляді справи №826/5890/17.

Також позивач вказує, що під час розгляду Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративної справи №826/5890/17 він неодноразово звертався до Голови Окружного адміністративного суду міста Києва із заявами, в яких просив надіслати на його адресу належним чином завірені копії документів, наявних в матеріалах адміністративної справи №826/5890/17, зокрема копій скарг, які були подані ним до Генеральної прокуратури України, надані Генеральною прокуратурою відповіді. Однак його заяви залишились не розглянутими, а вказані докази на його адресу надіслані не були. У зв`язку з бездіяльністю Голови Окружного адміністративного суду міста Києва щодо ненадання позивачу у відповідь на його заяви копій вказаних документів зі справи №826/5890/17, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Щодо позовних вимог про визнання незаконною бездіяльності Голови Окружного адміністративного суду міста Києва, що полягає у ненаданні у відповідь на заяви позивача завірених копій з матеріалів справи №826/5890/17, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Христинівським РВ УМВС України в Черкаській області 08 грудня 1999 року (а.с.22), звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Генеральної прокуратури України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.08.2017 відкрито скорочене провадження у справі №826/5890/17 за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, вирішено проводити розгляд справи суддею одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2017 суд вирішив вийти зі скороченого провадження, призначити розгляд справи у судовому засіданні на 05 лютого 2018 року о 11:15 год.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2018 у справі 826/5890/17 клопотання Генеральної прокуратури України про закриття провадження у справі задоволено. Закрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, та роз`яснено позивачу, що заявлені позовні вимоги належить розглядати в порядку кримінального судочинства (а.с.40-41).

Копія ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2018 у справі 826/5890/17 направлена на адресу ОСОБА_1 рекомендованою поштовою кореспонденцією із штрихкодовим ідентифікатором 461, яку належним чином було вручено позивачу 03.04.2018 (а.с.32).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2018 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.03.2018 відмовлено. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.03.2018 по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, - повернуто скаржнику.

Ухвалою Верховного Суду від 01.08.2018 касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2018 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2018 повернуто скаржнику.

Судом встановлено, що як під час розгляду адміністративної справи №826/5890/17 (дана адміністративна справа перебувала у провадження судді Окружного адміністративного суду міста Києва Федорчука А.Б.), так і після закриття провадження у справі №826/5890/17, позивач неодноразово звертався до Окружного адміністративного суду міста Києва, Голови Окружного адміністративного суду міста Києва із заявами, в яких просив направити на його адресу належним чином завірені копії матеріалів справи №826/5890/17, зокрема копії позовної заяви у справі №826/5890/17, апеляційної скарги, касаційної скарги при її наявності, копії заяв, скарг, які подавались ним до Генеральної прокуратури України, які були витребувані та досліджені в судовому засіданні при розгляді справи №826/5890/17, а також прийняті Генеральною прокуратурою України рішення за розглядом його заяв та скарг, та надані позивачем заперечення на вказані рішення Генеральної прокуратури України, наявні в матеріалах справи №826/5890/17 (а.с.19, 20, 33, 34, 45).

В обґрунтування необхідності надіслання на його адресу вказаних документів, позивач посилається на те, що дані докази йому необхідно надати до КДКП, ВПВС та ЄСПЛ.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке.

Згідно з вимогами ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з пунктом 2 ч.1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Як убачається з п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до вимог ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства; 15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.

Разом з тим, суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

Такі спори не пов`язані із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Згідно з Законом України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Тобто дії суду (судді), вчинені при виконанні ним своїх обов`язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду і вирішення у судових засіданнях в особливій, встановленій законом, процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ), є не управлінськими, а процесуальними, і оскаржуються у порядку, визначеному процесуальним законом.

У порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності.

Рішення, дії чи бездіяльність судів та суддів, вчинені у зв`язку з розглядом судових справ, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України. Правопорядок в Україні побудований на засадах, відповідно до яких один суд першої інстанції не має право втручатися в діяльність іншого суду чи суддів першої інстанції у зв`язку з їх рішеннями, діями чи бездіяльністю, пов`язаними з розглядом справ.

Такий висновок випливає з того, що відповідно до частин першої-третьої статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Звернення до суду громадян, організацій чи посадових осіб, які відповідно до закону не є учасниками судового процесу, щодо розгляду конкретних справ судом не розглядаються, якщо інше не передбачено законом. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Так, відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 "Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів", у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 КАС України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

У пункті 22 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 20.05.2013 № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" вказано, що дії суду (судді), вчинені при виконанні ним своїх обов`язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду і вирішення у судових засіданнях в особливій, встановленій законом, процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ), є не управлінськими, а процесуальними, і оскаржуються у порядку, визначеному процесуальними законами. У порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності.

При цьому суд зазначає, що на законодавчому рівні відсутнє визначення поняття "управлінська діяльність суду", тому розмежовуючи правовідносини, які виникли у зв`язку з процесуальною діяльністю суду щодо здійснення правосуддя та управлінською діяльністю суду, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 124 Конституції України, прийнятої на п`ятій сесії Верховної Ради України 28 червня 1996 року, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Під правосуддям слід розуміти самостійний вид державної діяльності, яку здійснюють органи судової влади - суди - шляхом розгляду і вирішення у судових засіданнях в особливій, встановленій законом, процесуальній формі цивільних, кримінальних, адміністративних та інших справ.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який діяв на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.

Відповідно до частини 2 статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя місцевого суду здійснює правосуддя в порядку, встановленому процесуальним законом, а також інші повноваження, визначені законом.

В той же час управлінські процеси, які відбуваються в суді, та відносяться до сфери управлінської діяльності суду, означають цілеспрямовану практичну діяльність осіб, які займають адміністративні посади в певному суді, що передбачає керування конкретним, окремим елементом судової системи (судом), і полягає в технологічному процесі підготовки, прийняття і виконання управлінських рішень, спрямованих на забезпечення належного функціонування суду з метою забезпечення ефективного здійснення правосуддя.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96-ВР (зі змінами та доповненнями станом на дату виникнення спірних правовідносин), яка визначає сферу застосування цього Закону, дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України", законами України "Про засади запобігання і протидії корупції", "Про виконавче провадження".

Суд зазначає, що дії суду (судді), вчинені при виконанні ним своїх обов`язків щодо здійснення правосуддя, зокрема, щодо направлення відповідачу належним чином засвідчених копій документів, наявних в матеріалах справи №826/5890/17, на думку суду, є не управлінськими, а процесуальними, і оскаржуються у порядку, визначеному процесуальним законом.

При цьому суд виходить з того, що перевірка процесуальної діяльності судді в іншій спосіб ніж шляхом оскарження судових рішень в інстанційному порядку є неприпустимою та такою, що порушує встановлені в державі принципи правосуддя.

Особи, які беруть участь у справі, здійснюють надані їм законом процесуальні права, як під час судового розгляду справи, так і поза межами судового засідання, а суд забезпечує здійснення цих прав процесуальними засобами та відповідними діями поза межами судового розгляду.

Питання щодо ознайомлення з матеріалами справи, виготовлення копій матеріалів справи, одержання копії судових рішень врегульовані у статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017) та у статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції з 15.12.2017).

Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 49 КАС України (в редакції до 15.12.2017) особи, які беруть участь у справі, мають рівні процесуальні права та обов`язки. Згідно з ч. 3 ст. 49 КАС України особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема, знайомитись з матеріалами справи; робити із матеріалів справи виписки, знімати копії з матеріалів справи, одержувати копії судових рішень.

Відповідно до ч.ч.1-4 статті 44 КАС України (в редакції з 15.12.2017) учасники справи мають рівні процесуальні права та обв`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Учасники мають право, зокрема, ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у дослідженні доказів; оскаржувати судові рішення у визначених законом процесуальними правами.

Таким чином, Кодексом адміністративного судочинства як в чинній, так і в попередній редакції, право на ознайомлення з матеріалами адміністративної справи та виготовлення їх копій надано учасникам справи. Таке право не обмежується у часі, відтак позивач, будучи учасником справи, має право знайомитися з матеріалами справи та робити з них копії на всіх стадіях розгляду справи, а також після закінчення розгляду справи. Право знайомитися із матеріалами справи може бути реалізовано на будь-якій стадії процесу. Це право забезпечує той суд, в провадженні якого перебуває справа.

З метою вдосконалення діловодства в адміністративних судах наказом Державної судової адміністрації України від 17.12.2013 №174 затверджено Інструкцію з діловодства в адміністративних судах (далі - Інструкція №174, що діяла до 20.08.2019).

В свою чергу, пунктом 13 Інструкції №174 встановлено порядок видачі (надсилання) справ (матеріалів кримінального провадження) для ознайомлення та копій судових документів, відповідно до якого справи (матеріали кримінального провадження) видаються для ознайомлення апаратом суду за резолюцією голови суду, судді (судді-доповідача), секретаря відповідної судової палати на підставі письмової вимоги (заяви) таким особам: прокуророві, який має право на участь у розгляді справи, - після пред`явлення службового посвідчення; адвокатам, які беруть участь у розгляді справ (після пред`явлення документа, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги, зокрема: посвідчення адвоката, договору про надання правової допомоги; довіреності; ордера; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги); іншим учасникам кримінального провадження, адміністративного або цивільного процесу, а також особам, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки (після пред`явлення документа, що посвідчує особу: паспорта, службового посвідчення, пенсійного посвідчення тощо, та в необхідних випадках - доручення представника).

Після ознайомлення з матеріалами справи особа робить відмітку на заяві про надання справи для ознайомлення, яка долучається до матеріалів справи (пункт 13.3 Інструкції №174).

Таким чином, з аналізу вищевказаного вбачається, що видача справ для ознайомлення та копій судових документів здійснюється на підставі заяви учасника адміністративного процесу, шляхом пред`явлення документа, що посвідчує особу: паспорта, службового посвідчення, пенсійного посвідчення тощо, та в необхідних випадках - доручення представника.

Викладені в Інструкції №174 правила і рекомендації щодо порядку здійснення діловодних процесів в адміністративному суді розроблені відповідно до положень Конституції України, законів України, інших нормативно-правових актів, що встановлюють порядок організації та діяльності органів судової влади, а також з урахуванням основних положень державної системи діловодства, державних стандартів України (пп.1.1.2 п.1.1 Інструкції №174).

Положення Інструкції №174 передбачають автоматизовану (електронну) технологію обробки, обліку та контролю документів (справ і матеріалів) за допомогою автоматизованої системи документообігу суду та ведення діловодства у паперовій формі (пп.1.1.3 п.1.1 Інструкції №174).

Положення Інструкції №174 поширюються на всю службову документацію, що не містить конфіденційної (таємної) інформації, у тому числі створювану за допомогою персональних комп`ютерів. Комп`ютерні (автоматизовані) технології оброблення документальної інформації повинні відповідати вимогам законів України "Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах", "Про захист персональних даних", державних стандартів, Положення про автоматизовану систему документообігу суду та цієї Інструкції (пп.1.1.4 п.1.1 Інструкції №174).

Відповідно до пп.1.3.1 п.1.3 Інструкції №174 загальне керівництво службою діловодства (канцелярією) та контроль за станом діловодства в суді здійснює керівник апарату суду.

Відповідно до пп.1.3.2 п.1.3 Інструкції №174 організація діловодства, методичне керівництво та контроль за додержанням встановлених правил роботи з документами в підрозділах апарату суду покладається на керівників цих підрозділів.

Документи, які надійшли до суду, розподіляються службою діловодства (канцелярією) на позовні заяви, подання, апеляційні та касаційні скарги, заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України, заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, справи, додаткові документи, урядові документи, скарги, заяви, пропозиції, звернення громадян тощо (пп.2.1.14 п.2.1 Інструкції №174).

Відповідно до пп.2.1.15 п.2.1 Інструкції №174 реєстрація документів здійснюється в автоматизованій системі документообігу суду.

Відповідно до пп.6.1.20 п.6.1 Інструкції №174 процесуальні документи надсилаються учасникам судового процесу відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Порядок видачі адміністративних справ для ознайомлення та копій процесуальних документів врегульований пунктом 6.8 Інструкції №174.

Відповідно до пп.6.8.7 п.6.8 Інструкції №174 копії судових рішень видаються особам, які відповідно до законодавства мають право на їх одержання, або надсилаються судом відповідно до вимог процесуального законодавства.

Відповідно до пп.6.4.5 п.6.4 Інструкції №174 на зворотному боці надісланих документів, які залишилися у справі, обов`язково зазначається дата їх надіслання та ставиться у правому нижньому куті підпис особи, яка їх надіслала.

Відповідно до пп.6.1.21 п.6.1 Інструкції №174 вихідний процесуальний документ, оформлений належним чином, з підписаним конвертом та сформованим реєстром поштових відправлень, передається до служби діловодства (канцелярії) для відправлення адресатам.

Відповідно до пп.6.8.9 п.6.8 Інструкції №174 копії документів, долучених до адміністративної справи, копії судових рішень у справах видаються працівниками апарату суду за письмовою заявою та дозволом головуючого судді (судді-доповідача) у справі або голови суду відповідно до процесуального законодавства.

Якщо копія викладена на кількох аркушах, вони, як правило, повинні бути прошнуровані нитками через три проколювання голкою та на зворотному боці останнього аркуша скріплені підписом відповідальної особи апарату суду і печаткою із зазначенням кількості зшитих аркушів, посади, прізвища, імені, по батькові відповідного працівника апарату суду.

Заяви щодо видачі копій судових документів, долучених до справи, копій судових рішень з відміткою заявника про їх отримання разом з документом про сплату судового збору підшиваються до матеріалів справи (пп.6.8.12 п.6.8 Інструкції №174).

Аналогічний порядок ознайомлення учасниками процесу з матеріалами справи визначено в Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 №814 (далі - Інструкція №814).

Крім того, відповідно до п. 5 Розділу 10 Інструкції №814 особи під час ознайомлення з матеріалами судових справ можуть робити з них виписки та копії відповідно до вимог законодавства.

Згідно з п.7 розділу XI Інструкції №814 копії документів, долучених до судової справи, можуть видаватися за письмовою заявою відповідальними працівниками суду, відповідно до резолюції судді в провадженні якого знаходиться справа, або голови суду, у разі зберігання справи в архіві. Копія такого документа засвідчується як така, що відповідає матеріалам справи, та скріплюється печаткою суду.

Наказом керівника апарату Окружного адміністративного суду від 03.06.2016 №12 затверджено Посадову інструкцію секретаря судового засідання (а.с.37-39).

Відповідно до п.2.1.7.8 Посадової інструкції секретаря судового засідання Окружного адміністративного суду міста Києва секретар судового засідання здійснює за резолюцією судді або за резолюцією керівництва суду підготовку та надання судових справ для ознайомлення сторонам.

При цьому судом встановлено, що під час розгляду справи №826/5890/17 позивач не скористався своїми процесуальними правами як учасник процесу, зокрема, процесуальним правом на ознайомлення з матеріалами справи та виготовлення з них копій.

При цьому суд зауважує, що відповідно до ч.4 ст.44 КАС України (в редакції з 15.12.2017) учасники справи можуть за власний рахунок додатково замовити та отримати в суді засвідчені копії документів і витяги з них. Аналогічна норма була передбачена в ч.4 ст.49 КАС України (в редакції до 15.12.2017).

Отже, порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в апеляційному і касаційному порядку та прийняття по них судових рішень, належать до сфери правосуддя, і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Пред`явлення позову до іншого суду першої інстанції з питань оскарження актів і дій суддів або судів, які стосуються правосуддя, не передбачено законом.

Таким чином, не кожне рішення, дія чи бездіяльність судді чи суду у зв`язку з розглядом справи підлягає оскарженню. Закон допускає оскарження рішень, дій чи бездіяльності судді чи суду лише у випадках і порядку, передбачених процесуальним законом (апеляційний перегляд та у передбачених випадках - касаційне оскарження).

Отже, особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Так, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц зазначено, що здійснюючи правосуддя суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом (частина перша і третя статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Закони України не передбачають можливості розгляду в суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

Оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.

Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 вересня 2019 року у справі № 295/16373/18 (реєстраційний номер судового рішення згідно Єдиного державного реєстру судових рішень 84512283).

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №489/5045/18 "щодо цивільної відповідальності, до якої позивач має намір притягнути суд-відповідача, Консультативна рада європейських суддів зазначає, що, беручи до уваги принцип незалежності суду: i) засобом захисту від судових помилок (стосовно питань юрисдикції, суті справи або процедури розгляду) повинна бути належна система апеляційного оскарження рішень (як з дозволу суду, так і без дозволу); ii) будь-яка компенсація за інші недоліки в процесі здійснення правосуддя (у тому числі, наприклад, порушення строків розгляду справи) може вимагатися тільки від держави; iii) недоцільним є притягнення судді до будь-якої особистої відповідальності за здійснення ним уповноважених професійних обов`язків, навіть шляхом відшкодування збитків державі, крім випадків навмисного порушення (пункт 76 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів). Крім того, якщо держава повинна була виплатити компенсацію стороні через помилку у відправленні правосуддя, саме у держави, а не у сторони справи має бути право притягнути суддю до цивільної відповідальності шляхом подання судового позову (пункт 37 Висновку № 18 (2015) Консультативної ради європейських суддів). Велика Палата Верховного Суду вважає, що означений підхід однаково застосовний як особисто до суддів, так і до судів, в яких вони здійснюють правосуддя (пункт 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду вже зазначала, що можливість розгляду судом позовних вимог про зобов`язання іншого суду вчинити певні процесуальні дії та (або) ухвалити рішення, пов`язане з розглядом іншої судової справи, Закони України не передбачають. Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені." (реєстраційний номер судового рішення згідно Єдиного державного реєстру судових рішень 82885634).

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №521/18287/15-ц та від 21.11.2018 у справі №757/43355/16-ц.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 вказаної Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення у справі «Peretyaka And. Ukraine» від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, §33).

Відсутність правової регламентації можливості оскаржити рішення, дії та бездіяльність суду, відповідно ухвалені або вчинені після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за вказані рішення, дії чи бездіяльність є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та з судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними означеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, а також встановленням у законі особливостей відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду.

Згідно з приписами норм процесуального законодавства (стаття 49 КАС України в редакції до 15.12.2017, стаття 44 КАС України в редакції після 15.12.2017) виготовлення копій документів, долучених до справи, входить до компетенції суду під час здійснення правосуддя у конкретній справі, тому позовна вимога про визнання незаконною бездіяльності відповідача та зобов`язання надіслати завірені копії матеріалів та судових рішень зі справи №826/5890/17, - стосується вчинення (не вчинення) судом передбачених процесуальним законом дій.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Зважаючи на те, що вирішуваний спір не є публічно-правовим, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Щодо посилань позивача на рішення Конституційного Суду України від 14.12.2011 р. № 19-рп/2011 суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, згідно з висновками Конституційного Суду України, викладеними в рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011, право на захист належить особі, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів особи на момент її звернення до суду.

Суд вважає, що висновки Конституційного Суду України, викладені в рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011, не змінюють висновків суду у даній справі про те, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За приписами частини 1 статті 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Суд зазначає, що вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Керуючись статями 238, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Закрити провадження в адміністративній справі №640/418/20 за позовом ОСОБА_1 до Голови Окружного адміністративного суду міста Києва про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

2. Копію ухвали видати (надіслати) особам, які беруть участь у справі.

Ухвала у справі набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строки, визначені цією ухвалою, продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повний текст ухвали підписано 30.06.2020.

Суддя Кушнова А.О.