Справа № 120/2049/20-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 р. Справа № 120/2049/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

20.05.2020 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якій позивачка просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачці в призначенні пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з не зарахуванням до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, періоди роботи в органах податкової служби;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачці до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, періоди роботи в органах податкової служби та призначити їй пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" з 24.02.2020.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачка отримує пенсію відповідно до ст.ст 27, 28 Закону України № 1058-ІV від 09.07.2003 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV). Водночас з досягненням пенсійного віку та маючи стаж роботи на посадах державної служби понад 20 років, позивачка вирішила перейти на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу". З цією метою 24.02.2020 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про призначення їй пенсії державного службовця, додавши до заяви трудову книжку, яка підтверджує 30 років 3 місяці стажу державного службовця. Однак рішенням від 27.02.2020 № 29 відповідач відмовив в призначенні такого виду пенсії, посилаючись на відсутність необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій державних службовців. У своєму рішенні пенсійний орган зазначив, що стаж роботи позивачки на державній службі складає 11 років 08 місяців 11 днів. При цьому відповідач не зарахував до стажу державної служби періоди роботи позивачки в органах податкової служби з 29.11.1995 по 22.05.2013 та з 01.01.2014 по 26.12.2014. Позивачка з таким рішенням не погоджується, вказує на його незаконність, а тому за захистом своїх прав звертається до адміністративного суду.

Ухвалою суду від 25.05.2020 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтею 263 КАС України.

18.06.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що Закон України № 3723-ХІІ від 16.12.1993 "Про державну службу" (далі - Закон № 3723-ХІІ) втратив чинність, а Закон України № 889-VІІІ від 10.12.2015 "Про державну службу" (далі - Закон № 889-VІІІ) передбачає право державних службовців за певних умов на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.

Так, відповідач зазначає, що відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсій державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідач вказує на те, що станом на 01.05.2016 стаж роботи позивачки на посадах, віднесених до категорій посад державної служби складає 11 років 08 місяців 11 днів. Однак періоди роботи позивачки з 19.11.1995 по 22.05.2013, з 01.01.2014 по 26.12.2014 зарахувати до стажу державної служби неможливо, оскільки позивачці присвоювалися спеціальні звання, що виключає виплату надбавки за ранг державного службовця. Тому ці посади не належать до посад, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Таким чином, відповідач вважає свою відмову обґрунтованою і такою, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Частиною четвертою статті 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

При цьому необхідно врахувати, що в період з 09.06.2020 по 26.06.2020 суддя-доповідач перебував у відпустці.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив, що з грудня 2014 року позивачка отримує пенсію зі зменшенням її розміру на 21% відповідно до ст.ст 27, 28 Закону 1058-ІV.

З досягненням пенсійного віку, визначеного статтею 26 Закону № 1058-ІV, та маючи стаж роботи на посадах державної служби понад 20 років, позивачка вирішила перейти на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 889-VІІІ.

Так, 24.02.2020 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про призначення їй пенсії державного службовця, додавши до заяви трудову книжку на підтвердження стажу державної служби.

Рішенням № 29 від 27.02.2020 відповідач відмовив в призначенні такого виду пенсії, посилаючись на відсутність необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій державних службовців. У своєму рішенні пенсійний орган зазначив, що стаж роботи позивачки на державній службі складає 11 років 08 місяців 11 днів. При цьому відповідач не зарахував до стажу державної служби періоди роботи позивачки в органах податкової служби з 29.11.1995 по 22.05.2013 та з 01.01.2014 по 26.12.2014. На думку відповідача, ці періоди не можуть бути враховані до стажу державної служби зважаючи на те, що заявниці згідно зі ст. 343.1 Податкового кодексу України присвоювалися спеціальні звання, а в разі присвоєння спеціального звання відповідно до ст. 343.1 вказаного Кодексу надбавка за ранг державного службовця не виплачується і, відповідно, ці посади не належать до посад, віднесених до відповідних категорій посад державного службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ. Корім того, статтею 343.3 Податкового кодексу України передбачено, що спеціальні звання посадовим особам присвоюються довічно. Позбавлення спеціальних звань здійснюється виключно за вироком суду у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Вказану відмову пенсійного органу позивачка вважає незаконною, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернулася до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців визначає Закон № 889-VIII.

Закон № 3723-ХІІ втратив чинність відповідно до пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII з 01.05.2016, крім статті 37, що застосовується до осіб зазначених у пункті 10 і 12 цього розділу.

Згідно з положеннями статті 90 Закону № 889-VIII, який набрав чинності з 01.05.2016, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону № 1058-ІV.

Пунктом 8 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VІІІ встановлено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

За приписами частини першої статті 37 Закону № 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відтак необхідною умовою для наявності у державних службовців, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, та осіб, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, права на пенсію відповідно до зазначеної статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону № 1058-ІV.

При цьому для жінок зазначений вік визначається статтею 26 Закону № 1058-ІV.

Абзацом першим частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років (абзац другий частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV).

Абзацом першим частини першої статті 28 Закону № 1058-ІV встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Тобто, до 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01 травня 2016 року відповідно до статті 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону № 1058-ІV.

При цьому законодавець визначив певні умови, в разі дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.

Так, пунктом 10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VІІІ передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII визначено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, розділом XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Відтак обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і пунктами 10, 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 889-VIII, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вищезазначених норм матеріального права висловлена у постановах Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 569/350/17, від 03.07.2018 у справі № 586/965/16-а та від 10.07.2018 у справі № 591/6970/16-а.

Як видно зі змісту рішення відповідача від 27.02.2020 № 29 про відмову в призначенні пенсії, єдиною підставою відмови позивачці у переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" є недостатність стажу державної служби через не зарахування певних періодів роботи позивачки до державної служби. За розрахунком відповідача загальний страховий стаж позивачки складає 38 років 02 місяці 10 днів, з яких стаж державної служби - 11 років 08 місяців 11 днів.

Втім, з вказаними доводами пенсійного органу суд не погоджується та вважає, що на час звернення з заявою від 24.02.2020 про переведення на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" позивачка мала достатній стаж державної служби (понад 20 років).

Так, з трудової книжки серії АТ-ІІ № 1781056 вбачається, що в період з 01.04.1991 по 26.12.2014 позивачка працювала в податкових органах. Присягу державного службовця позивачка склала 25.05.1994.

Станом на 26.12.2014 стаж державної служби позивачки в податковій системі складав 30 років і 3 місяці.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII регламентовано, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Отже, стаж державної служби за періоди роботи до 01 травня 2016 року обчислюється відповідно до законодавства, що діяло раніше, та на тих умовах і в порядку, що були ними передбачені.

Стаж державної служби до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок № 283), та додатку до нього (діяли до 01 травня 2016 року).

Пунктом 5 Порядку № 283 встановлено, що обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

За змістом пункту 1 Порядку № 283 цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком; […].

Пунктом 4 Порядку № 283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

В силу приписів ч. 17 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивачки на відповідних посадах був Закон України від 04.12.1990 № 509-ХІІ "Про державну податкову службу в Україні", а з 12.08.2012 - Податковий кодекс України.

Пунктом 342.4 статті 342 Податкового кодексу України встановлено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Згідно з абзацами першим, другим пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Частиною другою статті 46 Закону № 889-VIII та Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229 (далі - Порядок № 229), які діють з 01 травня 2016 року, закріплено, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

При цьому пунктом 5 Порядку № 229 визначено, що стаж державної служби обчислюється у днях, місяцях і роках.

З огляду на викладене період роботи позивачки з 29.11.1995 по 22.05.2013 та з 01.01.2014 по 26.12.2014 на посадах в податкових органах підлягає зарахуванню до стажу державної служби для призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.

Оскільки станом на дату звернення до пенсійного органу із заявою від 24.02.2020 про переведення на пенсію державного службовця позивачка ОСОБА_1 мала 30 років 3 місяці стажу державної служби і понад 38 років страхового стажу, а також досягла 60 років, суд приходить до переконання, що позивачка набула право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ на підставі пунктів 10, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII. Відтак відмова відповідача у переведенні позивачки на пенсію відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ визнається протиправною.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Частинами першою статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши доводи сторін, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про протиправність відмови відповідача у призначенні позивачці пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" у зв`язку з не зарахуванням до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, періоди роботи позивачки в органах податкової служби з 29.11.1995 по 22.05.2013 та з 01.01.2014 по 26.12.2014.

При цьому суд зазначає, що така відмова оформлена рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 27.02.2020 № 29, тоді як позивачка помилково оскаржує дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії державного службовця.

Втім, керуючись положеннями ч. 2 ст. 9 КАС України суд вважає можливим вийти за межі позовних вимог та з метою ефективного захисту порушених прав позивачки визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України № 29 від 27.02.2020 про відмову позивачці в переведенні на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу".

Крім того, належним способом захисту прав та законних інтересів позивачки суд вважає зобов`язання пенсійного органу зарахувати позивачці до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, періоди роботи з 29.11.1995 по 22.05.2013 та з 01.01.2014 по 26.12.2014 в органах податкової служби та призначити позивачці пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" з 24.02.2020, тобто з дня звернення за такою пенсією.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України у разі задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

Отже, у зв`язку із фактичним задоволенням позову, судові витрати позивачки на сплату судового збору в сумі 840,80 грн належить стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за № 29 від 27 лютого 2020 року про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, періоди роботи в органах податкової служби з 29.11.1995 по 22.05.2013 та з 01.01.2014 по 26.12.2014, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" з 24.02.2020.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 9 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Інформація про учасників справи:

1) позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Рішення суду складено та підписано суддею 30.06.2020.

Суддя Сало Павло Ігорович