Справа № 640/25246/19
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2020-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

26 червня 2020 року м. Київ№640/25246/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

в адміністративній справі

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ІММЕ»
до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
провизнання протиправними та скасування постанов Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: - Державне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»
встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІММЕ» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва в порядку адміністративного судочинства України з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. від 29 жовтня 2019 року про приєднання виконавчих проваджень до ЗВП №59036926.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2019 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову, а саме зупинено дію постанов головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. від 29 жовтня 2019 року про приєднання виконавчих проваджень №60260134, №60258848, №60259987, №60258900 до ЗВП №59036926 до вирішення справи по суті.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2019 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Призначені судові засідання відкладались у зв`язку з заявленими клопотаннями представника позивача, необхідністю витребування доказів, надання інформації, а в подальшому у зв`язку з запровадженням Урядом з 12 березня 2020 року на всій території України карантинних заходів відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2020 року №93 «Про заходи щодо запобігання занесенню і поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом 2019-nCoV» та постанови від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», - суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Під час письмового розгляду справи судом витребувані всі належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ЗВП №59036926, а також здійснювались запити від 27 квітня 2020 року до Київського апеляційного суду, від 18 травня 2020 року, від 29 травня 2020 року, від 23 червня 2020 року до Касаційного цивільного суду Верховного Суду щодо стану розгляду справи №796/176/18.

Відповідно до частини третьої Розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Під час розгляду справи у порядку письмового провадження від відповідача та третьої особи були подані клопотання про вихід з письмового провадження та призначення справи до розгляду у загальному позовному провадженні.

Утім, вивчивши подані відповідачем матеріали виконавчого провадження ЗВП №59036926 та враховуючи наявність у матеріалах справи клопотання представника позивача щодо необхідності додержання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», рекомендацій Ради суддів України від 16 березня 2020 року №9-рс-186/20 щодо убезпечення населення України від поширення гострих респіраторних захворювань, наполяганні представника позивача на тому, що відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, що в свою чергу може бути наслідком неодноразове відкладення розгляду справи, - суд не вбачає підстав для виходу з письмового провадження. При цьому, суд наголошує, що учасники справи не позбавлені можливості надавати пояснення, доводи та заперечення щодо суті спору.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною на підставі Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97-ВР (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Ахеn v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, зокрема матеріали ЗВП №59036926, суд дійшов висновку, що заявлений позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства з огляду на наступне.

Частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІММЕ», звертаючись із заявленим позовом про визнання протиправними та скасування постанов головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. від 29 жовтня 2019 року про приєднання виконавчих проваджень №60260134, №60258848, №60259987, №60258900 до ЗВП №59036926, мотивував належність спору до адміністративної юрисдикції саме наявністю зведеного виконавчого провадження, посилаючись при цьому на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постановах від 14 березня 2018 року №660/612/16-ц, від 17 жовтня 2018 року №927/395/13, від 17 жовтня 2018 року №5028/16/2/2012.

У наведених вище справах свою позицію Верховний суд аргументує на підставі аналізу положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних кодексів, які врегульовують питання оскарження дій виконавців. Так, положення Цивільного процесуального кодексу та Господарського процесуального кодексу вказують на те, що дії виконавця можуть бути оскаржені до того суду, який видав виконавчий документ. Положення статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» містять аналогічні положення щодо можливості оскаржити дії виконавця до суду, який видав документ. Крім того, у даній статті вказано, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. При цьому ні Цивільний процесуальний кодекс, ні Господарський процесуальний кодекс не врегулювали питання оскарження дій виконавців у зведеному виконавчому провадженні. Через це, на думку суддів, оскільки чинним законодавством не врегульовано порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, то в такому випадку потрібно застосовувати частину першу статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України і вказані справи слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №707/28/17-ц від 14 жовтня 2018 року суд дійшов висновку про те, що сама наявність зведеного виконавчого провадження не свідчить про адміністративну юрисдикційність скарги на рішення, дії чи бездіяльність відділу ДВС. Визначальним критерієм для віднесення спору до адміністративної юрисдикції є наявність у зведеному виконавчому провадженні судових рішень, ухвалених за правилами різних юрисдикцій, чи рішень інших (не судових) органів, якщо ці рішення підлягають примусовому виконанню.

Таким чином скарги на виконавця щодо примусового виконання виконавчих документів виданих судами різних юрисдикції у зведеному виконавчому провадженні повинні розглядатись у порядку адміністративного судочинства. Скарги на виконавця щодо примусового виконання виконавчих документів виданих судами однієї юрисдикції у зведеному виконавчому провадженні повинні розглядатися відповідним судом, який видав виконавчий документ, у порядку відповідного виду судочинства.

Дослідивши надані відповідачем матеріали зведеного виконавчого провадження №59036926 судом встановлено, що виконавчі провадження у ньому відкриті за виконавчими листами Київського апеляційного суду (Апеляційного суду м. Києва) в межах однієї цивільної юрисдикції, у тому числі і оскаржувані позивачем постанови про приєднання виконавчих проваджень №60260134, №60258848, №60259987, №60258900 до зведеного виконавчого провадження №59036926.

За наведених обставин спір має розглядатись судом, який видав виконавчий документ та у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, провадження у справі №640/25246/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІММЕ» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. від 29 жовтня 2019 року про приєднання виконавчих проваджень до ЗВП №59036926 - слід закрити.

Як було зазначено вище ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2019 року вживались заходи забезпечення позову, а саме зупинено дію постанов головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. від 29 жовтня 2019 року про приєднання виконавчих проваджень №60260134, №60258848, №60259987, №60258900 до ЗВП №59036926 до вирішення справи по суті.

Згідно з положеннями частин першої, шостої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Відповідно до частини сьомої цієї статті примірник ухвали про скасування заходів забезпечення позову невідкладно після набрання такою ухвалою законної сили надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також державним та іншим органам, які повинні були та (або) виконували ухвалу про забезпечення позову, для здійснення ними відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову.

Зважаючи на викладене вище вжиті ухвалою суду від 19 грудня 2019 року заходи забезпечення позову втрачають свою дію з набранням ухвалою суду від 26 червня 2020 року законної сили.

Слід звернути увагу, що у відповідності до положень статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Підсумовуючи вище наведене, керуючись статтями 2, 157, 238, 248 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

ухвалив:

Провадження у справі №640/25246/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІММЕ» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», про визнання протиправними та скасування постанов головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. від 29 жовтня 2019 року про приєднання виконавчих проваджень до ЗВП №59036926 - закрити.

Вжиті ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2019 року заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії постанов головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. від 29 жовтня 2019 року про приєднання виконавчих проваджень №60260134, №60258848, №60259987, №60258900 до ЗВП №59036926 до вирішення справи по суті, - вважаються такими, що втратили свою дію у відповідності з частиною другою статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Роз`яснити позивачу про можливість звернення з аналогічними позовними вимогами для вирішення спору до суду (Київського апеляційного суду (Апеляційного суду м. Києва)) в порядку цивільного судочинства.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ІММЕ» (49041, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, пр-кт Праці, буд. 2Т, ).

Відповідач: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 73, ).

Третя особа: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г, ).

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду у порядку та строки, встановлені статтям, 287, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу.

Суддя Т.І. Шейко