Справа № 640/848/19
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2020-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2020 року м. Київ № 640/848/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Міністерства розвитку громад та територій України в особі Департаменту системи життєзабезпечення та житлової політики
провизнання протиправними дій,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач та/або ОСОБА_1 ) з позовом до Міністерства розвитку громад та територій України в особі Департаменту системи життєзабезпечення та житлової політики (далі - відповідач) та просить суд:

- визнати дії Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України в особі Департаменту системи життєзабезпечення та житлової політики протиправними стосовно надання роз`яснення щодо проведення періодичної перевірки засобів обліку води;

- визнати незаконними індивідуальні відповіді-роз`яснення від 09.07.2018 року 38/9-1972, від 04.07.2018 року №8/9-1916-18, від 27.09.2018 року №7/9.1.1/9839-18 стосовно роз`яснення щодо проведення періодичної перевірки засобів обліку води.

Мотивуючи позовні вимоги позивач посилається на положення Конституції України та Цивільного кодексу України.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву де останній заперечує проти задоволення позовних вимог та вказує про відсутність порушення ним прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом звертає увагу на наступне.

Листом від 04.07.2018 року №8/9-1916-18 Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України в особі Департаменту системи життєзабезпечення та житлової політики надано ОСОБА_1 роз`яснення щодо прийнятого Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22.06.2017 року №2119-VIII, зокрема щодо проведення робіт з періодичної перевірки, обслуговування та ремонту обліку теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання.

Листом від 09.07.2018 року 38/9-1972 Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України в особі Департаменту системи життєзабезпечення та житлової політики надано ОСОБА_1 роз`яснення стосовно проведення періодичної перевірки, обслуговування та ремонту засобів вимірювання техніки.

Листом від 27.09.2018 року №7/9.1.1/9839-18 Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України в особі Департаменту системи життєзабезпечення та житлової політики надано ОСОБА_1 роз`яснення, у тому числі щодо періодичної повірки засобів вимірювальної техніки вузлів розподільчого обліку.

Тут і надалі разом спірні та/або оскаржувані роз`яснення.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Організацію, повноваження та порядок діяльності центральних органів виконавчої влади України визначає Закон України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 року №3166-VI (далі - Закон №3166-VI).

Положеннями частини 2 статті 1 вказаного закону визначено, що Міністерства забезпечують формування та реалізують державну політику в одній чи декількох сферах, інші центральні органи виконавчої влади виконують окремі функції з реалізації державної політики.

Повноваження міністерств, інших центральних органів виконавчої влади поширюються на всю територію держави.

Згідно із частиною 1 статті 2 Закону №3166-VI діяльність міністерств та інших центральних органів виконавчої влади ґрунтується на принципах верховенства права, забезпечення дотримання прав і свобод людини і громадянина, безперервності, законності, забезпечення єдності державної політики, відкритості та прозорості, відповідальності.

Відповідно до статті 3 Закону №3166-VI Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади у своїй діяльності керуються Конституцією України, цим та іншими законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України.

Організація, повноваження і порядок діяльності міністерств, інших центральних органів виконавчої влади визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України.

Положення про міністерства, інші центральні органи виконавчої влади затверджує Кабінет Міністрів України.

Разом з цим, підпунктом 2 пункту 3 Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.04.2014 року №197 (далі - Положення), передбачено одним із основних завдань Мінрегіону забезпечення формування державної політики у сфері архітектурно-будівельного контролю та нагляду, контролю у сфері житлово-комунального господарства, у сфері ефективного використання паливно-енергетичних ресурсів, енергозбереження, відновлювальних джерел енергії та альтернативних видів палива.

Згідно із підпунктом 25 пункту 4 Положення Мінрегіон відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, інформує та надає роз`яснення щодо реалізації державної політики у відповідних сферах.

Підпунктом 12 пункту 5 Положення передбачено, що Мінрегіон з метою організації своєї діяльності розглядає в установленому законодавством порядку звернення громадян з питань, що належать до його компетенції.

Частиною 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до пунктів 18, 19 частини 1 статті 4 КАС України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування, а індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк;

Проаналізувавши матеріали адміністративної справи суд звертає увагу, що спірні роз`яснення не є нормативно-правовим актом чи індивідуальним актом, який встановлює права та обов`язки для позивача, а відтак вони не можуть порушувати права та охоронювані законом інтереси останнього.

При цьому, надані Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України в особі Департаменту системи життєзабезпечення та житлової політики роз`яснення ОСОБА_1 не створюють та не встановлюють для нього прав та обов`язків, а є виключно позицією відповідача щодо застосувань норм права.

Крім того, такі роз`яснення надані в межах компетенції відповідача.

В той же час, згідно частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За своїм смисловим навантаженням термін «законний інтерес» є тотожним «охоронюваному законом інтересу», оскільки саме законність обумовлює надання інтересу правової охорони.

Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004, згідно з яким поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Ознаки, притаманні законному інтересу, визначені у вже згадуваному рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року у справі № 1-10/2004. Поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Розмежовуючи суб`єктивне право, і пов`язаний з ним інтерес, Конституційний Суд України зазначає, що перше є особливим дозволом, тобто дозволом, що відображається у відомій формулі: "Дозволено все, що передбачено у законі", а друге - простим дозволом, тобто дозволом, до якого можна застосовувати не менш відоме правило: "Дозволено все, що не забороняється законом". Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість. Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимось конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.

З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Для визначення інтересу як об`єкту судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

Зі змісту норми частини 1 статті 5 КАС України слідує, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки: (а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання; (б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом; (в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає; (г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово «її»); (д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.

Обставинами, що свідчать про очевидну відсутність у позивача законного інтересу (а отже і матеріально-правової заінтересованості), є: (а) незаконність інтересу - його суперечність Конституції, законам України, принципам права; (б) не правовий характер вимог - вимоги не породжують правових наслідків для позивача. Це виключає можливість віднесення спору до «юридичного» відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України; (в) встановлена законом заборона пред`явлення позову на захист певного інтересу (наприклад, заборона оскаржувати рішення дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя особою, яка подала скаргу на суддю); (г) коло осіб, які можуть бути позивачами, прямо визначено законом, і позивач до їх числа не належить (це свідчить про відсутність матеріальної правоздатності); (д) позивач звернувся за захистом інтересів інших осіб - держави, громади, фізичної або юридичної особи без відповідних правових підстав або в інтересах невизначеного кола осіб.

Законний інтерес може бути захищено судом, якщо позивач вважає, що його законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду: а) порушено (щодо протиправних діянь, які мали місце і припинилися) або б) порушується (щодо протиправних діянь, які тривають); або в) створюються перешкоди для його реалізації (щодо протиправних діянь, які тривають і є перешкодами для реалізації права в теперішньому або в майбутньому часі) або г) мають місце інші ущемлення законних інтересів.

З наведеного слідує необхідність з`ясування судом обставин, що свідчать про порушення інтересу. Позивач повинен довести, що він має законний інтерес, а його права порушені з боку суб`єкта владних повноважень.

Так, в ході розгляду справи позивачем не наведено жодного обгрунтування яким чином спірними діями та роз`ясненням порушуються його права та охоронювані законом інтереси безпосередньо Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України в особі Департаменту системи життєзабезпечення та житлової політики (нова назва - Міністерство розвитку громад та територій України).

В свою чергу, зазначене свідчить про відсутність предмету захисту у суді, адже позивачем не визначено права, свободи чи інтересу, які мають бути захищені (поновлені) у судовому порядку.

Аналогічний правовий підхід застосовано в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі №522/3665/17.

В той же час, додатково суд звертає увагу, що фактично позивачем у позовній заяві вказуються про договірні відносини між ним та ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал».

Таким чином, на думку суду, позивач намагається захисти порушені права у взаємовідносинах з ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал», у тому числі, в частині виконання сторонами укладеного договору.

З урахуванням наведеного суд звертає увагу позивача, що він не позбавлений можливості звернутися до суду із позовними вимогами щодо виконання/не виконання, зміни/розірвання укладеного договору з ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» за правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Частиною 1 статті 143 КАС України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Враховуючи відмову у задоволенні позову, судові витрати стягненню на користь позивача не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 5, 72-73, 77-78, 243-246, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства розвитку громад та територій України в особі Департаменту системи життєзабезпечення та житлової політики (01601, м. Київ, вул. Велика Житомирська, б. 9, ) відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А. Бояринцева