Справа № 620/1337/20
Суддя: Ткаченко О.Є.
Дата ухвалення: 2020-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2020 року Чернігів Справа № 620/1337/20

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Ткаченко О.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін) адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Чернігівській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати припис Управління Держпраці у Чернігівській області про усунення виявлених порушень від 20 грудня 2019 року №25-09-023/0872-0440;

- визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Чернігівській області про накладення штрафу від 07.02.2020 №25-09-023/0872/11.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що на підтвердження обставин, викладених посадовою особою Держпраці в Чернігівській області в акті інспекційного відвідування від 20.12.2019 № 25-09-023/0872, відповідачем не надано жодних доказів щодо наявності між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 трудових відносин. Дії позивача щодо надання вказаним фізичним особам певного об`єму робіт вказує лише на виконання умов цивільно-правового договору, укладених між сторонами. У зв`язку з чим акт відвідування не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем порушень вимог законодавства про працю та документом, на підставі якого приймається припис та постанова про накладення штрафу.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.04.2020 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. У встановлений строк вимоги ухвали виконані.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.04.2020 вжито заходи забезпечення позову, а саме: зупинено стягнення на підставі постанови Управління Держпраці у Чернігівській області №25-09-023/0872/11 від 07.02.2020 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Управління Держпраці у Чернігівській області в розмірі 250380,00 грн.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представником відповідача в установлений судом строк подано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову повністю, оскільки в ході проведення перевірки у позивача інспектором Управління Держпраці в Чернігівській області встановлено факт допуску до роботи громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 без укладення трудового договору, що слугувало підставою для прийняття спірного припису та постанови.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.05.2020 відмовлено в задоволенні клопотань відповідача про перехід до розгляду в загальному позовному провадженні та допит в якості свідка головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Чернігівській області - ОСОБА_4 .

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з Реєстру платників єдиного податку (а.с.57).

В наданому цивільно-правовому договорі № 1 від 11.12.2019, укладеному між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачається, що остання з 11.12.2019 по 31.12.2019 виконувала роботи, а саме: випічка круасанів в кількості 500 шт. (а.с.41-42).

В наданому цивільно-правовому договорі № 2 від 13.12.2019, укладеному між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вбачається, що остання з 13.12.2019 по 31.12.2019 виконувала роботи, а саме: випічка круасанів в кількості 500 шт. (а.с.43-44).

За результатами аналізу інформації, викладеної у службовій записці начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів Управління Держпраці у Чернігівській області В. Луцишина про прохання здійснити перевірку у ФОП ОСОБА_1 , 12.12.2019 т.в.о начальника Управління Держпраці в Чернігівській області видано наказ № 819 про проведення в період з 16.12.2019 по 27.12.2019 заходи контролю у формі інспекційного відвідування з питань додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин.

У період з 17.12.2019 по 20.12.2019 інспектором праці Управління Держпраці в Чернігівській області на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» від 26.04.2017 № 295 проведено інспекційне відвідування у позивача, за результатами якого складено акт від 20.12.2019 № 25-09-023/0872 та винесено припис про усунення виявлених порушень від 20.12.2019 № 25-09-023/0872-0440 (а.с.14-17, 18-19).

В ході інспекційного відвідування встановлено, що громадянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 допущено до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Натомість між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та позивачем укладено цивільно-правові договори, які мають ознаки трудового договору.

07.02.2020 на підставі акта від 20.12.2019 № 25-09-023/0872 та припису про усунення виявлених порушень від 20.12.2019 № 25-09-023/0872-0440 Управлінням Держпраці та відповідно до Порядку здійснення контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295, прийнята постанова № 25-09-023/0872/11, якою за порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України на підставі абз. 2 ч.2 ст. 265 КЗпП України вирішено на ФОП ОСОБА_1 накласти штраф в розмірі 250380,00 грн. Зазначену постанову мотивовано тим, що працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 фактично допущено до роботи без укладення трудового договору, оформлених наказами чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівників на роботу, що є порушенням ч. 3 ст. 24 КЗпП України. (а.с.22).

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає таке.

Статтею 259 КЗпП України визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» від 26.04.2017 №295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (надалі - Порядок №295).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Суд зважає на ту обставину, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі №826/8917/17 постанову Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» від 26.04.2017 №295 визнано нечинною.

Водночас, за змістом частини другою статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Оскільки постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі №826/8917/17 не містить жодних застережень з цього приводу, то постанова Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» від 26.04.2017 №295 вважається такою, що втратила чинність з дня набрання законної сили цим судовим рішенням, тобто з 14.05.2019.

Тому, норми постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування Україні" від 26.04.2017 №295 підлягають застосуванню до спірних правовідносин, як такі, що були чинними на момент їх виникнення.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 16 січня 2020 року справа №2040/7558/18.

Отже, постанова Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 підлягає застосуванню до 14.05.2019.

Як видно з матеріалів справи, інспекційне відвідування проведено відповідачем з 17.12.2019 по 20.12.2019 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295, яка на час перевірки втратила чинність, отже, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Недотримання порядку проведення перевірки тягне за собою скасування рішень.

Стосовно виявлених порушень законодавства про працю, які, на думку відповідача, допущені позивачем, суд враховує наступне.

Норми Цивільного кодексу України регламентують принципи свободи договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, юридична особа та фізична особа як сторони відповідних договорів вільні у своєму виборі щодо форми оформлення відносин, і на свій розсуд вправі визначати вид такого договору.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Водночас положеннями ст. 24 КЗпП України визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 29 КЗпП України визначено обов`язок власника або уповноваженого ним органу проінструктувати працівника і визначити йому робоче місце, зокрема до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний: 1) роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2)ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Аналізуючи вищевказані норми, слід зазначити, що основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини, що виникли на підставі договору, від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація з дотриманням правил внутрішнього трудового розпорядку, де власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, сам організовує і виконує свою роботу.

Як видно з матеріалів справи, між позивачем та фізичними особами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено цивільно-правові договори, за умовами яких ФОП ОСОБА_1 (замовник) доручає, а ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (виконавці) беруть на себе зобов`язання виконувати певні послуги (роботи).

Зі змісту вказаних договорів вбачається, що за дорученням замовника вказані особи зобов`язалась на власний розсуд та ризик виконати роботи в обсязі і на умовах, передбачених договором, а замовник зобов`язується приймати та оплачувати такі роботи. Із договору чітко випливає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 при виконанні договорів не підпорядковуються правилам внутрішнього трудового розпорядку замовника, а самі організовують процес виконання робіт.

Факт виконання (невиконання) відповідних робіт з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджується актами приймання-передачі виконаних робіт № 1 та № 2 від 27.12.2019, за договорами, на підставі яких проведена їх оплата в повному обсязі, своєчасно нараховано та сплачено відповідні податки та внески у встановленому законодавством розмірі (а.с.42, 44).

Так, згідно розрахунково-платіжної відомості №13 та платіжної відомості на виплату грошей №27 за грудень 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нараховано винагороду за цивільно-правовим договором по 1500 грн., з них утримано податку з доходів фізичних осіб по 270 грн., військового збору по 22,50 грн., які сплачені до бюджету, виплачено кошти під підпис про одержання в сумі по 1207,50 грн. кожній. Крім того, згідно квитанції від 09.01.2020 ФОП ОСОБА_1 сплачено єдиний соціальний внесок на суму винагороди за цивільно-правовими договорами в розмірі 660 грн. Також, згідно податкової звітності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 нею виплачувалася громадянам саме винагорода за цивільно-правовими договорами (код ознаки доходу 102), про що, власне і звітувала до податкової інспекції за формою №1ДФ «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку» та формою №Д4 «Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (а.с.45-55).

У ст. 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Однак такі докази відсутні.

З огляду на предмети укладених договорів та поняття трудового договору, не встановлення факту щодо організації процесу трудової діяльності (внутрішнього розпорядку, оплата заробітної плати, забезпечення умов праці) аргументи відповідача, що характер відносин між позивачем та вказаними особами є трудовими не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи.

Отже, наведені інспектором в акті інспектування від 20.12.2019 № 25-09-023/0872 висновки, що правовідносини між позивачем та громадянками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають ознаки трудового договору, є помилковими.

Крім того, складення цивільно-правових договорів не може бути розцінено як фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору, оскільки відповідні фізичні особи не є працівниками в розумінні трудового законодавства (зокрема згідно ст.1 Закону України «Про охорону праці»), що свідчить про відсутність в діях позивача ознак порушення ч. 3 ст.24 КЗпП України.

З огляду на викладене та на переконання суду, доводи, зазначені Управлінням Держпраці у Чернігівській області в приписі про усунення виявлених порушень від 20.12.2019 № 25-09-023/0872-0440 та у постанові від 02.01.2020 № 25-25-010/0677/3, що працівники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично допущені до роботи без укладення трудового договору, чим порушено позивачем вимоги 3 ст. 24 КЗпП України, є безпідставними.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що покладені в основі спору по даній справі, суд дійшов висновку про достатність аргументів позивача та доказів на обґрунтування своєї позиції, а відтак, позов слід задовольнити повністю.

Частиною 1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати припис Управління Держпраці у Чернігівській області про усунення виявлених порушень від 20 грудня 2019 року №25-09-023/0872-0440.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Чернігівській області про накладення штрафу від 02.01.2020 № 25-25-010/0677/3.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Чернігівській області (вул. П`ятницька, 39, м. Чернігів, 14000, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 5236 (п`ять тисяч двісті тридцять шість) грн 42 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 26 червня 2020 року.

Суддя О.Є. Ткаченко