Справа № 1.380.2019.003397
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2020-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.003397
УХВАЛА

за наслідками провадження за нововиявленими обставинами

22 червня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді Сидор Н.Т.,

за участю секретаря судового засідання Колодій О.Р.,

заявник та представник заявника не прибули,

представники відповідача-1 та відповідача-2 не прибули,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 у справі № 1.380.2019.003397 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , заявник) звернувся із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 у справі № 1.380.2019.003397 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Заява обґрунтована тим, що постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, Савчук Л.О. від 26.02.2020 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000505 від 28.05.2019 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в діях працівника УПП у Львівській області ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Зауважує, що відомості до ЄРДР за вказаним фактом були внесені слідчим саме на підставі висновку службового розслідування, копія якого була скерована УПП у Львівській області на адресу ТУ ДБР, оскільки, на думку складачів висновку, у діях ОСОБА_1 , поряд з вчиненням дисциплінарного проступку мало місце вчинення злочину, а саме порушення службової дисципліни шляхом складання завідомо неправдивого документу у справі про адміністративне правопорушення та перевищення службових повноважень. Також наголошує, що в постанові про закриття кримінального провадження встановлено, що службове розслідування призначено пізніше, ніж відбулася сама подія одержання від ОСОБА_1 та інших осіб письмових пояснень, а також одержано ряд інших письмових доказів. Покликається на те, що постанова про закриття кримінального провадження не була відома заявнику та суду на час розгляду справи, та є тою обставиною, яка має істотне значення для справи. За наведеного вважає, що є підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Позиція відповідачів викладена у відзиві (вх. № 28769 від 20.06.2020), в якому зокрема зазначено, що за результатами проведення службового розслідування, на підставі зібраних матеріалів, дисциплінарна комісія вважає, що зокрема позивач допустив порушення службової дисципліни, що виразилося у невикористанні портативних відео реєстраторів під час виконання службових обов`язків 08.04.2019 та бездіяльність в період з 22 год 50 хв 08.04.2019 до 05 год 00 хв 09.04.2019, в не сприянні керівнику щодо дотримання службової дисципліни, перешкоджанню проведення службового розслідування, що виразилося у наданні завідомо неправдивих пояснень. Крім того, дисциплінарна комісія обґрунтовано вважає, що в діях позивача вбачаються ознаки вчинення правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України. Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія врахувала характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особи порушників, ступінь їх вини, обставини, що обтяжують та пом`якшують відповідальність, попередню поведінку працівників поліції та їх ставлення до служби.

Вважає, що дії посадових осіб відповідачів в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача та його звільнення з служби в поліції були правомірними і вчиненими на підставі, в межах повноважень і у спосіб, визначений законодавством України. Вважає, що службовим розслідуванням повністю доведена вина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку, що стало підставою для застосування до нього такого дисциплінарного стягнення.

Щодо покликання заявника на той факт, що в постанові про закриття кримінального провадження встановлено, що службове розслідування призначено пізніше, ніж відбулася сама подія одержання письмових пояснень та ряду інших письмових доказів, зазначено, що рапорти подавалися інспекторами по суті скоєного порушення та його результати відображені у висновку службового розслідуванні. Крім того, Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» та Порядком проведення службових розслідувань в Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України № 893 від 07.11.2018 «Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України» не заборонено приймати до уваги рапорти, які надані до початку службового розслідування, однак безпосередньо стосуються суті скоєного порушення.

В продовження повідомлено, що оскільки в рамках проведення службового розслідування в діях позивача вбачалися ознаки кримінального правопорушення, зібрані дисциплінарною комісією матеріали були скеровані до Державного бюро розслідувань для подальшого реагування в межах компетенції. Однак, звільнення позивача зі служби за порушення службової дисципліни не пов`язане із вчиненням кримінального правопорушення. Відтак, наявність чи відсутність вироку в кримінальній справі не впливає на оцінку дисциплінарного проступку, вчинення якого доведене матеріалами службового розслідування. Тоді як, встановлені під час службового розслідування обставини дають підстави вважати, що позивачем вчинено проступок, що є несумісним з подальшим проходженням служби.

Відтак, представник відповідачів вважає заяву ОСОБА_1 безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом заяви, слід зазначити наступне.

Ухвалою судді від 21.04.2020 заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами залишено без руху для усунення недоліків. Вимоги ухвали судді заявником виконано.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 відкрито провадження у справі за нововиявленими обставинами та призначено судове засідання для розгляду вказаної заяви на 10:00 год 10.06.2020. Розгляд заяви у зв`язку із неявкою заявника (клопотання від 10.06.2020 вх. № 5267ел) відкладено на 22.06.2020.

Представник заявника подав клопотання (вх. № 5679ел від 22.06.2020) про розгляд заяви без участі позивача (заявника) та його представника.

Представник відповідачів подав заяву (вх. № 5735ел від 22.06.2020) про розгляд заяви без їхньої участі за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 368 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. В суді першої інстанції справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Неявка заявника або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Матеріали справи містять докази належного повідомлення учасників справи про дату, час і місце розгляду справи, тому зважаючи на положення ч. 2 ст. 368 КАС України, їх неявка не перешкоджає судовому розгляду.

Розглянувши матеріли заяви про перегляд рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 у справі № 1.380.2019.003397 у зв`язку з нововиявленими обставинами, матеріали справи, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи, встановлено, що 08.07.2019 ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача в особі Департаменту патрульної поліції від 05 червня 2019 № 418 про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача в особі Департаменту патрульної поліції від 07 червня 2019 року № 408 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, відповідно до наказу № 418 від 05 червня 2019 року;

- поновити позивача на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, зарахувавши час вимушеного прогулу до вислуги років, стягнувши з відповідача на користь позивача заробітну плату за весь час вимушеного прогулу.

Зміст спірних правовідносин полягав у тому, що позивач вважає застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції таким, що вчинено з порушенням порядку застосування дисциплінарних стягнень, безпідставно та всупереч вимогам чинного матеріального та процесуального права.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 у справі № 1.380.2019.003397 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відмовлено повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 в адміністративній справі № 1.380.2019.003397 - без змін.

15.04.2020 на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 у справі № 1.380.2019.003397 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

У ході розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами судом встановлено, що як на підставу для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами заявник посилається на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, Савчук Л.О. від 26.02.2020 про закриття кримінального провадження, відповідно до якої кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000505 від 28.05.2019 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в діях працівника УПП у Львівській області ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Як встановлено матеріалами справи, наказом Департаменту патрульної поліції від 05.06.2019 № 418 «Про застосування до працівника УПП у Львівській області ДПП дисциплінарного стягнення» до поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 УПП у Львівській області ДПП сержанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за вчинення ним дисциплінарного проступку, що виразився у непрофесійному виконанні службових обов`язків, бездіяльності, порушенні Присяги працівника поліції, а також в порушенні вимог п. 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про національну поліцію», пунктів 1, 2, 5, 6, 11, 13 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про дисциплінарний статут Національної поліції України», 1, 2 частини 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179, підпунктів 10, 13 пункту 3.1 розділу ІІІ Посадової інструкції поліцейської патрульної поліції, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 05.01.2016 № 4/1, пункту 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026, на підставі пункту 7 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України».

Наказом начальника Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції від 07.06.2019 №408 о/с «По особовому складу» позивача звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», з 07.06.2019.

Підставами для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугували висновки службового розслідування, затвердженого 22.05.2019.

Суть допущеного позивачем проступку сформульована так: допустив порушення службової дисципліни, що виразилося у невикористанні портативного відеореєстратора під час виконання службових обов`язків 08.04.2019, бездіяльність з 22.50 08.04.2019 до 05.00 09.04.2019, не сприянні керівнику щодо дотримання службової дисципліни, перешкоджанні проведенню службового розслідування, а саме наданні завідомо неправдивих пояснень.

Крім того, за результатами службового розслідування в діях поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 УПП у Львівській області ДПП сержанта поліції Дубика А.З. вбачаються ознаки вчинення правопорушення, передбаченого вимогами статті 366 КК України.

Матеріалами службового розслідування встановлено та відображено у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 у справі № 1.380.2019.003397, яке набрало законної сили, наступне: «…у дисциплінарної комісії виникли обґрунтовані сумніви вважати, що в діях поліцейського ОСОБА_1 вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України. Відтак для надання правової оцінки діям сержанта ОСОБА_1 копії окремих матеріалів службового розслідування скеровано в.о. директора ТУ ДБР для прийняття відповідного рішення», тобто дисциплінарна комісія в ході службового розслідування виявила ознаки кримінального правопорушення, а не застосовувала до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення за вчинення кримінального правопорушення, адже такі матеріали скерувала за належністю ТУ ДБР.

Відтак, суд погоджується із твердженнями представника відповідачів, що звільнення позивача зі служби за порушення службової дисципліни не пов`язане із вчиненням кримінального правопорушення. Відтак, наявність чи відсутність вироку в кримінальній справі не впливає на оцінку дисциплінарного проступку, вчинення якого доведене матеріалами службового розслідування. Тоді як, встановлені під час службового розслідування обставини дають підстави вважати, що позивачем вчинено проступок, що є несумісним з подальшим проходженням служби.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для перегляду рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 у справі № 1.380.2019.003397 за нововиявленими обставинами застосовує такі норми права та правові позиції Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ч. 2 ст. 361 КАС України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

З аналізу наведеної статті вбачається, що нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.

Тобто, за своєю юридичною природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 06.02.2018 № 816/4947/14 та від 13.02.2018 № 815/756/14.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є:

- існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява;

- на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду;

- істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини відрізняються від нових обставин, обставин, що змінилися, та нових доказів за часовими ознаками, предметом доказування та істотністю впливу на судове рішення.

Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ. Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 у справі № 2а-23903/09/1270 та від 03.04.2018 у справі № 477/1012/14-а.

Також, суд звертає увагу на те, що необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена, зокрема, у постанові від 29.08.2018 у справі № 552/137/15-ц.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зокрема, як вбачається із рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia, заява № 69529/01) та рішення у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2, заява № 19960/04), процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

У пункті 33 рішення у справі «Христов проти України» (заява № 24465/04) Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), заява N 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 42).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (пункт 34), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/39, пункт 52, ECHR 2003-IX, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 43).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14.05.2019 у справі №826/14797/15.

Предмет доказування складається з обставин, які мають значення для судової справи і які необхідно доказувати для її вирішення. Встановлення таких обставин, у свою чергу, досягається за рахунок доказів, якими згідно з процесуальним законодавством є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги й заперечення сторін, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Відтак, з врахуванням наведеного суд констатує, що прийняття постанови слідчим Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, Савчук Л.О. від 26.02.2020 про закриття кримінального провадження, відповідно до якої кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000505 від 28.05.2019 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в діях працівника УПП у Львівській області ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, не є нововиявленою обставиною у розумінні процесуальної норми, висвітленої законодавцем у п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України.

Крім того, як слідує з роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму ВАС України № 7 від 22.05.2015 «Про узагальнення судової практики розгляду адміністративними судами заяв про перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 368 КАС України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Розгляд судом матеріалів цієї адміністративної справи, змісту рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 в адміністративній справі №1.380.2019.003397, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2020, та їх співставлення із зазначеними заявником (позивачем) обставинами свідчать про те, що вказані обставини не підпадають під жоден із передбачених законодавством та визначених вище критеріїв для того, щоб бути віднесеними до нововиявлених обставин.

Крім того, суд додатково зазначає, що в контексті п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України підставою для перегляду судового рішення можуть слугувати лише ті фактичні обставини, які мали істотне значення і які об`єктивно існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі усім особам, які брали участь у справі та суду. Ініціювання перегляду судового рішення лише з метою нового слухання і вирішення справи суперечить принципу правової визначеності, який є складовою верховенства права.

Резюмуючи наведене, суд не вбачає підстав до перегляду за нововиявленими обставинами рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 у справі № 1.380.2019.003397 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відтак в задоволенні заяви ОСОБА_1 вважає за належне відмовити.

У відповідності до ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 72-77, 90, 241-243, 248, 256, 368, 369, п. 3 розділу VI , пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 у справі № 1.380.2019.003397 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відмовити повністю.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. При цьому, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається до або через суд першої інстанції, який постановив таку ухвалу.

Відповідно до п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строки, визначені цим рішенням, продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повний текст ухвали складено та підписано 25.06.2020.

Суддя Сидор Н.Т.