Справа № 826/10790/16
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді: Чаку Є.В.

суддів: Федотова І.В., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря: Муханькової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Фідобанк" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПУАТ «Фідобанк» Коваленка О.В. про визнання протиправним та скасування рішення про фіксацію виявлених фактів нікчемності правочинів (договорів), а саме договору іпотеки від 30.10.2015 року та повідомлення №2-1-0-3-1/315-ВА від 16.06.2016 року про нікчемність.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2019 року апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" Коваленка Олександра Володимировича- залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2018 року - залишено без змін.

В подальшому ухвалою Верховного Суду від 21.01.2020 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 січня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Фідобанк" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

У лютому 2020 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2018 року, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2019 року та закрити провадження у справі. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що правова природа оскаржуваного рішення та повідомлення від 16.06.2016 року №2-1-0-3-1/315-ВА унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання його протиправним і скасування у судовому порядку, а тому позовні вимоги про визнання протиправним рішення та повідомлення Уповноваженої особи ФГВФО щодо нікчемності договорів не можуть бути розглянуті у судовому порядку (в тому числі в адміністративних судах). Апелянт у апеляційній скарзі наводить численну практику Великої Палати Верховного Суду та практику Верховного Суду, в якій, на думку останнього, визначено правову природу рішень уповноваженої особи.

24 березня 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про закриття апеляційного провадження у справі. В обґрунтування клопотання зазначено, що в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки Фонду гарантування вкладів фізичних осіб», а тому апеляційне провадження за його апеляційною скаргою підлягає закриттю.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку предметом спору є перевірка законності рішення посадової особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (уповноваженої особи) щодо виконання покладених на неї владно-управлінських функцій у сфері реалізації публічних інтересів держави на відповідність законам України та іншим нормативно-правовим актам.

Заявлені позовні вимоги у даній справі безпосередньо впливають на інтереси Фонду гарантування, як особи - ліквідатора банку, яка забезпечує повернення майна банку, відчуженого за нікчемними правочинами та з порушенням норм чинного законодавства, фінансує витрати неплатоспроможного банку, забезпечує дотримання прав та інтересів кредиторів ПАТ «Фідобанк» шляхом задоволення вимог вкладників та кредиторів банку шляхом наповнення ліквідаційної маси та повернення відчужених активів банку на шкоду інтересів банку та його клієнтів.

Зважаючи на вказані обставини, порадившись на місті, колегія суддів протокольною ухвалою відмовила у задоволенні вказаного клопотання з підстав необґрунтованості останнього.

01 квітня 2020 року у зв`язку з введенням карантинних заходів за для протидії поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), розгляд справи було відкладено.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як убачається з матеріалів справи, 18.12.2015 року між ОСОБА_1 та ПУАТ «Фідобанк» було укладено договір банківського вкладу №343484-840/2015, що підтверджується відміткою уповноваженої особи банку на заяві про розміщення банківського вкладу та виданим ощадним (депозитним) сертифікатом АА №000318.

04.02.2016 року між ОСОБА_1 та ПУАТ «Фідобанк» укладено договір банківського вкладу №380735-840/2016, що підтверджується відміткою уповноваженої особи банку на заяві про розміщення банківського вкладу та видано ощадний (депозитний) сертифікат серії АА №000319.

В подальшому між позивачем та відповідачем було укладено договір про внесення змін №1 до договору іпотеки від 30.10.2015 року, укладеного 18.12.2015 року та посвідченого приватним нотаріусом КМНО Падалка Р.О. за реєстровим номером 9563; договір про внесення змін №2 до договору іпотеки від 30.10.2015 року, укладеного 04.02.2016 року та посвідченого приватним нотаріусом КМНО Падалка Р.О. за реєстровим номером 700.

Рішенням Правління Національного банку України від 20.05.2016 року №8 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.05.2016 року прийнято рішення №783 про запровадження з 20.05.2016 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Фідобанк».

Згідно рішення Правління Національного банку України від 18 липня 2016 року №142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк»" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19.07.2016 року №1265 «Про початок процедури ліквідації ПУАТ «Фідобанк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Фідобанк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Коваленка О.В.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Фідобанк» запроваджено строком на 1 місяця з 20.05.2016 року по 19.06.2016 року.

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО строк тимчасової адміністрації продовжено до 19.07.2016 року та продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Фідобанк» Коваленка О.В. з 20.07.2016 року до 19.07.2018 року.

30.06.2016 року позивачем отримано повідомлення №2-1-0-3-1/315-ВА від 16.06.2016 року, в якому зазначено про нікчемність договору у зв`язку з висновком уповноваженою особою ФГВФО про те, що ПУАТ «Фідобанк» укладено правочин, умови якого передбачають передачу майна з метою надання окремим кредиторам переваг, прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Вважаючи такі рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача про виявлення ознаки нікчемності в силу пп.7 ч.3 ст.38 Закону №4452-VI договору іпотеки від 04.08.2015 року та договорів про внесення змін є не обґрунтованим, що підтверджується матеріалами справи.

Як зазначалось вище, судом апеляційної інстанції вже була надана оцінка рішенню суду першої інстанції від 30.01.2018 року, а саме постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2019 року залишено без задоволення апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленка Олександра Володимировича, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2018 року - залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, в апеляційній скарзі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зазначив, що Окружним адміністративним судом м.Києва було ухвалено рішення з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права, яке не відповідає завданням адміністративного судочинства, з порушенням правил підсудності та ухвалено без врахування висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду.

Колегія суддів зазначає, що Шостим апеляційним адміністративним судом у постанові від 16.12.2019 року вже надавалась оцінка питанню віднесення даного спору до юрисдикції адміністративного суду, з якою суд погоджується у повному обсязі та зазначає наступне.

Правовідносини, які складаються між зацікавленими особами та уповноваженою особою Фонду стосовно зазначених та подібних до них обставин, є публічними, за яких уповноважена особа Фонду на підставі регулятивного акта реалізує владні управлінські повноваження (функції), однією з яких і є її обов`язок прийняти рішення про віднесення правочину (договору) до нікчемних на підставі закону.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є не органом державної влади, а установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку. Аналіз функцій Фонду, викладених у статтях 4, 37 вказаного Закону, свідчить, що Фонд бере участь у правовідносинах у різних статусах: з одного боку він ухвалює обов`язкові для банків рішення, а з іншого здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку. Так, діючи як орган управління банку, Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй відповідних повноважень мають право:

- вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку;

- укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом;

- продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій;

- повідомляти сторін за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

- заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи;

- приймати на роботу, звільняти з роботи чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їх службові обов`язки, змінювати розмір оплати їх праці з додержанням вимог законодавства України про працю та інше.

Уповноважена особа Фонду діє в межах повноважень Фонду. На виконання своїх повноважень така особа, зокрема:

1) діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку;

2) видає накази та розпорядження, дає доручення, обов`язкові до виконання працівниками банку (частина четверта статті 37 Закону України «Про систему гарантування, вкладів фізичних осіб»).

Так, з матеріалів справи вбачається, що на забезпечення виконання укладених договорів, між позивачем та ПУАТ «Фідобанк» укладено Договір про внесення змін №1 до договору іпотеки від 30.10.2015 року, укладеного 18.12.2015 року та договір іпотеки про внесення змін №2 до договору іпотеки від 30.10.2015 року.

В пп.2.1.2 п. 2.1 Договору іпотеки передбачено, що Іпотекодержатель в порядку, передбаченому чинним законодавством України, має право здійснити реалізацію Предмету іпотеки або набуття його у власність і в разі невиконання Боржником зобов`язань за Основним договором та/або порушення справи про банкрутство Іпотекодержателя.

У договорі про внесення змін №2 до Договору іпотеки від 30.10.2015 року, зазначено наступні терміни: "Боржник" - ПАТ "Фідобанк"; "Основний договір" - Договір комплексного банківського обслуговування від 08.04.2014 року, в частині: Договір банківського вкладу від 04.02.2016 року (про розміщення банківського "Іменні депозитні сертифікати" з видачею депозитного сертифікату Серії АА за №000319 від 04.09.2016 року), Договір банківського вкладу від 18.12.2015 року (про розміщення банківського вкладу "Іменні депозитні сертифікати" з видачею депозитного сертифіката Серії АА за №000318 від 18.12.2015 року); "Основне зобов`язання" - усі зобов`язання Боржника за Основним договором, виконання яких в повному обсязі забезпечується іпотекою за цим Договором.

Підпунктом 2.2.2 п.2.2 Договору іпотеки передбачено, що Іпотекодавець має право володіти, користуватися іпотекою за цим Договором.

Самим договором іпотеки не передбачено передачу предмета іпотеки ОСОБА_1 від ПАТ «Фідобанк».

Відповідачем винесено повідомлення про нікчемність договору у відповідності до пп.7 ч.3 ст.38 Закону №№4452-VI.

Підставою для віднесення правочинів до нікчемних слугувало те, що ПАТ «Енергобанк» уклав з ОСОБА_1 договори банківського вкладу на більш вигідних та сприятливих умовах порівняно з іншими вкладниками.

Отже, спір у цій справі виник через те, що за результатами проведеної перевірки правочинів (договорів, операцій) на предмет виявлення правочинів, які є нікчемними, відповідачем визнано нікчемними договори, в тому числі укладені між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_1 .

Відповідно до частини другої статті 37 зазначеного Закону Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.

За приписами частини першої статті 54 Закону № 4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином за змістом наведених правових норм на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Зі свого боку, уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані Фондом повноваження щодо забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Основні функції Фонду мають як владний управлінський характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і такі, що не містять владної складової, а пов`язані з управлінням банком у якості виконавчого органу (адміністрації).

Разом з цим, вирішуючи питання про віднесення спору до юрисдикції адміністративного суду, слід ураховувати не лише суб`єктний склад правовідносин, які склалися між сторонами, а й сутність (характер) таких правовідносин.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Проте, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отже, спори, пов`язані з процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку (в тому числі шляхом ліквідації), не тотожні зі справами щодо оскарження рішень Фонду, прийнятих у межах процедур виведення неплатоспроможного банку з ринку, зокрема, повідомлення про застосування наслідків нікчемності.

В даному випадку предметом спору є перевірка законності рішення посадової особи Фонду (уповноваженої особи) щодо виконання покладених на неї владно-управлінських функцій у сфері реалізації публічних інтересів держави на відповідність законам України та іншим нормативно-правовим актам, а тому вказаний спір підлягає вирішенню за правилами адміністративного судочинства.

Посилання апелянта на правові позиції Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 4 липня 2018 року у справі № 819/353/16, від 24 квітня 2019 року у справі № 809/407/16 та від 11 вересня 2019 року у справі № 826/16041/16, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки правові відносини у вказаних спорах виникли за інших підстав, мають інше правове обґрунтування та були висловлені після прийняття апеляційним судом рішення у даній справі.

Зокрема, у вказаних справах Велика Палата Верховного Суду однозначно зазначила про відсутність публічних правовідносин у спорах щодо нікчемності правочину- договорів, стороною якого є банк, який виводиться з ринку і від імені якого діє уповноважена особа Фонду або Фонд.

В даному ж випадку, Фонд чи уповноважена особа Фонду не були стороною правочину (договору іпотеки), укладеного між позивачем та ПАТ «Енергобанк», а тому між позивачем та Фондом чи його уповноваженою особою не виникло інших правовідносин, ніж ті, що випливають з оскаржуваного рішення, яке за своєю юридичною природою є рішенням суб`єкта владних повноважень та приймається на підставі та у спосіб, визначений законом.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що в даному випадку незгода з рішенням уповноваженої особи Фонду про віднесення правочину до нікчемних, підстави визнання яких встановлені законом, спричиняють публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням владних управлінських функцій, що підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2018 року-залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 24.06.2020 року.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: І.В. Федотов

Є.І.Мєзєнцев