Справа № 802/142/17-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/142/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Жданкіна Н.В.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

24 червня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П.

за участю: секретаря судового засідання: Шпикуляка Ю.В.

представника відповідача: Тимошевської Ю.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області, яке є правонаступником Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, правонаступником якої є Головне управління Державної податкової служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, правонаступником якої є Головне управління Державної податкової служби у Вінницькій області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 20.12.2016.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 червня 207 року, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 20.12.2016.

Постановою Верховного Суду від 10 травня 2018 року постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29 червня 207 року, скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому, Верховний Суд зазначив, що під додатковим благом розуміється тільки основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням і не включає в цю суму боргу проценти, прощені (анульовані) кредитором.

Разом з тим, у додатковій угоді №4 до договору №0101/0308/71-043 від 27 березня 2008 року вказано лише загальний розмір прощеного боргу-38717,04 доларів США, однак не зазначено з якої частини зазначеної суми, складається тіло кредиту.

У матеріалах справи відсутні будь-які відомості з приводу того, яка частина із суми 16900,00 доларів США, внесена позивачем на погашення тіла кредиту, а яка-на погашення відсотків, що позбавляє суд можливості, визначити, яка сума основного боргу (тіла кредиту) прощена кредитором за його самостійним рішенням.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 20.12.2016 Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області щодо ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що сума прощеного боргу є доходом платника податку, а тому повинна включатись до його загального місячного (річного) оподаткованого доходу.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з`явився.

При цьому, колегія суддів зазначає, що після поновлення провадження у справі, а саме-21.05.2020, яке зупинялось судом до отримання доказів, розгляд даної справи було призначено на 27.05.2020. На адресу ОСОБА_1 , вказану у позовній заяві та електронну адресу представника позивача Мусорівського О.А. направлено судові повістки, однак повістка, що направлялась позивачу, повернута відділенням поштового зв`язку до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

В зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення позивача про час та дату розгляду справи, розгляд справи відкладено на 17.06.2020, про що ОСОБА_1 направлено судову повістку, однак згідно відомостей з поштового реєстру, поштове відправлення № 044 не вручено адресату та 04.06.2020 повернуто відправнику.

В подальшому, розгляд справи відкладено на 24.06.2020 року, однак з відомостей з поштового реєстру судова повістка, яка надійшла до поштового відділення, не вручена позивачу та 23.06.2020 повернута відправнику.

Крім того, із наявної у справі довіреності, виданої позивачем представнику ОСОБА_3 встановлено, що остання втратила чинність 11.01.2020.

Варто зауважити, що на вказану ОСОБА_1 в позовній заяві адресу направлялись через засоби поштового зв`язку, ухвали про витребування доказів та зупинення провадження від 05.03.2019 та від 12.02.2020, а також ухвала про поновлення провадження від 29.01.2020, однак вищевказані поштові відправлення повернуті до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до ч.11 ст.126 КАС України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих заходів для вручення поштових повісток позивачу, однак останні не отримані з незалежних від суду причин, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У відповідності до вимог ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 27 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ "Сведбанк" укладено кредитний договір №0101/0308/71-043, право вимоги за яким 25 травня 2012 року перейшло до АТ "Дельтабанк".

12 січня 2015 року між позивачем та ПАТ "Дельтабанк" укладено додаткову угоду №4 до договору №0101/0308/71-043 від 27 березня 2008 року, за умовами якої ОСОБА_1 прощено частину боргового зобов`язання в розмірі 38717,04 доларів США у разі перерахування останнім заборгованості за кредитом в сумі 16900,00 доларів США.

На запит податкового органу ПАТ "Дельтабанк" повідомило, що сума боргу платника податку - ОСОБА_1 , анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, становить 609777,39 грн. Вказана сума відображена банком у податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку (форма №1-ДФ) за ознакою доходу "126" протягом 2015 року.

В подальшому, відповідачем за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки позивача за період 2015 року складено акт від 30 листопада 2016 року №1279/1305/, в якому встановлено порушення останнім вимог абз. "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, в результаті чого виявлено заниження податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік в сумі 121346,48 грн.

Викладені в акті перевірки висновки Інспекції ґрунтуються на тому, що в 2015 року ОСОБА_1 не задекларував та не сплатив податок з доходу, отриманого у першому кварталі 2015 року як додаткове благо у вигляді анульованої (прощеної) заборгованості за кредитним договором у розмірі 609777,39 грн.

На підставі висновків акта перевірки Інспекцією прийнято податкове повідомлення-рішення від 21 грудня 2016 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 151683,10 грн., в тому числі основне зобов`язання - 121346,48 грн., штрафні (фінансові) санкції - 30336,62 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем невірно проведено розрахунок грошового зобов`язання позивача, оскільки взято завищену суму отриманого позивачем додаткового блага.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, а також враховуючи висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10.05.2018 у даній справі, колегія суддів виходить із наступного.

Спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі ПК України).

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 визначено, що додаткові блага-кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку.

Дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України ( підпункт 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - ПК України) об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

У абзаці другому пункту 164.1 статті 164 ПК України зазначено, що загальний оподатковуваний дохід-будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Так, підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній до 1 січня 2015 року) передбачено, що до оподатковуваного доходу включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

За змістом підпункту «б» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання.

У той же час відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Так, частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - ЦК України) унормовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 546 ЦК України регламентовано, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У статті 549 ЦК України дано визначення, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статті 605 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує доход платника податку і включається в його оподатковуваний доход. Разом з тим, сума процентів, нарахованих банком за умовами договору за користування кредитом, комісій та/або штрафних санкцій (пені) не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, комісій та/або штрафних санкцій (пені), нарахованих за користування кредитом й за прострочення виконання грошового зобов`язання, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Відсутність в підпункті «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку (процентного), анульованого кредитором за його самостійним рішенням, була усунена шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Так, згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Отже, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеню), прощені (анульовані) кредитором.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 09 квітня 2015 року №321-VIII, який набрав чинності 07 травня 2015 року, редакція підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України була доповнена абзацом другим, у зв`язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Таким чином, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 21 травня 2018 року у справі № 820/7182/16 (адміністративне провадження №К/9901/31603/18), від 14 червня 2018 року у справі № 823/112/16 (адміністративне провадження №К/9901/27723/18) та від 08 червня 2018 року у справі №814/574/16 (адміністративне провадження №К/9901/28510/18).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 10.05.2018 у даній справі, при вирішенні цієї справи визначальним є встановлення і дослідження обставин щодо складових суми прощеної (анульованої) кредитором боргу, яка може включати в себе як основну суму кредиту, так і відсотки за користування ним, а також дотримання порядку повідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу, що дозволить визначити правовий статус прощеної заборгованості й, відповідно, наявність у позивача обов`язку сплати податку з доходів фізичних осіб та відображення їх у річній податковій декларації.

При цьому Верховний Суд у вищезазначеній постанові вказав, що роблячи висновок про безпідставність віднесення Інспекцією усієї суми анульованої (прощеної) заборгованості за кредитним договором у розмірі 609777,39 грн. до отриманого позивачем додаткового блага, який ґрунтувався виключно на тій обставині, що відповідачем не досліджено складових прощеної суми боргу за додатковою угодою при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, судами попередніх інстанцій належним чином не виконано покладеного на них обов`язку щодо самостійного з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, та, як наслідок, не встановлено правового статусу прощеної (анульованої) суми боргу за фінансовим кредитом, який остання має в розумінні підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Крім того зазначено, що не надано будь-якої оцінки й наявним в матеріалах справи довідкам ПАТ «Дельтабанк»: №05-3343554 від 21 грудня 2016 року, у якій повідомляється, що станом на 12 січня 2015 року загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №0101/0308/71-043 від 27 березня 2008 року становила 55617,04 доларів США, з яких 47748,82 доларів США - сума заборгованості по кредиту, 7868,22 доларів США - проценти за користування кредитом; №1520 від 27 лютого 2017 року, у якій повідомляється про прощення (анулювання) частини заборгованості за кредитним договором №0101/0308/71-043 від 27 березня 2008 року у розмірі 609777,39 грн., з яких 609777,39 грн. - сума кредиту, а також умовам додаткової угоди від 12 січня 2015 року, укладеної між позивачем та ПАТ "Дельтабанк", згідно якої сторони домовились здійснити прощення боргу по договору №0101/0308/71-043 від 27 березня 2008 року, та обставинам повідомлення ПАТ "Дельтабанк" позивача про прощення (анулювання) боргу, з дотриманням порядку якого пов`язується виникнення обов`язку боржника по сплаті податку з доходів фізичних осіб та відображення їх у річній податковій декларації.

Частиною 1 статті 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як слідує зі змісту рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року у даній справі, податковим органом сформовано та надіслано запит про надання інформації щодо підтвердження відомостей з Центральної бази даних ДРФО Міністерства доходів і зборів України про дохід у вигляді додаткового блага, а саме, сума боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням від ПАТ "Дельта Банк" за ознакою 126 протягом 2015 року, по переліку громадян, серед яких і ОСОБА_1 . У відповідному запиті було зазначено суму боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором в розмірі 609777,4 грн. Однак, витребовувані документи до суду не надійшли.

Між тим у справі міститься довідка від 27.02.2017, в якій зазначається, що заборгованість по кредитному договору №0101/0308/71-043 станом на 12.01.2015 складає: 55617,04 дол. США, з якої тіло кредиту складає 47748,82 дол. США та відсотки 7868,22 дол. США.

З огляду на зазначену в довідці інформацію суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність можливості самостійно встановити складові бази оподаткування під час нарахування податкових зобов`язань із податку на прибуток податкового повідомлення-рішення №.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що довідки ПАТ "Дельтабанк", що містяться у справі, не містять складових бази оподаткування, з якої позивачу було нараховано визначену в податковому повідомленні-рішенні суму боргу.

У свою чергу, колегія суддів зазначає, що вимоги частини четвертої статті 9 КАС України зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

З метою з`ясування обставин у цій справі, колегією суддів, ухвалою від 05.03.2019 зобов`язано уповноважену особу на здійснення ліквідації ПАТ "Дельтабанк" надати інформацію про списання ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №0101/0308/71-043 від 27 березня 2008 року, в розмірі 38717,04 доларів США, з наданням повної розшифровки суми: основний борг-тіло кредиту, проценти за користування тілом кредиту, пеня, штраф, тощо. Окремо вказати складові суми 16900,00 доларів США (основний борг-тіло кредиту, проценти за користування тілом кредиту, пеня, штраф, тощо), внесеної позивачем на транзитний рахунок АТ "Дельта Банк", як сплата на погашення кредиту за кредитним договором №0101/0308/71-043, в сумі 55617,4 доларів США.

08.01.2020 на виконання вищевказаної ухвали, на адресу суду від представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Дельтабанк" Антонюк І.В. надійшла заява з додатками.

Так, ОСОБА_4 в якості інформації про списання ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 0101/0308/71-043 від 27.03.2008 в розмірі 38717,04 доларів США надано оригінали меморіальних ордерів № 1757305, №1756890, №1756870 та № 1756891 від 12.01.2015, а також оригінал виписки по особовим рахункам за 12.01.2015, які не відображають інформації, яка витребовувалась судом, а саме щодо розшифровки суми прощеного боргу, з розмежуванням тіла кредиту та процентів за користування кредитом.

Зважаючи на те, що вимоги ухвали від 05.03.2019 уповноваженою особу на здійснення ліквідації ПАТ "Дельтабанк" не виконані, колегія суддів ухвалою від 12.02.2020 повторно зобов`язала уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Дельтабанк" надати інформацію, зазначену в ухвалі від 05.03.2019.

На виконання ухвал Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 та від 12.02.2020 представником уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Дельтабанк" Антонюк І.В. надано довідку заступника начальника управління супроводження операцій фізичних осіб АТ "ДельтаБанк" Цеглової Н.О. від 11.03.2020 та Розрахунок заборгованості за договором кредиту 0101/0308/71-043 від 27.03.2008 ОСОБА_1 .

Так, з вищезазначеної довідки слідує, що 12.01.2015 між ОСОБА_1 та АТ "Дельта Банк" укладено Додатковий договір № 4 до кредитного договору 0101/0308/71-043 від 27.03.2008, яким анульовано (прощено) частину боргу за кредитним договором № 0101/0308/71-043 від 27.03.2008 у розмірі 38717,04 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 609777,39 грн., з яких: 609777,39 грн.-тіло кредиту; 0,00 грн.-сума нарахованих процентів.

Водночас, відповідно до Розрахунку заборгованості за договором кредиту 0101/0308/71-043, станом на 12.01.2015 сума заборгованості у позивача за кредитом складає 38717,04 USD (609777,39 грн.), сума за відсотками 0,00 USD. Загальна заборгованість станом на 12.01.2015 складає 609777,39 грн.

Таким чином, в даному випадку, додатковим благом, отриманим ОСОБА_1 в результаті прощеного кредитором за кредитним договором 0101/0308/71-043 є основна сума боргу, що складає 609777,39 грн.

Як вбачається із Акта від 30 листопада 2016 року №1279/1305/, складеного податковим органом за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки позивача за період 2015 року, донарахування останньому податку на доходи за 2015 рік та військового податку, проводилось виходячи саме із вищезазначеної суми.

Слід зазначити, що як вбачається із наявного у справі Повідомлення про анулювання частини боргу від 12.01.2015 вих.№ 0101/0308/71-043 від 27.03.2008, заступником начальника Вінницького відділення №1 АТ "Дельта Банк" Ревуженка С.В. повідомлено про необхідність самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб із суми 609777,39 грн. та відобразити цей дохід у своїй річній декларації про майновий стан та доходи. Вказане свідчить, що боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом, був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми "Р" № від 20.12.2016.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі надав правову оцінку обставинам справи, що призвело до прийняття передчасного рішення про задоволення позову, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 77, 205, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області, яке є правонаступником Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 , відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 30 червня 2020 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Совгира Д. І. Курко О. П.