Справа № 569/21480/19
Суддя: Харечко С. П.
Дата ухвалення: 2020-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2020 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.,

при секретарі Гожа Г.В.,

з участю представника позивача Сулковського Б.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ДП№18466711 від 10.11.2019 року, яку виніс інспектор патрульної поліції Управління патрульної поліції в Рівненській області рядовий Синиця Д.С. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 122 КУпАП у виді штрафу 1700 гривень.

В обґрунтування позову вказав, що парковки транспортного засобу повинні бути означені дорожньою розміткою 1.1, а якщо таке місце призначене лише для стоянки чи паркування автомобілів водіїв із інвалідністю, то таке місце повинне бути додатково позначене дорожніми знаками 5.38 та табличкою 7.17 чи дорожньою розміткою 1.30 Розділу 34ПДР. Вказує, що під час розгляду справи на паркувальному майданчику був відсутній такий знак, а у зв`язку з хаотичним розміщенням автомобілів на майданчику не було видно дорожньої розмітки, відсутні докази, що автомобіль перебував в зоні дії розмітки. Крім цього при розгляді справи інспектор мав скласти протокол про адміністративне правопорушення, однак він одразу виніс постанову.

В судовому засіданні представник позивача підтримав обґрунтування позовних вимог, додатково суду пояснив, що інспектором поліції не доведено порушення позивачем правил дорожнього руху, оскільки відсутні належні докази про те , що автомобіль позивача перебував на місці призначеному для стоянки транспортних засобів, які перевозять інвалідів, чи на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід».

Представником відповідача до суду поданий відзив на позов, в якому зазначено, що інспектор діяв відповідно до вимог Закону. Розгляд справи відбувся на місці вчинення правопорушення, позивачу було роз`яснено права. Порушення ПДР фіксувалося на реєстратор закріплений на форменому одязі поліцейського. Також зазначили, що позивач не заперечував факту здійснення зупинки ( стоянки ) на місці, позначеному дорожньою розміткою 1.30 ПДР.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи сторін, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити виходячи з наступного.

Суд встановив, що за постановою ДП№18466711 від 10.11.2019 року року позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП. Зі змісту постанови убачається, що ОСОБА_1 , 10.11.2019 року, о 13 год. 04 хв., на вул. Гагаріна, 26, в м. Рівне керував транспортним засобом Форд Фокус номерний знак НОМЕР_1 на місці позначено дорожньою розміткою 1.30, місце для стоянки ТЗ що перевозять осіб, з інвалідністю, чим порушив р.34 ПДР України. За вчинене правопорушення інспектор застосував до позивача стягнення за ч.5 ст. 122 КУпАП у виді штрафу 1700.00 гривень. В постанові зазначено, що порушення фіксувалося на бодікамеру ВК-00103, ВК-00109.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частиною 5 статті 122 КУпАП передбачено, зупинка чи стоянк транспортних засобів на місцях, що позначені відповідним дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" - тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до вимог частини 2 статті 33 КУпАП , при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). Особливості накладення стягнення при розгляді справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до Розділу34 ПДР України, дорожня розмітка 1.30 позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю чи на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю».

З наявного в матеріалах справи відеозапису № вбачається, що дійсно інспектор проводить розгляд справи відповідно до вимог закону. Однак доказів про те, що автомобіль позивача перебуває в зоні дії дорожньої розмітки 1.30 не наведено, оскільки не зафіксовано ані будь- яких дорожніх знаків, ані самої розмітки, у зв`язку з чим, зазначені відезаписи не можуть бути належними доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.

Проте, зазначена постанова є предметом оскарження, тому остання не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку та підтверджує факт скоєння правопорушення.

Сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке позивачу поставлено за провину, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 537/2088/17.

Зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів перебування автомобіля в зоні дії розмітки 1.30 ПДР., які б підтверджували наявність вини позивача у вчиненому адміністративному правопорушення, враховуючи те, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд не погоджується з висновком поліцейського про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 250, ст.. 286 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №466711 від 10.11.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.122 КУпАП.

Закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст. 122 КУпАП.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з моменту отримання його копії.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_2 .

Відповідач - Департамент патрульної поліції м. Київ вул.. Федора Ернеста, буд. №3

Відповідач - Управління патрульної поліції в Рівненській області, адреса місця знаходження: м. Рівне вул. Ст. Бандери, буд 14А.

Повний текст рішення виготовлено 30 червня 2020 року.

Суддя Харечко С.П.