Справа № 425/1509/20
Суддя: Овчаренко О. Л.
Дата ухвалення: 2020-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2020 року Провадження №2-а/425/107/20

Справа№425/1509/20

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Овчаренко О.Л.

за участі секретаря Гайворонської І.В.

представника позивача Брошка І.В.

відповідача Панасюка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора батальйону №1 роти № 3 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції, молодшого лейтенанта поліції Панасюка Олександра Сергійовича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі, ВСТАНОВИВ: ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до інспектора батальйону №1 роти № 3 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Панасюка О.С. в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАМ №2524532 від 13 травня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП, закрити провадження у справі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13 травня 2020 року відповідачем було винесено постанову про адміністративне правопорушення про нібито порушення ним п.31.4.3 ПДР та застосовано стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Він не погоджується з вищезазначеною постановою, оскільки 13.05.2020 приблизно о 04:40 годині він їхав в автомобілі ВАЗ 111930 днз НОМЕР_1 в якості пасажира на задньому пасажирському сидінні. За кермом знаходився ОСОБА_2 . Зазначений автомобіль був зупинений на вимогу працівників поліції біля буд. №31 по пр. Переможців м. Рубіжне. Він разом з водієм ОСОБА_2 залишалися в салоні автомобіля. Через деякий час до них підійшли співробітники поліції та почали з ним спілкування. З невідомих причин поліцейські почали стверджувати, що саме він керував транспортним засобом та ще й порушив правила дорожнього руху. Він на це категорично заперечував, але працівники поліції, проігнорувавши всі його пояснення, склали відносно нього вищезазначену постанову. 01 червня 2020 року судом постановлено ухвалу про прийняття позову до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду. В судове засідання позивач не з`явився, надав до канцелярії суду заяву, в якій просив задовольнити його позовні вимоги, судове засідання провести без його участі. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Суду пояснив, що 13.05.2020 за кермом автомобіля ВАЗ 111930 днз НОМЕР_1 , коли його зупинили поліцейські, був не ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 ОСОБА_1 теж знаходився в автомобілі, але на задньому пасажирському сидінні. Цим автомобілем ОСОБА_1 користується на підставі довіреності. Після зупинки автомобіля всі претензії поліцейських були спрямовані до ОСОБА_1 з приводу того, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, ніхто не казав про те, що у автомобіля не працює показчик стопсигналу. Зупинка автомобіля була незаконною, поліцейські не озвучили її причину. Тільки через декілька годин відповідач склав відносно ОСОБА_1 спірну постанову. Зі слів ОСОБА_1 йому відомо, що всі освітлювальні прилади в автомобілі були в робочому стані. Також представник позивача пояснив, що того дня вночі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом знаходились біля кіоску «Смачана хата», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де пили каву. Коли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майже дійшли додому, то ОСОБА_1 виявив, що десь загубив свої сонцезахисні окуляри. Тоді ОСОБА_2 запропонував на автомобілі ОСОБА_1 поїхати до кіоску, пошукати окуляри. ОСОБА_1 на це погодився. ОСОБА_2 , який був тверезий, сів за кермо автомобіля, а ОСОБА_1 , вирішивши не ризикувати, сів на заднє пасажирське сидіння, оскільки випив пляшку пива до цього і йому так було зручно. На передньому пасажирському сидінні поряд із ОСОБА_2 ніхто не сидів. Коли хлопці повернулись на автомобілі до кіоску, то побачили, що там знаходиться декілька службових машин патрульних поліцейських. Деякий час пошукали окуляри і, не знайшовши їх, таким же чином сіли у автомобіль, ОСОБА_2 - за кермо, а ОСОБА_1 - позаду, і поїхали. Поліцейські одразу поїхали за автомобілем під керуванням ОСОБА_2 , через деякий час надавши сигнал про вимогу зупинки. ОСОБА_2 посвідчення водія не отримував, але керував транспортним засобом, за що міг бути притягнутим до адміністративної відповідальності. ОСОБА_2 злякався, що його не допустять до сдачі іспиту, і він не зможе отримати посвідчення водія, тому пересів з водійського на переднє пасажирське сидіння. Поліцейські стали звертатись до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Оскільки ОСОБА_1 має право користування цим автомобілем, то він спілкувався з поліцейськими, надав їм всі необхідні документи. А ОСОБА_2 надав поліс обов`язкового страхування, який знаходився в бардачку. Після того як працівники поліції повезли ОСОБА_1 до лікарні для проходження огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_2 зачинив автомобіль ключами, які були у нього. Вважає, що відеозапис не є належним доказом, оскільки не був надісланий позивачу у відповідності до ч.9 ст.79 КАС України. Покази свідка ОСОБА_3 взагалі є сумнівними, оскільки в судовому засіданні він пояснив, що на автомобілі був несправний не правий, а лівий стопсигнал, невірно описав як був вдягнений ОСОБА_1 . Також ОСОБА_3 зазначив, що хлопець, який був допитаний судом як свідок, не є тим хлопцем, що сидів на передньому пасажирському сидінні автомобіля ОСОБА_1 . Вважає, що ОСОБА_3 не міг бачити як ОСОБА_1 чи будь-хто інший переміщається в автомобілі, оскільки вікна в автомобілі затоновані. А з відеозапису вбачається, що самі поліцейські були не впевнені в тому, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні. Пояснив, що 13.05.2020 він та його колеги, зокрема, ОСОБА_4 під час несення служби знаходились за адресою: АДРЕСА_2 Рубіжне АДРЕСА_1 , поряд з кіоском «Смачна хата». Він побачив як під`їхав автомобіль, з якого вийшли два хлопця і зайшли до кіоску. Хлопці нічого не шукали. Те, що на автомобілі не працює стопсигнал, він побачив одразу. Він подумав, що хлопці підуть додому, але вони вийшли і сіли в автомобіль. За кермо сів, як потім з`ясувалось, хлопець на прізвище ОСОБА_5 , інший хлопець сів на переднє пасажирське сидіння. Він та його колеги на патрульних автомобілях прослідували за цим автомобілем, оскільки на автомобілі не працював стопсигнал, надавши сигнал вимоги про зупинку. Після того як транспортний засіб зупинився, патрульний поліцейський ОСОБА_4 направився до передньої частини автомобіля, вікна якого були затоновані, окрім переднього. ОСОБА_4 побачив, що хлопець, який сидів на водійському сидінні, переліз на заднє пасажирське сидіння. ОСОБА_4 показав це жестом патрульному поліцейському ОСОБА_6 , який в подальшому склав відносно ОСОБА_1 протокол за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 , який вже знаходився на задньому сидінні, відкрив вікно і став заперечувати, що він керував автомобілем. Казав, що той чоловік, що був за кермом, кудись побіг, а він, ОСОБА_5 є власником автомобіля. Хто цей чоловік ОСОБА_1 не сказав. Однак, з відеореєстратора, встановленого на службовому автомобілі поліцейських, видно що до того як поліцейські підбігли до автомобіля, який зупинили, з нього ніхто не виходив. В процесі спілкування у ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, тому йому було запропоновано пройти огляд на місці. ОСОБА_1 продовжував стверджувати, що він не був за кермом, усіляко намагався уникнути відповідальності, пропонував поліцейським гроші, тобто неправомірну вигоду, щоб відносно нього не складали протокол. ОСОБА_1 казав, що він нормально припаркувався. ОСОБА_1 був вдягнений у «камуфляжні» штани, взутий у кросівки, а інший хлопець був у темному одязі. Він точно бачив, що той хлопець, що сів за кермо автомобіля біля кіоску «Смачна хата», і той, що після зупинки автомобіля сидів на задньому сидінні, це одна і таж людина, а саме ОСОБА_1 . Стягнення за ч.1 ст.121 КУпАП дійсно одразу не було накладено на ОСОБА_1 , оскільки спочатку було вирішено відвезти його до лікарні для проходження огляду на стан сп`яніння. Після цього, не порушуючи ані строків розгляду справи, ані строків накладення адміністративного стягнення, ним було винесено спірну постанову. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи та електронні докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. За приписами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. 13 травня 2020 року інспектором батальйону №1 роти № 3 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції, молодшим лейтенантом поліції Панасюком О.С. в м. Рубіжне по пр. Переможців, буд. 31, було винесено постанову серії ЕАМ № 2524532 у справі про адміністративне правопорушення, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 340,00 грн. Винесення вказаної постанови мотивовано тим, що 13 травня 2020 року о 04:47 год. в м. Рубіжне по пр.Переможців, 31, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 111930 днз НОМЕР_1 , в якого не працював правий задній сигнал гальмування в темну пору доби, чим порушив п. 31.4.3 ПДР України. Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Як на одну з підстав для задоволення позовних вимог позивач посилається на те, що за кермом автомобіля був не він, а ОСОБА_2 . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 пояснив, що з позивачем ОСОБА_1 у нього дружні відносини. 13.05.2020 приблизно о 00:00 годині він зустрівся з ОСОБА_1 в районі кіоска «Смачна хата», де вони спілкувались, пили каву, а приблизно через три години вирішили піти додому. В його присутності ОСОБА_1 алкоголь не вживав, запаху алкоголю від ОСОБА_1 не чув. Коли вони майже дійшли додому, то ОСОБА_1 виявив, що загубив окуляри. Вони подумали, що ОСОБА_1 міг їх загубити біля кіоску «Смачна хата», тому вирішили туди повернутись. Він не має посвідчення водія, але інколи їздить за кермом автомобіля ОСОБА_1 . Він з дозволу ОСОБА_1 сів за кермо автомобіля, а ОСОБА_1 - на заднє пасажирське сидіння. Окрім нього та ОСОБА_1 в машині нікого не було. Коли вони приїхали до кіоску «Смачна хата», побачили там поліцейських. Вони з ОСОБА_1 пошукали окуляри, але не знайшовши, сіли до автомобіля і поїхали додому. Він знов сів за кермо автомобіля, а ОСОБА_1 на заднє сидіння. Коли стали їхати, то він побачив, що за ними їде автомобіль патрульних поліцейських та надає сигнал про зупинку. Він не має посвідчення водія. Знаючи, що його можуть не допустити до здачі іспиту, і він не отримає водійське посвідчення, злякався і пересів на переднє пасажирське сидіння. Він дійсно не казав поліцейським на місці зупинки, що керував автомобілем. При цьому поліцейські і не запитували в нього, чи керував він автомобілем. Поліцейські чомусь вирішили, що за кермом був саме ОСОБА_1 , і стали спілкувались саме з ним. ОСОБА_1 надав їм всі документи, а потім йог повезли до лікарні для проходження огляду на стан сп`яніння. Ключі від автомобіля весь час були у замку запалювання, тільки після того як ОСОБА_1 повезли до лікарні, він зачинив автомобіль. Про те, що на автомобілі ОСОБА_1 не працює стопсигнал ніхто з поліцейських не казав. До того як сісти в автомобіль він бачив, що всі освітлювальні прилади на автомобілі справні. Після складення відносно ОСОБА_1 оспорюваної постанови вони подивились і встановили, що стопсигнал на автомобілі працює. Зараз він вирішив сказати правду, а на місці зупинки цього не зробив, бо боявся штрафу і його наслідків. Заперечуючи проти позовних вимог, на підтвердження своєї позиції відповідач надав суду DVD-R диск із відеозаписом з бодікамер, закріплених на форменому одязі поліцейських, та відеореєстратора, встановленого на службовому автомобілі. Що стосується тверджень представника позивача щодо неналежності як доказу відеозапису, наданого відповідачем, оскільки він не був надісланий позивачу як цього вимагає ч.9 ст.79 КАС України, суд вважає такі твердження безпідставними, оскільки відеозапис як засіб доказування в адміністративній справі є електронним доказом (ч.1 ст.99 КАС України), в той час як приписи ч.9 ст.79 КАС України дають суду право досліджувати докази подані до суду в електронній формі без надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи. З огляду на підставу позову суд вважає за необхідне детально викласти події зафіксовані на відео. З відеозапису вбачається, що 13.05.2020 о 04 годині 45 хвилин розпочинає рух автомобіль ВАЗ 111930 днз НОМЕР_1 , на якому не працює правий задній сигнал гальмування. За цим автомобілем слідує службовий автомобіль патрульної поліції. На вимогу поліцейських автомобіль ВАЗ 111930 зупиняється неподалік від магазину «ЕVA», з машини ніхто не виходить. Працівники поліції одразу підходять до цього автомобіля, і бодікамера одного із поліцейських фіксує, що на водійському сидінні водій відсутній. Один чоловік знаходиться на передньому пасажирському сидінні, а інший, який згодом представився як ОСОБА_7 , знаходиться на задньому пасажирському сидінні. Автомобіль ВАЗ 111930 увесь час з моменту його зупинки знаходиться в полі зору камер працівників поліції, з яких вбачається, що з водійського місця ніхто не виходив. ОСОБА_1 на запитання поліцейського ОСОБА_6 відповідає, що водій, який був за кермом автомобіля, пішов. Далі ОСОБА_1 неодноразово запитує у поліцейських, чому вони вирішили, що саме він був за кермом, та починає заперечувати щодо керування автомобілем. Потім ОСОБА_1 надає поліцейському посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, які знаходяться при ньому, та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. ОСОБА_1 на питання поліцейських неодноразово зазначає, що ані він, ані чоловік, який перебуває в автомобілі на передньому пасажирському сидінні, не керували ним, а той, хто керував, пішов. Чоловік на передньому пасажирському сидінні ніяк на такі слова ОСОБА_1 не реагує, мовчки сидить в автомобілі. Потім на питання поліцейського пасажир з переднього сидіння відповідає, що він не був за кермом автомобіля. Далі працівники поліції пропонують ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Тоді ОСОБА_1 просить зрозуміти його як людину та вимкнути камеру. Після того, як поліцейський каже, що камера не працює, ОСОБА_1 , запитує: « ОСОБА_8 ?». Поліцейський уточнює питання. На це ОСОБА_1 запитує: «Грошей скільки?». Поліцейський запитує: «Ви гроші пропонуєте?». Дубіна відповідає поліцейському: «Так, щоб людину, яка керувала автомобілем, не чіпали. Хочу з вами поговорити сам на сам. Скільки?». Потім ОСОБА_1 знов каже, що не був за кермом. А далі на питання поліцейського відповідає: «Я припаркувався на вимогу поліцейських, я припаркувався, ну, друг мій припаркувався. Мій друг, який був за кермом, пішов, вийшовши через задні двері автомобіля». В подальшому відносно ОСОБА_1 працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Відповідачем ОСОБА_9 позивача було повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП, у зв`язку з тим, що на його автомобілі не працює правий задній сигнал гальмування. ОСОБА_1 як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснено права. Після цього відповідачем було винесено постанову у справі про адміністративне правопопорушення. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 пояснив, що він є поліцейським взводу №2 роти №1 батальйону УПП в Луганській області, рядовим поліції. Відповідач є його колегою, з яким у нього службові відносини. У травні 2020 року він ніс службу з іншими працівниками патрульної поліції, зокрема, з ОСОБА_6 та ОСОБА_10 . Біля магазину «EVA» в м.Рубіжне вони помітили автомобіль, на якому не працював стопсигнал, здається, що лівий, але точно не пам`ятає. Після того як на вимогу поліцейських автомобіль зупинився, він одразу підійшов до передньої частини транспортного засобу, обійшовши його з боку, де розташовані пасажирські сидіння. Він побачив, що хлопець, який знаходився на сидінні водія, перемістився на заднє пасажирське сидіння. На передьному пасажирському сидінні сидів ще один хлопець. Потім в процесі спілкування з іншими поліцейськими хлопець, який пересів з сидіння водія на заднє пасажирське, пропонував їм неправомірну вигоду у вигляді грошей, щоб уникнути відповідальності за ст.130 КУпАП. В лікарні, куди відвезли цього хлопця, було встановлено, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. В травні 2020 року був тільки один такий випадок, коли під час патрулювання саме в м.Рубіжне він бачив, що після зупинки автомобіля водій переміщається з місця водія на заднє пасажирське сидіння. Цей хлопець був худорлявої статури, волосся кучеряве, вдягнений у шорти та футболку. Прізвище хлопця - ОСОБА_11 , але він міг сплутати. І`мя та по-батькові хлопця - ОСОБА_12 , він це добре запам`ятав, бо так звуть його знайомого. Надаючи оцінку доводам сторін, відеозапису та показанням свідків, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено і не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, що в автомобілі ВАЗ 111930 днз НОМЕР_1 після його зупинки на вимогу патрульних поліцейських знаходились двоє осіб: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . З відеозапису судом встановлено, що ОСОБА_1 , знаходячись на задньому сидінні автомобіля, спочатку цікавиться, чому поліцейські вирішили, що саме він керував автомобілем, потім заперечує проти того, що був за кермом. При цьому не зазначає, що автомобілем керував ОСОБА_2 , а каже, що це був інший чоловік, який пішов. ОСОБА_2 , який знаходиться на передньому пасажирському сидінні, не зазначає, що він керував автомобілем. А на запитання поліцейського відповідає, що він не був за кермом автомобіля. Далі ОСОБА_1 фактично пропонує працівникам поліції гроші за те, щоб не чіпали людину, яка керувала автомобілем. Просить вимкнути відеокамери, щоб поговорити з поліцейським наодинці, зрозуміти його як людину. На відеозаписі також зафіксовано, що в якийсь момент на питання поліцейського ОСОБА_1 каже, що він, тобто ОСОБА_1 припаркувався на вимогу поліцейських. Потім швидко виправляється і каже, що припаркувася його друг. З відеозапису також вбачається, що поліцейський на прізвище ОСОБА_6 як до особи, яка керувала транспортним засобом, звертається саме до ОСОБА_1 . Зазначене відповідач пояснив тим, що ОСОБА_4 , побачивши, що водій пересів на заднє сидіння, показав це жестом поліцейському ОСОБА_6 . Щодо показів свідка ОСОБА_4 , то вони узгоджуються і в цілому не протирічать зафіксованому на відеозаписі, а також поясненням відповідача, зокрема, в частині місця зупинки автомобіля, імені, по батькові ОСОБА_5 , опису його зовнішності, кількості осіб та їх місця розташування в автомобілі, суті та послідовності самих подій з моменту зупинки транспортного засобу. Деякі неточності в показах свідка ОСОБА_4 суд пов`язує з тим, що під час несення служби з нагляду за дотриманням ПДР України він контактує з великою кількістю учасників дорожнього руху. Підстав вважати, що свідок зацікавлений в тому, щоб обмовити позивача, давши під присягою завідомо неправдиві свідчення, у суду немає. Посилання представника позивача на те, що свідок ОСОБА_4 через затоноване скло не міг бачити як ОСОБА_1 пересів на заднє сидіння автомобіля, спростовуються показаннями свідка, який пояснив, що бачив це особисто, коли знаходився попереду автомобіля, обійшовши його з боку пасажирських сидінь. Покази свідка ОСОБА_2 суд оцінює критично, оскільки, як пояснив сам свідок, він перебуває з ОСОБА_1 в дружніх відносинах. Окрім того, його покази суперечать іншим доказам у справі. Так, позивач ОСОБА_1 та його представник стверджують, що автомобілем керував ОСОБА_2 , який також підтвердив це під час його допиту в якості свідка. Однак, вказані доводи не узгоджуються з відеозаписом, зокрема, в частині пояснень ОСОБА_1 щодо керуванням автомобілем іншою особою, яка вийшла з автомобіля через задні двері. Також такі твердження протирічать показаннями свідка ОСОБА_13 , який повідомив, що особисто бачив, як ОСОБА_1 перемістився в салоні автомобіля на заднє пасажирське сидіння, та поясненням відповідача в тій частині, що хлопець, який сів за кермо автомобіля біля кіоску «Смачна хата», і той, який після зупинки автомобіля сидів на задньому сидінні, це одна і таж людина, а саме ОСОБА_1 . Суд ще раз наголошує, що ані ОСОБА_1 , ані ОСОБА_2 після зупинки транспортного засобу поліцейськими не зазначали, що за кермом був саме ОСОБА_2 . Навпаки, на запитання поліцейського спочатку ОСОБА_1 , а потім і ОСОБА_2 відповів, що останній за кермом не був. Однак, в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 зазначив, що поліцейські не питали в нього, чи був він за кермом. Окрім того, незважаючи на те, що відносно ОСОБА_1 протягом досить тривалого часу відбувалась процедура притягнення до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП, ОСОБА_2 , який майже весь час перебував поряд зі своїм другом ОСОБА_1 , так і не заявив про те, що саме він був за кермом. Судом також взято до уваги, що ця версія виникла тоді, коли позивач вже мав достатню можливість ознайомитись з відеозаписом, наявним в Управлінні патрульної поліції в Луганській області або в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. А з відеозапису вбачається, що в автомобілі, окрім ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , інших осіб не було. Тому версія керування автомобілем іншою особою, а не позивачем чи ОСОБА_2 , виявилась неспроможною. Також суд зазначає, що версія, зазначена у позові, виникла саме коли вже відсутня можливість встановити, чи перебував 13.05.2020 ОСОБА_2 у стані сп`яніння. Якби ОСОБА_2 одразу повідомив поліцейським, що був за кермом автомобіля, то за відсутності доказів зворотнього, у разі наявності у нього ознак алкогольного чи іншого сп`яніння, він міг бути підданий у встановленому законом порядку огляду. А у разі встановлення перебування ОСОБА_2 у стані cп`яніння його було би притягнуто до адміністративної відповідальності не тільки як особу, яка не має права керування транспортним засобом, але і за керування у стані алкогольного сп`яніння, а ОСОБА_1 відповідно за передачу права керування особі, яка не має права керування транспортним засобом та перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Підсумовуючи зазначене, суд вважає, що версія керування автомобілем саме ОСОБА_2 була вигадана позивачем як спосіб самозахисту з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень. Проаналізувавши відеозапис та покази свідка ОСОБА_4 з точки зору належності, достовірності та взаємозв`язку суд зазначає, що ці докази узгоджуються між собою, поясненнями відповідача, та визнає їх достатніми для того, щоб дійти висновку про те, що саме ОСОБА_1 13 травня 2020 року керував автомобілем ВАЗ 111930 днз НОМЕР_1 до моменту його зупинки патрульними поліцейськими на проспекті Переможців, 31 в м. Рубіжне. Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Відповідно до ч. 1 ст. 121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. З пункту 31.4 Правил дорожнього руху України вбачається, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: Зовнішні світлові прилади (п.31.4.3 ПДР України): а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу; б) порушено регулювання фар; в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла; г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу; ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання. Державним стандартом ДСТУ UN/ECE R 4802:2002 «Єдині технічні приписи щодо офіційного затвердження дорожніх транспортних засобів стосовно встановлення засобів освітлення та світлової сигналізації» регламентовано нормальний режим роботи світлових приладів автомобіля, зокрема стопсигналів, які повинні працювати під час гальмування транспортного засобу (світитись червоним світлом). Як вже було зазначено вище, із відеозапису, наданого відповідачем, вбачається, що у транспортного засобу ВАЗ 111930 днз НОМЕР_1 дійсно не працював правий задній сигнал гальмування. Зазначене спростовує заперечення проти цього позивача, його представника та свідка ОСОБА_2 . Отже, судом встановлено що, автомобіль ВАЗ 111930 днз НОМЕР_1 , яким керував позивач ОСОБА_1 , мав технічні несправності. При цьому суд зауважує, що незалежно від пори доби, у разі якщо транспортний засіб має таку технічну несправність як неробочий стопсигнал, який повинен працювати під час гальмування транспортного засобу, це є порушенням Правил дорожнього руху України. Таким чином, зафіксований відеозаписом факт неспрацювання стопсигналу під час гальмування автомобіля позивача є порушенням п.п. 31.4.3 ПДР України та тягне за собою відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 121 КУпАП. Щодо самої процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, то дійсно розгляд справи відбувся не одразу після зупинки автомобіля, а через деякий час. Це відбулось внаслідок того, що поліцейськими у позивача було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, і спочатку вживались заходи з метою проходження ОСОБА_1 огляду на такий стан. Після того як ОСОБА_1 пройшов процедуру огляду в закладі охорони здоров`я, відповідачем було винесено постанову, яку оскаржує позивач. Суд вважає таку послідовність дій поліцейських виправданою, оскільки огляд особи на стан сп`яніння вимагає термінового проведення дій. Посилання представника позивача на незаконність зупинки суд відхиляє, оскільки судом встановлено, що позивач керував автомобілем, на якому не працював задній сигнал гальмування. Стосовно доводів представника позивача в частині неповідомлення поліцейськими про причину зупинки суд зазначає таке. Наданим відеозаписом підтверджується, що після зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 весь час заперечував факт керування автомобілем, причиною зупинки не цікавився. Відповідачем же позивача було повідомлено про непрацюючий на його автомобілі правий задній сигнал гальмування з посиланням на відео з нагрудної камери та відеореєстратора, про розгляд відносно нього справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП. ОСОБА_1 відповідачем роз`яснено його права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Той факт, що позивачу одразу не повідомили про причину зупинки, не впливає на законність оскаржуваної постанови. Суд вважає, що законна та справедлива по суті постанова у справі про адміністративне правопорушення не може бути скасована з одних лише формальних міркувань. За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем повністю доведено, що у діях позивача, які мали місце 13 травня 2020 року, був наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП. Згідно із ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Враховуючи вищевикладе, суд вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 90, 139, 241, 246, 255, 286, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Залишити без задоволення адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора батальйону №1 роти № 3 Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції, молодшого лейтенанта поліції Панасюка Олександра Сергійовича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі, а постанову серії ЕАМ № 2524532 від 13 травня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, - залишити без змін.

Із урахуванням п. 15.5 Перехідних положень КАС України (в редакції, яка набула чинності з 15.12.2017 року) рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Л. Овчаренко