Справа № 380/1786/20
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2020-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/1786/20
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

26 червня 2020 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сакалоша В.М.

секретаря судового засідання Гулкевича В.О.;

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Цімко П.О.,

представника відповідача Заяць Б.Р.,

третьої особи ОСОБА_2 ,

представників третьої особи Біликівської А.Р., Конюх Л.С., Бандрівської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача про забезпечення адміністративного позову в адміністративній справі № 380/1786/20 за позовом ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові за участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_3 та Громадської організації «Народна дія Львів», за участі у справі у якості, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Виконавчого комітету Львівської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання протиправною та скасування реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт,-

у с т а н о в и в:

На розгляді Львівського окружного адміністративного суду перебуває позовна заява ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові за участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_3 та Громадської організації «Народна дія Львів», за участі у справі у якості, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Виконавчого комітету Львівської міської ради. ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в якій позивач просить суд: визнати незаконною та скасувати реєстрацію 09.10.2019 року Інспекцією державного архітектурно будівельного контролю у м. Львові повідомлення про початок виконання будівельних робіт за №ЛВ 02, об`єкт: «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом зі знесенням житлового будинку на АДРЕСА_1 », замовник: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .

Загальне позовне провадження у справі відкрито ухвалою суду від 04.03.2020.

25.06.2020 ОСОБА_1 подала на розгляд суду заяву про забезпечення позову.

ОСОБА_1 просить забезпечити адміністративний позов шляхом зупинення дії повідомлення про початок виконання будівельних робіт за №ЛВ 02, об`єкт: «Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом зі знесенням житлового будинку на АДРЕСА_1 », замовник: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , яке зареєстроване 09.10.2019 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові до набрання законної сили рішенням у справі №380/1786/20.

Необхідність забезпечення позову ОСОБА_1 обумовлює тим, що треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як замовники об`єкта будівництва проводять роботи з будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземним паркінгом згідно оскаржуваного повідомлення про початок виконання будівельних робіт. ОСОБА_1 вказує, що зазначені будівельні роботи є загрозою руйнування стін будинку по АДРЕСА_1 та загрожують виникненням непоправних наслідків у вигляді будівництва 3-5 житлових будинків на АДРЕСА_1 та з блокуванням будинку АДРЕСА_1 у якому проживає позивач без її згоди. Натомість у відзиві на позов відповідач вказує на відсутність порушення прав позивача реєстрацією оскаржуваного повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Зважаючи на вказані обставини, ОСОБА_1 вважає, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду, у разі задоволення позову, а захист і поновлення порушених прав та інтересів стане неможливим у зв`язку з фактичним виконанням оскаржуваного повідомлення та будівництва багатоквартирного житлового будинку. При цьому, як стверджує ОСОБА_1 відповідачем не проводилися перевірки відповідності вимогам містобудівної документації, містобудівних умов та обмежень, вимогам будівельних норм, стандартів і правил, повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідно до якого замовники набули право на виконання будівельних робіт, наслідки яких викладені вище.

Інспекція Державного архітектурно будівельного контролю у м. Львові надала заперечення на заяву про забезпечення позову. Відповідач наведені в заяві аргументи вважає необґрунтованими, а порушення прав позивача у разі не прийняття заяви про забезпечення недоведеним. Зазначає, що заявником як протиправність реєстрації оскаржуваного повідомлення про початок будівельних робіт, вказуються протиправність містобудівних умов та обмежень, а заява ґрунтується на думці позивача про те, що в відповідача були відсутні підстави для реєстрації оскаржуваного повідомлення у зв`язку з порушенням процедури реєстрації. Вищевказані аргументи Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові вважає недостатніми для застосування заходів забезпечення і такими, що не відповідають вимогам ст. 150, 151 КАС України. Крім того, відповідач вказує, що законодавством передбачені виключні підстави для відмови у реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт, а замовники у свою чергу звернулися із належним чином заповненою формою повідомлення, а відтак Інспекцією була проведена його реєстрація. Також азначає, що містобудівні умови є чинними та не скасованими, а реєстрація повідомлення була здійснена у відповідності до вимог чинного законодавства.

У судовому засіданні ОСОБА_1 її представник та представники Громадської організації «Народна дія Львів» заяву підтримали, просили вжити заходи забезпечення позову.

Представник Інспекції Державного архітектурно будівельного контролю у м. Львові та третя особа - ОСОБА_2 заперечили проти задоволення заяви, зазначили про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову про які просить ОСОБА_1 .

Інші сторони явку представників не забезпечили, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду заяви про забезпечення позову.

Заслухавши доводи присутніх учасників справи, дослідивши матеріали справи, поданої заяви та заперечень, при вирішенні питання про забезпечення позову суд керувався таким.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У силу приписів ч.1 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акту або нормативно-правового акту; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 цієї ж ст.151 КАС України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Аналізуючи вказані вище норми у сукупності, суд дійшов висновку, що заходи забезпечення адміністративного позову мають вживатись виключно у двох випадках: 1) якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача (фізичної або юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), яка в майбутньому зробить неможливим їх захист або ускладнить виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; 2) якщо є очевидні ознаки протиправності рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, що призводить до порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Заявник обов`язково повинен обґрунтувати свою заяву і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06.03.2008 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ", в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов до висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення по адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

В обґрунтування своєї заяви позивач всупереч приписам частини 1 статті 77 КАС України не надав суду доказів на підтвердження однієї з зазначених вище вимог для забезпечення позову.

Перевіряючи обґрунтованість заяви про забезпечення позову, суд критично оцінює доводи заявника щодо очевидної протиправності оскаржуваного повідомлення. Суд зазначає, що така обставина, на яку вказує заявник, як наявність процедурних порушень входить до предмета доказування в даному публічно-правовому спорі, а тому може бути встановлена виключно під час судового розгляду справи по суті. і такій ще не надано офіційну правову оцінку в межах оскарження із застосуванням принципів адміністративного судочинства, зокрема, гласності і відкритості, змагальності тощо, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Розгляд заяви про забезпечення позову не передбачає надання оцінки правомірності дій, рішень чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а спрямований виключно на забезпечення захисту прав, свобод та інтересів позивача на час розгляду справи. Тобто, виключно за результатами розгляду справи по суті судом надається повна, всебічна та об`єктивна оцінка оскаржуваному рішенню, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Також, суд не вважає, що не вжиття заходів забезпечення позову на даному етапі розгляді справи, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя.

Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення постанови в адміністративній справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Тобто, застосування інституту забезпечення позову є дискреційним правом суду, а не його обов`язком, яке він реалізує залежно від обставин справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі Пантелеєнко проти України (Заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Забезпечивши зазначений адміністративний позов в такий спосіб як просить ОСОБА_1 , суд вийде за межі підстав забезпечення позову, передбачених ч.2 ст.150 КАС України, що є неприпустимим.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу рівності сторін, як складової концепції справедливого судового розгляду та який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення у справах Кресс проти Франції (Kress v. France), Ф.С.Б. проти Італії (F.C.B. v. Italy), Т. проти Італії (Т. v. Italy) та Кайя проти Австрії (Kaya v. Austria).

Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, суд зазначає, що обов`язок щодо доведення та обґрунтування наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на особу, яка звернулась до суду із заявою про забезпечення позову.

Окрім того суд вважає за необхідне звернути увагу, що можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Чинне законодавство передбачає можливий захист порушеного права, в тому числі, шляхом відшкодування шкоди, заподіяної вчиненими протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, що свідчить про наявність механізмів для відновлення порушених прав позивача, якщо таке буде встановлено при вирішенні спору по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Суд згідно ч. 1 ст. 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову суд оцінює з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог.

Заявником не надано доказів в обґрунтування заяви та неможливості захисту прав, свобод та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, а відтак суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Водночас, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що порушене право заявника/позивача буде відновлене з моменту його порушення, якщо таке буде судом встановлено при розгляді справи по суті.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява про вжиття заходів забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 153, 154, 243, КАС України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , про забезпечення позову - відмовити повністю.

Копію ухвали невідкладно надіслати учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.297 Кодексу адміністративного судочинства України, та у строки визначені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки визначені ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 26.06.2020.

Суддя В.М.Сакалош