Справа № 280/2950/20
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

30 червня 2020 року (о 10 год. 50 хв.)Справа № 280/2950/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якій просить:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначає, що позивачу 30.08.2010 призначено пенсію по вислузі років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Після призначення пенсії за вислугу років, я продовжила працювати за фахом (вчителем у загальноосвітній школі), в наслідок чого, на підставі наведеної ч. 2 ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення», виплата пенсії за вислугу років була одразу припинена. Досягши пенсійного віку, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивачу призначено пенсію за віком. З метою отримання від відповідача разової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти моїх місячних пенсій станом на день її призначення, на яку позивач має право згідно чинного законодавства України, позивачем направлено письмове звернення до відповідача, на яке 31.03.2020 позивачем отримано відповідь, в якій зазначено, що позивач не має права на відповідну грошову допомогу, оскільки позивачем використано право на первинне призначення пенсії своїм зверненням за призначенням пенсії. Позивач зауважує, що не отримувала пенсію за вислугу років, вона була лише призначена, але не виплачувалася через працевлаштування позивача на посаду, що дає право на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Ураховуючи викладене просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 12.05.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) у судовому засіданні 15.06.2020. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

26.05.2020 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 24391), в якому зазначає, що з матеріалів пенсійної справи встановлено, що ОСОБА_1 первинно було призначено пенсію за вислугу років 30.08.2010 та з 30.08.2010 призупинено у зв`язку з працевлаштуванням на посаду, яка дає право на пенсію за вислугу років. Оскільки позивач з 30.08.2010 перебувала на обліку в управлінні та їй було присвоєно статус пенсіонера, у зв`язку з цим ОСОБА_1 було нараховано та виплачено пенсію за вислугу років у сумі 39,26 грн, що підтверджується довідкою від 18.05.2020, в якій вказано, що позивачу призначено пенсію за вислугу років у розмірі 1217,08 грн. та була виплачена у жовтні 2010 року через відділення КП «Приватбанк» у сумі 39 грн. 26 коп. (за один день). Таким чином, враховуючи, що позивачу нараховано та виплачено пенсію за вислугу років, тому положення п. 7.1 Розділу XV Закону №1058 на неї не розповсюджується, оскільки головною умовою для отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення є саме неотримання (непризначення) до моменту звернення за пенсією за віком будь-якої іншої пенсії. Враховуючи вищезазначене та виходячи з аналізу чинного законодавства, можна дійти висновку, що у відповідача відсутні правові підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги відповідно до п. 7.1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з тим, що позивач перебувала на обліку в управлінні та їй було призначено та виплачено пенсію по вислузі років у 2010 році у сумі 39,26 грн. З урахуванням вищезазначеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно зі ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що з 30.08.2010 позивач перебувала на пенсійному обліку в Пенсійному фонді, у зв`язку із призначенням пенсії за вислугою років, відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівнику освіти (а.с.48).

25.11.2019 позивачем до відповідача подано заяву про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.50-51).

За заявою від 25.11.2019, позивачу з 25.11.2019 призначено пенсію за віком (а.с.52).

На звернення позивача, листом ГУ ПФУ в Запорізькій області 2257-2374/С-02/8-0800/20 від 27.03.2020 позивача повідомлено, що позивачу призначена пенсія по вислузі років, як працівнику освіти, з 30.08.2010 відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У зв`язку з працевлаштуванням на посаду, яка дає право на призначення цього виду пенсії, згідно ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 31.08.2010 виплату пенсії по вислузі років було припинено. У жовтні 2010 року позивач отримала виплату пенсії за вислугу років за період з 30.08.2010 по 30.08.2010 у розмірі 39,26 грн. через ПАТ «Приватбанк» (число виплати - 23). Досягнувши пенсійного віку відповідно до ст. 26 Закону позивач 25.11.2019 позивач звернулась до управління із заявою встановленого зразка за переведенням з пенсії за вислугу років на пенсію за віком. Переведення з пенсії за вислугу років на пенсію за віком здійснено з 25.11.2019 відповідно до ст. 40, 42, 45 Закону. Після перерахунку страховий стаж склав 40 р. 9 міс. 15 днів, коефіцієнт стажу - 0,40750. Середньомісячний заробіток розраховано згідно даних персоніфікованого обліку за період з 01.07.2000 по 31.10.2019, який склав 8327,26грн. із застосуванням середньої заробітної (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки та коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,17 - 4404,35 грн, коефіцієнт заробітної плати -1,89069. Оскільки позивачу вже була призначена пенсія за вислугу років, то при досягненні пенсійного віку пенсія переводиться з одного виду пенсії на інший (з пенсії за вислугу років на пенсію за віком), а не призначається. Оскільки позивачу вже призначена пенсія за вислугою років, то при досягненні пенсійного віку права на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно п. 7-1 Прикінцевих положень Закону не маєте (а.с.14-15).

Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З матеріалів адміністративної справи встановлено, що з 20.05.2010 позивачу призначено пенсію за вислугу років, відповідно до п.«е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівнику освіти.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» затверджено перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

За приписами пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 (далі Порядок).

Пунктом 5 Порядку встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Відповідно до пункту 7 Порядку, виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Таким чином, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Синтаксичний аналіз пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати дає підстави для висновку, що умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, як помилково вважали суди попередніх інстанцій, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. При цьому законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком.

За змістом вказаної норми отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

Як встановлено під час розгляду адміністративної справи, за заявою позивача, з 30.08.2010 їй вже призначалась пенсія за вислугу років, виплата якої була припинена 30.08.2010, у зв`язку із працевлаштуванням за спеціальністю, що підтверджується протоколом № 860 від 15.09.2010 (а.с.48).

За однин день позивачу нарахована та виплачена пенсія за вислугу років в розмірі 39,26 грн., що підтверджується відповідною довідкою, яка міститься в матеріалах справи (а.с.46).

Тобто, до призначення позивачці пенсії за віком вона один день отримувала пенсію за вислугу років, що позбавляє її права на отримання грошової допомоги на підставі пункту 7-1 розділу Прикінцевих положень Закону №1058-IV.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під час ухвалення рішення у даній справі суд враховує практику Верховного Суду, яка викладена у постановах суду від 27.11.2018 у справі №328/1619/17 (2-а/328/80/17), від 22.02.2018 у справі №310/3774/17, від 11.07.2019 у справі №350/294/16-а, від 02.03.2020 у справі № 175/4084/16-а (2-а/175/86/16), від 28.04.2020 у справі № 678/941/17.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих позивачем доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем вчинено дії у відповідності до критеріїв, визначених ч. 2 статті 2 КАС України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк, визначений ст.295 КАС України, а також інші процесуальні строки щодо апеляційного оскарження, продовжуються на строк дії такого карантину.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 30.06.2020.

Суддя Ю.В. Калашник