Справа № 352/294/20
Суддя: Хоминець М. М.
Дата ухвалення: 2020-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 352/294/20
Провадження № 2-а/352/27/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2020 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Хоминець М.М.

з участю секретаря Гундич Г.В.

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 взводу №2 батальйону управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Бойчука Любомира Євгеновича про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Позивач 05.02.2020 р. звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Свій позов обґрунтовував тим, що згідно постанови відповідача від 25.11.2019 р. на нього накладено штраф у розмірі 510 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП. Він визнаний винним у тому, що 25.11.2019 р. о 14 год. 20 хв., керуючи транспортним засобом «MAN TGX 18.400; BODEXKIS33» н.з. НОМЕР_1 , перевищив навантаження транспортного засобу. Вказану постанову інспектора вважає незаконною і такою, що підлягає до скасування, оскільки дійсно 25.11.2019 р. згідно ПДР він віз щебінь насипом масою брутто 40560 кг, що дозволено ПДР та Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою КМУ від 27.06.2007 р. № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування». Відповідно до п.22.5 ПДР України за спеціальними правилами здійснюється рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує фактичну масу понад 40 т, навантаження на одиночну вісь 11т, здвоєні осі- 16т, строєні 22т. Згідно п.п.3 п.2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою КМУ від 27.06.2007 р. № 879, великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху,затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки. Таким чином, у розумінні даних нормативних актів водію можна перевозити вантаж до 40800 кг (40000х2% /100%/=800), тобто існує похибка не більше як на 2% від маси вантажу, тому до 40 т. або 40000 кг. слід додати ще похибку 800 кг. На його автомобілі було 40560 кг, що є у межах норми перевезення вантажу, тому транспортний засіб яким він керував, не може вважатися великоваговим. Крім того, відповідач у постанові сплутав одиниці виміру, і замість кілограмів написав тонни. Просив визнати незаконною та скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, у позовній заяві позивач зазначив, що просить справу розглядати без його участі. Представник позивача у поданій відповіді на відзив просив позов задоволити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, не повідомив суду про причини неявки.

У поданому відзиві представник УПП в Івано-Франківській області позов не визнав, мотивуючи тим, що 25.11.2019 р. інспектор відділу безпеки дорожнього руху УПП в Івано-Франківській області Бойчук Л. ОСОБА_2 під час несення служби на ділянці автодороги Н-10 в Івано-Франківській області помітив транспортний засіб «MAN TGX 18.400; BODEXKIS33» н.з. НОМЕР_1 , водій якого порушив правила проїзду великовагових транспортних засобів, здійснив рух транспортного засобу з вагою понад 40 т., чим порушив ст. 132-1 КУпАП, а саме «Порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами». Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, інспектор поліції після розгляду адміністративної справи виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 610063 від 25.11.2019 р. з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу 510 грн. та оголосив позивачу її зміст. При перевірці документів на право користування та керування транспортним засобом, товаро-транспортної накладної на перевезення вантажу, інспектором було виявлено у бланку накладної маса брутто вагою 55380 кг., маса самого щебеня 40560кг., в результаті чого було отримано масу, яка перевищує норму дозволеної згідно п.22 ПДР України. Що стосується одиниці виміру вантажу, дійсно при винесенні постанови інспектор ненавмисно, випадково допустив механічну помилку, однак це не виключає факту адміністративного правопорушення. Просив у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що оскаржуваною постановою серії ДПО18 № 610063 від 25.11.2019 р. інспектора роти №2 взводу №2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Бойчука Л.Є. на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП. Позивач визнаний винним у тому, що він 25.11.2019 р. о 14 год. 20 хв. в м. Івано-Франківську по автодорозі Н-10, керуючи вантажним транспортним засобом марки «MAN TGX 18.400; BODEXKIS33» н.з. НОМЕР_1 із причіпом, перевозив щебінь масою 40560т., маса брутто 55380 т., чим порушив п.п. 22.5 ПДР України.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності з вимогами ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 22.5 ПДР України за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Згідно пп. 2 п.2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою КМУ від 27.06.2007 року № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування», великовагові та великогабаритні транспортні засоби транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., № 41, ст.1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Отже, у розумінні вищевказаних нормативних актів можна перевозити вантаж до 40800 кг (40000х2%100%=800), тобто існує похибка не більше як на 2% від маси вантажу.

Позивач перевозив вантаж масою 40560 кг, що є у межах норми перевезення вантажу, а тому транспортний засіб, яким керував останній, не може вважатися великоваговим у розумінні пп. 2 п.2 вищевказаного Порядку.

Крім того, на момент винесення відповідачем оскаржуваної постанови, стаття 132-1 КУпАП містила дві частини, доповнена частиною другою відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю» від 11.09.2019 р., який набрав законної сили 25.09.2019 р., тобто ці дві частини передбачають різні види адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, що тягне за собою накладення на суб`єктів правопорушення різних адміністративних стягнень.

У оскаржуваній постанові відповідача відсутнє посилання на відповідну частину статті 132-1 КУпАП, за якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності.

При цьом, згідно примітки ст.132-1 КУпАП дія частини першої цієї статті не поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів. Суб`єктом правопорушення, передбаченого частиною другою цієї статті, є відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України.

Згідно ч.1 ст.14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 132-1 цього Кодексу, несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Тобто, оскаржувана постанова винесена із порушенням вимог КУпАП, оскільки у ній чітко не вказано, за якою частиною статті особу притягнуто до адміністративної відповідальності.

Також з наданого відповідачем відеозапису з нагрудного відеореєстратора, який переглянутий судом, незрозуміло, яке саме правопорушення було вчинено позивачем, оскільки відповідач вказав лише на усунення технічної несправності, з якою експлуатація транспортного засобу забороняється.

Відповідно до вимог ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, окрім цього, згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а також ч. 2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Фактичні дані, які містяться у постанові про адміністративне правопорушення, не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог ПДР України і відповідно наявність адміністративного правопорушення, оскільки сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

За змістом ч.2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Відповідно до ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Практика Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 08.02.2001 року у справі «Берктай проти Туреччини», рішення від 07.11.2002 року у справі «Лавенте проти Латвії» показує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

У рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З урахуванням встановлених обставин, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності.

Наведені порушення з боку відповідача, на думку суду, є безперечними підставами для скасування оскарженого рішення посадової особи.

Відповідно до вимог ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову про скасування рішення суб`єкта владних повноважень та закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі наведеного, відповідно до Конституції України, ст. 251, 280, 288 КУпАП, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, керуючись ст. 242, 244-246, 286 КАС України, суд

у х в а л и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти №2 взводу №2 батальйону управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Бойчука Любомира Євгеновича про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задоволити.

Скасувати постанову серії ДПО18 № 610063 у справі про адміністративне правопорушення від 25 листопада 2019 року інспектора роти №2 взводу №2 батальйону управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Бойчука Любомира Євгеновича про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП, та закрити справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Згідно п.15.5 розділу VП «Перехідні положення» КАС України (в редакції ЗУ від 03.10.2017 р.) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: Інспектор роти №2 взводу №2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Бойчук Любомир Євгенович, м. Івано-Франківськ, вул. Юності, 23.

Повне судове рішення складено 26.06.2020 р.

Суддя М.М.Хоминець