Справа № 380/3007/20
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/3007/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ) до Львівського прикордонного загону (військової частини НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії -

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Львівського прикордонного загону (військової частини НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі відповідач, військова частина НОМЕР_1 ), у якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача у частині невиплати позивачу середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби;

- стягнути з відповідача середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 03.03.2019 по 13.03.2020 у сумі 148 452,32 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що станом на момент звільнення відповідач всупереч нормам чинного законодавства не здійснив повного розрахунку з позивачем. Оскільки така бездіяльність відповідача є протиправною і порушує його законні права та інтереси, він звернувся із цим позовом до суду.

Ухвалою від 22.04.2020 суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, який надійшов 13.05.2020 за вх. № 23955. Відзив обґрунтований тим, що для задоволення вимог позивача відповідачем повинні бути допущені протиправні діяння щодо норм і приписів законодавства, які зобов`язували відповідача вчинити певні дії, а відповідач повинен був знехтувати вимогами законодавства, внаслідок чого позивач зазнав би певних втрат або його права були б порушені. Але в даному випадку вважає, що відповідач діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України. Відтак просить відмовити у задоволенні позову.

На адресу суду 22.05.2020 за вх. № 25880 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вказує, що на відповідача покладено обов`язок провести всі належні позивачу виплати на день виключення із списків особового складу. Крім цього вказав, що його також письмово не повідомлено про нараховані при звільненні суми коштів, що суперечить вимогам ст. 116 Кодексу законів про працю. Відтак вважає, що відповідачем не доведено правомірності своїх дій, тому просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У зв`язку з відсутністю головуючого судді на роботі (перебуванням на лікарняному у період з 22.06.2020 по 26.06.2020) справа розглядається в перший робочий день головуючого судді 30.06.2020.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 у період з 08.08.2003 по 02.03.2019 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . На момент звільнення займав посаду інспектора прикордонної служби 1-категорії - фельдшера групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 1 категорії (тип Б).

Позивач є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 23.04.2015 (а.с. 19).

Згідно із витягом з наказу «По особовому складу» № 14-ос від 17.01.2019, виданим тво начальника 7 прикордонного загону (1 категорії) підполковником ОСОБА_2 старшого прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 1-категорії - фельдшера групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) відділу прикордонної служби «Амбуків» 1 категорії (тип Б) звільнено у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та направлено для зарахування на військовий облік до Володимир-Волинського ОРВК Волинської області (а.с. 10).

Станом на момент звільнення із позивачем не проведено розрахунків щодо виплати індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, передбаченої п.12 ч.1ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 у справі № 380/422/20 визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) в частині невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.07.2015 по 02.03.2019 та невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 02.03.2019; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.07.2015 по 02.03.2019; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 02.03.2019.

Відтак виплату індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2019 роки відповідачем здійснено лише 13.03.2020 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 у справі № 380/422/20.

Оскільки, як вважає позивач, з ним несвоєчасно проведено розрахунок при звільненні, а саме відповідач протиправно не виплатив індексацію грошового забезпечення та грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993, останній звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993 (далі Закон № 3551-XII) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Абзацом 2 ч. 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (далі Закон № 2011-XII) встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ від 03.07.1991 (далі Закон № 1282-ХІІ).

Так, ст. 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

В силу норми ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 у справі № 380/422/20 встановлено, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 23.04.2015 Західним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України. Відтак суд дійшов висновку про наявність протиправної бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати при звільненні позивачу грошової компенсації за невикористану ним у 2015-2019 роках додаткову відпустку як учасник бойових дій. Також судом враховано, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 року по 02.03.2019 включно, тому суд також визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 02.03.2019.

Згідно ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з ним розрахунок у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною другою статті 116 КЗпП України визначено, що у разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відтак, ураховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд дійшов висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Указом Президента України № 1115/2009 від 29.12.2009 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (далі Положення № 1115/2009), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до п. 293 Положення № 1115/2009 особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

У даному випадку мало місце виключення позивача зі списку особового складу без проведення остаточного розрахунку, а саме: невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 02.03.2019 включно та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки.

Разом з тим, аналізуючи вищезгадані норми матеріального права, Верховний Суд України у постанові від 15.09.2015 (справа № 21-1765а15) дійшов висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, згідно з висновком Верховного Суду України непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21.11.2011 у справі № 6-60цс11, встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені всі належні від підприємства суми, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини.

Як встановлено судом при звільненні з військової служби позивачу не було виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 02.03.2019 включно та грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік.

Разом з цим остаточний розрахунок з позивачем на час розгляду цієї справи проведено 13.03.2020, що підтверджується випискою по картці/рахунку № НОМЕР_3 від 15.03.2020 (а.с. 7).

Виходячи із вищезазначеного, Львівський прикордонний загін зобов`язаний нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні - середнє грошове забезпечення (середній заробіток) за весь період затримки, обрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 (далі - Порядок № 100).

Так, п. 2 Порядку № 100 визначено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до довідки про розмір середньомісячного грошового забезпечення № 244 від 01.04.2020 розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за січень 2019 року (12 133,00 грн) та лютий 2019 року (12 133,00 грн), що становить 24 266,00 грн. Таким чином, для обчислення середнього заробітку з 03.03.2018 до дня фактичного остаточного розрахунку виплати індексації грошового забезпечення та компенсації при звільненні за невикористану додаткову відпустку необхідно застосовувати показник 411,29 грн в день (24 266, 00 грн / 59 днів).

Як встановлено із матеріалів справи остаточний розрахунок із ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням проведено виплатою індексації грошового забезпечення та грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку 13.03.2020 при виключенні останнього із списків частини 02.03.2019, із відповідача належить стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 03.03.2019 по 12.03.2020 із розрахунку 411,29 грн в день за затримку строком 376 днів у сумі 154 645,04 грн.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що ефективним засобом відновлення порушеного права позивача є стягнення із відповідача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 03.03.2019 по 12.03.2020 у сумі 154 645,04 грн з урахуванням при розрахунку такого двох місяців, що передували звільненню січня та лютого 2019 року.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладених норм діючого законодавства та встановлених обставин даної справ, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» судові витрати у вигляді судового збору стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 2,6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до Львівського прикордонного загону (військової частини НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_3 ; код за ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 (військової частини НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України в частині невиплати позивачу середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби.

3. Стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_5 (військової частини НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_3 ; код за ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 03.03.2019 по 12.03.2020 у сумі 154 645 (сто п`ятдесят чотири тисячі шістсот сорок п`ять) гривень 04 копійки.

4. Судові витрати розподілу не підлягають.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.П. Качур