Справа № 520/5925/2020
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
30 червня 2020 р. справа № 520/5925/2020
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Жилкомсервіс" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправними дії Комунального підприємства "Жилкомсервіс" щодо відмови у наданні відповіді на запит на доступ до публічної інформації ОСОБА_1 від 09.04.2020.

Зобов`язано Комунальне підприємство "Жилкомсервіс" повторно розглянути запит на доступ до публічної інформації ОСОБА_1 від 09.04.2020 та надати запитувану інформацію в повному обсязі у відповіді на даний запит з урахуванням висновків суду та вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації".

У судовому рішенні від 11.06.2020 не вирішувалось питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем.

Через канцелярію Харківського окружного адміністративного суду 22.06.2020 від позивача надійшла заява про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, у якій просив ухвалити додаткове судове рішення у справі №520/5925/2020, яким вирішити питання про розподіл судових витрат шляхом стягнення з Комунального підприємства "ЖИЛКОМСЕРВІС" Харківської міської ради витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Представник відповідача подав до суду заперечення проти заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, в якій просить суд у її задоволенні відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне

Відповідно до п.3 ч.1 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно зі статтею 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Приписами ст.132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частинами 3-5 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У пункті 269 Рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Відповідно до вимог статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Позивачем до заяви про ухвалення додаткового судового рішення додано: копію договору про надання правової допомоги №20/04/2020 від 20.04.2020; копію додаткової угоди №1 до договору № 21/04/2020 від 21.04.2020; копія акту приймання-передачі послуг №1 від 14.05.2020 за договором про надання правової допомоги №20/04/2020 про надання правової (професійної правничої) допомоги від "20" квітня 2020 року.

Судом з Додаткової угоди № 1 від 20.04.2020 до договору про надання правової допомоги від 20.04.2020 встановлено, що сторони погодили перелік послуг з правової допомоги Бюро, їх вартість та порядок оплати за наступні юридичні послуги: 1) аналіз запиту на доступ до публічної інформації клієнта від 09.04.2020, відповіді КП "Жилкомсервіс" Харківської міської ради від 17.04.2020; аналіз судової практики щодо правовідносин, які виникли. Надання усної консультації щодо перспективи захисту прав, свобод та інтересів клієнта в судовому порядку - 250 грн./за 1 год; 2) складання позовної заяви в порядку адміністративного судочинства про визнання протиправними дій КП "Жилкомсервіс", зобов`язання вчинити певні дії - 1200 грн; 3) складання клопотання про звільнення від сплати судового збору - 300 грн; грошова винагорода Бюро за вирішення спору на користь клієнта у суді першої інстанції - 50 % від загальної вартості наданих послуг.

Стосовно грошової винагороди за вирішенням спору на користь клієнта, суд зазначає, що формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар (плата за договором), порядок обчислення якого (фіксований розмір чи погодинна оплата), підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Суд звертає увагу на те, що винагорода адвокату за досягнення позитивного рішення у справі, за своїм змістом і правовою природою така винагорода не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні статей 632, 903 ЦК України та статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а є платою за сам результат (позитивне рішення), досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг.

Суд зазначає, що судове рішення не належить до об`єктів цивільних прав (частина перша статті 177 ЦК України), а його ухвалення у конкретній справі не є результатом наданих адвокатами сторін послуг, а тому не може бути предметом договору (частина перша статті 638 цього Кодексу).

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного суду від 12 червня 2018 року У справі №462/9002/14-ц.

Окрім того, відповідно до правової позиції, що викладена Верховним Судом у Додатковій постанові від 06 березня 2019 року по справі № 922/1163/18: адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про обґрунтованість заперечень відповідача щодо необґрунтованості заяви позивача в частині стягнення грошової винагороди Бюро за вирішення спору на користь клієнта у суді першої інстанції - 50 % від загальної вартості наданих послуг.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Суд зазначає, що відповідачем з метою реалізації його обов`язку щодо доведення неспівмірності витрат надано аргументовану позицію щодо того, що суд безпосередньо встановив незначну складність такої справи з огляду на подані позивачем матеріали та не вбачає за необхідне викликати сторони для розгляду справи.

Окрім того, відповідачем обґрунтовано вказано, що серед матеріалів, які підлягали аналізу з боку адвоката, були запит на доступ до публічної інформації від 09 квітня 2020 року на одному аркуші та відповідь КІІ «Жилкомсервіс» на такий запит від 17.04.2020 року на одному аркуші. Тобто, відповідно до Акту приймання передачі послуг від 14 травня 2020 року адвокатом було витрачено 7 (сім) годин на аналіз вищевказаних документів та складання позову. Крім того, відповідно до Акту, адвокатом було витрачено 2 години на аналіз запиту та відповіді на запит, аналіз судової практики та надання усної консультації. Однак, аналіз вказаних документів та судової практики є частиною послуги із складання позовної заяви в порядку адміністративного судочинства.

Суд вважає прийнятною правову позицію відповідача також і щодо того, що позивачем подано позов немайнового характеру, тобто такий, який не має сам по собі ціни позову. Крім того, позивача звільнено від сплати судового збору, що свідчить про відсутність співмірності заявленої суми витрат з ціною позову та матеріальними втратами для позивача.

Суб`єктивними та абстрактними є посилання позивача на те, що позивач перебуває на етапі накладення теоретичних поглядів та уявлення подій української дійсності, що не визначає значення справи для позивача, так само і значення даної справи для громадянського суспільства з тих самих підстав. Посилання позивача на майбутні та недоведені наміри займатися фінансовою освітою також не можуть визначати значення справи для сторони.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Щодо відсутності фактичної оплати послуг, судом встановлено, що відповідно до п. 2 Додаткової угоди №1 від 20.04.2020 оплата за договором здійснюється протягом десяти днів з дня набрання законної сили винесеного Харківським окружним адміністративним судом рішення про суті за надані юридичні послуги за договором.

У суду відсутні правові підстави вважати вищевказані положення додаткової угоди, укладеної між позивачем та адвокатом, такими, що суперечать Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Також у суду відсутні підстави вважати, що договірні зобов`язання між позивачем та адвокатом не буде виконано.

Враховуючи, що процесуальним законом встановлено можливість оцінити витрати на правову допомогу у вигляді гонорару адвоката як такі, що ще не сплачені, однак підлягають сплаті, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів представника позивача щодо відсутності доказів оплати гонорару адвоката за договором від 20.04.2020 з урахуванням положень пункту 2.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оцінивши рівень витрат позивача на правничу допомогу, а також те, що їх сума була не співмірною зі складністю предмета спору та обсягу наданих адвокатом послуг, виходячи із критеріїв розумності та пропорційності оплати послуг адвоката, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 750,00 грн (за виключенням аналізу запиту та відповіді на нього та з розрахунку 50% суми інших витрат, що є співрмірним зі складністю спору).

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду достатньо для ухвалення рішення щодо заяви позивача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 5-10, 19, 77, 132-143, 241-246, 250, 252, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Комунального підприємства "Жилкомсервіс" (вул. Конторська, буд. 35,м. Харків,61052, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Комунального підприємства "Жилкомсервіс" (вул. Конторська, буд. 35,м. Харків,61052, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) гривень 00 коп.

У задоволенні іншої частини заяви - відмовити.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Строк апеляційного оскарження рішення продовжується на строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини додаткового рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення у повному обсязі виготовлено 30 червня 2020 року.

Суддя О.Г. Котеньов