Справа № 400/1229/19
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/1229/19
Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів Єщенка О. В., Танасогло Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року по справі № 400/1229/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області (далі відповідач, ГУ ДФС у Миколаївській області), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14 березня 2019 року № 2139-5306-1407, яким позивачу був нарахований земельний податок за 2016-2018 р.р. у розмірі 29 656, 17 грн. на підставі існуючих даних податково-звітних систем.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у відповідача були відсутні підстави для нарахування йому земельного податку, у зв`язку з тим, що в січні 2017 року земельна ділянка площею 7,5 га була розділена ним на три самостійні земельні ділянки, одна з яких в лютому 2017 року була продана іншій особі. Таким чином, об`єкта оподаткування у виді земельної ділянки площею 7,5 га, з кадастровим номером :04:000:0005 з січня 2017 року не існує і нарахування відповідачем податку на цю земельну ділянку помилкове.

Крім того, при нарахуванні податку, відповідач безпідставно застосував редакцію статті 277 Податкового кодексу України, яка набула чинності лише на початку 2019 року.

За наслідками розгляду зазначеної справи Миколаївським окружним адміністративним судом 30 вересня 2019 року прийнято рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що стаття 277 п. 277.1. ПК України визначала ставку податку виключно для земельних ділянок, які знаходяться за межами населених пунктів, тоді як земельна ділянка позивача знаходиться в межах населеного пункту.

Що стосується заперечень відповідача про те, що позивач не скористався своїм правом на проведення звірки, суд першої інстанції зазначив, що звернення позивача до відповідача з заявою про проведення звірки, є його правом, а не обов`язком і не використання права не може тягнути за собою нарахування податків.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В своїй скарзі, апелянт зазначає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не повно досліджено обставини, що мають значення для справи та не правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до приписів ст. 311 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 грудня 2014 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ "Сателлит-Холд" договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 7,5 га, кадастровий номер :04:000:0005. (а. с. 15-17)

Як убачається з рішення Надбузької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 15 березня 2013 року № 6, земельній ділянці, яку позивач в 2014 року придбав у ТОВ "Сателлит-Холд", присвоєна окрема юридична адреса: вул. Веселинівська, 8, с. Надбузьке, Миколаївського району Миколаївської області, тобто земельна ділянка знаходилась в межах населеного пункту. (а. с. 35)

12 січня 2017 року земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0005 була поділена ним на 3 самостійні земельні ділянки:

- земельна ділянка площею 5,4895 га, якій присвоєно кадастровий номер :04:000:0403;

- земельна ділянка площею 1,8760 га, якій присвоєно кадастровий номер :04:000:0404;

- земельна ділянка площею 0,1345 га, якій присвоєно кадастровий номер :04:000:0405. (а. с. 18-25)

15 лютого 2017 р. позивач продав одну з новостворених земельних ділянок, а саме земельну ділянку площею 0,1345 га, з кадастровим номером :04:000:0405, ОСОБА_2 , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу земельної ділянки. (а. с. 27-28)

У своїх відповідях від 16.04.2019 року стосовно технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок площею 5,4895 га (кадастровий номер :04:000:0403) та земельної ділянки площею 1,8760 га (кадастровий номер :04:000:0404) Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області зазначає, що відсутній витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.(а.с. 29)

В листі Очаківського управління ГУ ДФС у Миколаївській від 09.04.2019 року зазначено, визначаючи податкове зобов`язання, відповідач виходив з того, що позивач є власником земельної ділянки площею 7,5 га, кадастровий номер :04:000:0005, яка належить останньому на підставі договору купівлі-продажу від 25 грудня 2014 року.

При визначенні ставки податку, відповідач керувався приписами ст. 277 п. 277.1. ПК України, відповідно до якої ставка податку за земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів, встановлюється у розмірі не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності вимог, з неправомірності дій відповідача.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Статтею 308 КАС України визначено межі перегляду судом апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої цієї статті суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 308 КАС України зазначено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Крім цього, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В своїй апеляційній скарзі, Головне управління ДФС у Миколаївській області посилається лише на одну підставу, а саме на те, що ОСОБА_1 не скористався своїм правом на проведення звірки з нарахування земельного податку, не звертався до контролюючого органу з письмовою заявою про проведення звірки та не надав відповідних документів (документів, що підтверджують право власності на об`єкт оподаткування, перехід права власності на об`єкт оподаткування).

Інших доводів про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи та прийняття незаконного рішення апеляційна скарга не містить.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вказаною статтею 286 ПК України передбачено лише право платника податку на таке звернення, а не його обов`язок.

На це, пунктом 286.5 статті 286 ПК України передбачено, що платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем знаходження земельної ділянки для проведення звірки даних щодо: розміру площі земельної ділянки, що перебуває у власності та/або користуванні платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, користування пільгою, контролюючий орган за місцем знаходження земельної ділянки проводить протягом десяти робочих днів перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Відтак, посилання апелянта на те, що позивач не звертався до відповідача з метою звірки даних щодо нарахованої суми орендної плати в порядку визначеному статтею 286 ПК України є такими, що висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п.286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Пунктом 287.10. ст.286 ПК України визначено, що податкове зобов`язання щодо плати за землю може бути нараховане за податкові періоди в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що нарахування податкового зобов`язання щодо плати за землю в межах строків, визначених статтею 102 ПК України, є помилковим, оскільки норма цієї статті є загальною по відношенню до положень пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України, яка є спеціальною та має переважне застосування.

Оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким визначено суми земельного податку за 2016-2018 роки, було складено відповідачем 14.03.2019 року, тобто після 01 липня відповідного року, що свідчить про порушення відповідачем приписів пункту 286.5 ст. 286 ПК України.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 29.01.2019 року по справі № 817/213/16.

Підсумовуючи усе викладене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а рішення або ухвала суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року по справі № 400/1229/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Головуючий суддя Димерлій О.О.
Судді Танасогло Т.М. Єщенко О.В.