Справа № 1.380.2019.003874
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.003874 пров. № А/857/4229/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

за участю представника позивача Чорнія Р.Ю.,

за участю представника відповідача Кельбас Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року, прийняте суддею Хома О.П. о 15 годині 17 хвилині у місті Львові, повний текст складений 28.02.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказу, рішень, податкової вимоги та податкових повідомлень-рішень,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до правонаступника Головного управління ДПС у Львівській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Львівській області), в якому, з урахуванням заяви про збільшених позовних вимог, просив: визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДФС у Львівській області від 15.03.2019 №1593; визнати протиправним та скасувати рішення від 28.05.2019: № на суму 680 грн та № на суму 42 674 грн 73 к.; визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.05.2019 №Ф- на суму 144115 грн 19 к.; визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 28.05.2019 № на суму 3 628 520 грн 54 к.; № на суму 680 грн; № на суму 298 480 грн 13 к.; № на суму 7 820 грн; № на суму 326 493 грн 50 к.; № на суму 3 967 902 грн 50 к.; № на суму 510 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року позов задоволено. Задовольняючи позов, основна аргументація суду першої інстанції зводилась до того, що після проведеного аналізу законодавства яке регулює спірні правовідносини та практики Верховного Суду, мало місце відсутність печатки контролюючого органу на запиті про надання інформації та не зазначення у ньому підстав для направлення чи підстави зазначено ті, які не передбачено Кодексом. Відтак, недотримання вимог є порушенням порядку його оформлення, що у свою чергу призводить до виникнення у платника податків права не надавати запитувану інформацію.

Визнання незаконною проведеної перевірки відповідачем є безумовною підставою для визнання незаконним і прийнятих за такої перевірки оспорених рішень.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі звертається увага, що запит направлений ГУ ДПС у Львівській області на адресу позивача, містить вказівку на фактичну і правову підстави направлення запиту (п.п. 73.3.1 п. 73.3 ст. 73 ПК України) та відповідний лист Департаменту податків і зборів фізичних осіб ДПС України, а також обставини, встановлені на підставі податкової інформації, отриманої і опрацьованої відповідно до законодавства можливість ухилення від сплати належних платежів позивача як особою, яка систематично здійснює реєстрацію (перереєстрацію) об`єктів житлової нерухомості.

Також, законодавчо встановлений строк не виконання запиту, що відповідно до приписів п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України є безумовною підставою для проведення документальної позапланової перевірки.

За результатами перевірки встановлено, що ОСОБА_1 упродовж періоду, що перевірявся отримав доходи від систематичного продажу нерухомого майна з метою отримання прибутку, тобто в рамках підприємницької діяльності.

Як наслідок прийнятті податкові повідомлення-рішення, які відповідають обставинам справи та законодавчим нормам. Маються покликання на практику Вищого адміністративного суду України та Верховного Суду.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що запит про надання інформації не має юридичної сили документу і не є обов`язковим до виконання, оскільки він не скріплений печаткою ГУ ДФС у Львівській області, як того вимагає п. 73.3 ст. 73 ПК України.

Покликається на те, що рішення органів податкового контролю не можуть ґрунтуватися на матеріалах перевірок, проведених з порушенням встановлених законом підстав, а прийняті на підставі таких перевірок рішення органів податкового контролю підлягають скасуванню, що відповідає правовій позиції викладеної в численних постановах Верховного Суду.

Зазначено, що позивач не є фізичною особою-підприємцем та при продажу власних об`єктів нерухомості при нотаріальному посвідченні договорів купівлі-продажу сплачував податок на доходи фізичних осіб від продажу об`єктів нерухомого майна у розмірі 5% від бази оподаткування, що відповідає нормам п. 167.2 ст. 167 ПК України. Додатковому оподаткуванню за іншою ставкою ці доходи не підлягають.

ОСОБА_1 здійснював будівництво об`єктів житлової нерухомості в якості замовника будівництва, а саме будівництво на підставі договорів підряду здійснювали підрядники ПП «Фірма «Інтербуд» та ТзОВ «Фірма «Інтербуд», яка є платником ПДВ. Правовстановлюючі документи про право власності вперше оформлялися на замовника будівництва, а після продажу квартир документи про право власності оформлялися уже на їх покупців. В даному випадку продаж квартир фізичним особам-покупцям був уже другим їх постачання, який у відповідності до пп. 197.1.14 п.197.1 ст. 197 ПК України звільнено від оподаткування ПДВ.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено, що Директором Департаменту податків і зборів з фізичних осіб ДФС України направлено на адресу відповідача лист, відповідно до якого надіслано відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб про отримані фізичними особами доходи від продажу (обміну) нерухомого майна за 2013-2018 роки для проведення аналізу на предмет здійснення платниками податків фізичними особами систематичної реєстрації/перереєстрації об`єктів житлової нерухомості без державної реєстрації суб`єктами підприємницької діяльності. В переліку до цього листа, в тому числі значиться ОСОБА_1 .

На підставі вказаного листа ГУ ДФС у Львівській області на адресу ОСОБА_1 надіслало запит від 24.01.2019 № 3306/10/13.7-10 «Про надання інформації та її документального підтвердження».

Запит містить вимогу щодо надання інформації про підстави набуття у власність об`єктів первинної нерухомості (майнових прав), земельних ділянок, документального підтвердження повноти декларування та сплати податків щодо фактів відчуження об`єктів нерухомості за період з 01.01.2015 по 31.12.2017.

ОСОБА_1 не надано відповіді на вказаний запит і не надіслано інформації та підтверджуючих її документів.

Начальником Управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Львівській області на ім`я начальника ГУ ДФС у Львівській області 14.03.2019 складено доповідну записку №184/13.7-15, у якій міститься пропозиція проведення позапланової невиїзної документальної перевірки у зв`язку з тим, що позивачем не надано відповіді на запит від 24.01.2019 №3306/10/13.7-10 про надання інформації та її документального підтвердження, що є підставою для проведення перевірки відповідно до пп.78.1.1. пп.78.1 ст.78 ПК України.

На підставі вказаної доповідної записки та пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, ст.79, п.82.2 ст.82 ПК України начальником ГУ ДФС у Львівській області видано наказ від 15.03.2019 №1593, яким призначено проведення позапланової невиїзної документальної перевірки позивача тривалістю 5 робочих днів з 29.03.2019. Повідомлення позивача про перевірку №13591/10/13.6-11 було складено 15.03.2019.

Копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмове повідомлення від 15.03.2019 №13591/10/13.6-11 надіслано рекомендованим листом з повідомлення про вручення ОСОБА_1 на податкову адресу платника податків.

Позапланову невиїзну документальну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків та зборів, дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи за період з 01.01.2015 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2018 проведено у приміщенні ГУ ДФС у Львівській області з 29.03.2019 по 04.04.2019.

За результатами перевірки контролюючим органом складено акт від 11.04.2019 №575/13.7/, встановлено порушення:

- п.167.1 ст.167, п.177.2 ст.177 ПК України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2015 по 31.12.2018 на загальну суму 2902816 грн 43 к., в тому числі за 2015 на 2365853 грн 51 к., за 2016 на 112521 грн 37 к., за 2017 на 13260 грн., за 2018 рік на 411181 грн 55 к.;

- п.4 ч.1 ст.4, абз.1 п.2 ч.1 ст.7, абз.1 ч.5 ст.8, абз.3, абз.5 ч.8 ст.9 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами і доповненнями), в результаті чого занижено суму єдиного внеску з сум отриманого доходу за період з 01.01.2015 по 31.12.2018 на загальну суму 144115 грн 19 к., в тому числі за 2015 на 76470 грн 47 к., за 2016 на 18338 грн 32 к., за 2017 на 16544 грн, за 2018 на 32762 грн 40 к.;

-п.187.1 ст.187, п.200.1, п.200.2 п.200.4 ст.200, п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за період з 11.02.2015 по 31.12.2018 на загальну суму 3174322 грн, в тому числі за березень 2015 на суму 355347 грн, за квітень 2015 на суму 127192 грн, за травень 2015 на суму 489975 грн, за червень 2015 на суму 75371 грн, за вересень 2015 на суму 204158 грн, за жовтень 2015 на суму 684869 грн, за листопад 2015 на суму 66011 грн, за грудень 2015 на суму 345302 грн, за січень 2016 87890 грн, за квітень 2016 на суму 85220 грн, за січень 2017 на суму 20400 грн, за травень 2018 на суму 430884 грн, за вересень 2018 на суму 201703 грн;

-п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України щодо порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних за січень 2017 , за травень 2018 , за вересень 2018 ;

-пп.1.2, 1.3, 1.6 п.16 прим.1 пiдрозділу 10 Pозділу XX, пп. 163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України, в результаті чого занижено військовий збір за період з 01.01.2015 по 31.12.2018 на загальну суму 238734 грн 50 к., в тому числі за 2015 на 224221 грн 26 к., за 2016 на 12983 грн 24 к., за 2017 на 1530 грн;

- пп.49.18.1 п.49.18 ст.49, п.203.1 ст.203 ПК України щодо порушення строків подання податкової декларації з податку на додану вартість за березень-грудень 2015 , січень-грудень 2016 , січень-грудень 2017 , січень-грудень 2018 ;

- п.3.2 р.ІІІ Наказу Міндоходів України від 09.09.2013 № 454 «Про затвердження порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та ч.4 п.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464 (із змінами та доповненнями), щодо порушення строків подання звітів щодо суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 2015-2018 роки;

- п.49.18.5 п.49.18 ст.49, п.177.5 та п.177.11 ст.177 ПК України щодо порушення строків подання податкових декларацій про майновий стан і доходи за період 2015-2018 роки;

- п.44.3 ст.44, п.85.2 ст.85 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) щодо ненадання книги обліку доходів і витрат за період з 01.01.2015 по 31.12.2018 та інших документів, що підтверджують результати здійснення господарської діяльності.

На підставі вказаного акту перевірки податковим органом 28.05.2019 винесено: рішення № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464 на суму 680 грн; рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 42 674 грн 73 к.; податкове повідомлення - рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачують фізичні особи за результатами річного декларування на загальну суму 3 627 520 грн 54 к., в тому числі основна сума грошового зобов`язання - 2 902 816 грн 43 к., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 725 704 грн 11 к.; податкове повідомлення рішення №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 680 грн; податкове повідомлення рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 298 480 грн 13 к, в тому числі основна сума грошового зобов`язання - 238 734 грн 50 к., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 59 683 грн 63 к.; податкове повідомлення рішення №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за платежем податок на додану вартість у сумі 7 820 грн; податкове повідомлення рішення №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за платежем податок на додану вартість у сумі 326 493 грн 50 к.; податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 3 967 902 грн 50 к., в тому числі основна сума грошового зобов`язання - 3 174 322 грн, штрафні(фінансові) санкції (штрафи) - 793 580 грн 50 к.; податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафу) - 510 грн.

Окрім того, ГУ ДФС у Львівській області направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.05.2019 №Ф- на суму 144115 грн 19 к. заборгованості зі сплати єдиного внеску.

Згідно з ч. 1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 55 ГК України, громадяни України визнаються учасниками господарських відносин (тобто є суб`єктами господарювання) за умови їх державної реєстрації як підприємців.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» державна реєстрація проводиться за заявницьким принципом.

Отже, реєстрація фізичної особи підприємцем проводиться лише за наявності відповідного наміру (волевиявлення), який реалізується шляхом подання відповідної заяви.

Відповідно до частини першої статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Цей правовий принцип дотично до спірних правовідносин слід розуміти так, що право платника податків зареєструватися ФОП не може бути обов`язком; платник податку - фізична особа не повинен сплачувати податки в розмірі, встановленому для ФОП.

Аналіз зазначеного вказує на те, що законодавством України не передбачено надання фізичній особі статусу фізичної особи-підприємця в обхід встановленій процедурі, в тому числі й за рішенням будь якого суб`єкта владних повноважень (в даному випадку органу ДПС). Вчинення таких дій суб`єктом владних повноважень безумовно свідчить про порушення принципу належного урядування та безпідставне втручання до майнових прав фізичної особи.

Оскільки ОСОБА_1 , не є та ніколи не був зареєстрованим як фізична особа-підприємець (суб`єкт господарювання), тому оподаткування його доходів має здійснюватися із застосуванням встановлених Податковим кодексом України правил загальної системи оподаткування для платників податків - фізичних осіб, що не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Відтак, помилковими є висновки податкового органу про те, що доходи, отримані позивачем без реєстрацій ФОП, мають оподатковуватися за правилами статті 177 ПК України, яка поширюється на оподаткування доходів, отриманих ФОП.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.05.2020 у справі №810/1963/18.

Поряд з цим, слід зазначити, що підпунктом 16.1.5 пункту 16.1. статті 16 Податкового кодексу України (далі ПК України) встановлено обов`язок платника податків подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.

Згідно з пп. 78.1.1 пункту 78.1. статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Отже, обов`язковою передумовою здійснення документальної перевірки є направлення платнику податків запиту про надання пояснень та їх документального підтвердження.

Пунктом 78.4 статті 78 ПК України передбачено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідно до статті 81 ПК України у наказі на проведення документальної позапланової перевірки повинно бути зазначено підставу для її проведення із зазначенням відповідного підпункту пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу.

Згідно з абзацом першим та другим пункту 73.3 статті 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.

Також, нормами зазначеного пункту передбачено, що у разі коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Пунктом 10 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1245, встановлено, що запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу. У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.

З наведеного слідує, що відсутність печатки контролюючого органу на запиті про надання інформації, не зазначення у останньому підстав для направлення та/або зазначення підстав, не передбачених Кодексом, недотримання інших вимог є порушенням порядку його оформлення (складання), що у свою чергу призводить до виникнення у платника податків права не надавати запитувану інформацію.

Вимоги, які висуваються до змісту запиту є нормативно визначеними і поширювальному тлумаченню не підлягають.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 126.02.2019 (№826/9082/15).

Пунктом 86.1 статті 86 ПК України передбачено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Відповідно до пункту 86.10 статті 86 ПК України в акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника.

Згідно з частиною 3 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI) обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі Інструкція № 449) органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Пунктом 4 розділу VI Інструкції № 449 встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Таким чином, здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень, рішень про застосування штрафних санкцій та формування вимоги про сплату боргу (недоїмки). За відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення рішень про застосування відповідальності до платника податків.

Законодавчими нормами, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою для визнання наказу про проведення перевірки. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.03.2018 (справа №1570/7146/12) та від 24.10.2018 (справа №808/1746/15), від 20.09.2019 (справа №0340/1931/18).

Відтак, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Однією з підстав для проведення перевірки позивача визначено підпункт 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України, реалізація якого передбачає необхідність наведення податковим органом у змісті запиту конкретних порушень, вчинених цим платником податків, а не лише вживання загальних формулювань та суто посилання на норми податкового законодавства.

Колегія суддів зазначає, що у запиті відповідача від 24.01.2019 №3306/10/13.07-10 «Про надання інформації та її документального підтвердження» не вказано жодної з шести фактичних підстав надіслання контролюючим органом платнику податків запиту про надання інформації та документів, які передбачено абзацами 7-14 пункту 73.3 статті 73 ПК України та відсутня печатка контролюючого органу, що позбавляє його сили юридичного документу.

Також, відсутність печатки жодним чином не спростовано скаржником у подані ним апеляційній скарзі. Врешті сам апелянт визнав деякі порушення, які на його думку не впливають на висновки.

Вказані обставини у своїй сукупності вказують на невідповідність такого запиту нормам чинного законодавства, що у відповідності до норм статті 73 ПК України звільняє платника податків від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Покликання на лист Департаменту податків і зборів з фізичних осіб ДФС України від 18.01.2019 №1766/7/99-99-13-04-03-17, як на підставу направлення такого запиту, суд апеляційної інстанції з врахуванням аналізу його змісту вважає таким, що не може розглядатися, як інформація про порушення позивачем вимог діючого законодавства, підстава подання запиту про надання інформації та документів чи підстава проведення позапланової перевірки у випадку ненадання відповіді на них. Оскільки як на момент надіслання позивачу запиту, так і на момент прийняття спірного наказу про проведення перевірки від 15.03.2019 №1593 відповідач не володів жодною інформацією, яка в достатній мірі свідчила б про наявність порушень законодавства з боку позивача і могла бути підставою проведення позапланової перевірки. Також, вказаний лист не містить інформації про те, що конкретні, перелічені у Додатку до листа особи, допустили порушення законодавства.

Таким чином, недотримання законодавчих норм (ст.ст. 75-81 ПК України) порушує відповідні гарантії захисту прав та інтересів платника податків, а відтак є порушенням суб`єктивних прав останнього в адміністративних правовідносинах.

Зазначенні обставини вказують на те, що у відповідача не було підстав для винесення наказу про призначення позапланової виїзної перевірки платника податків з підстав, визначених підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України, що свідчить про протиправність як самого наказу, так і проведення перевірки на підставі такого наказу.

Також, у спірному наказі не має посилання на те, що відповідачем за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків вимог податкового, валютного та іншого законодавства, як це передбачено п.п.78.1.1 ст.78 Податкового кодексу України.

Аналогічний висновок щодо невідповідності вимогам законодавства наказу про проведення перевірки зроблено Верховним Судом у постанові від 19.04.2019 у справі №№813/4282/16.

Відтак, зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 » від 15.03.2019 №1593 є обґрунтованими.

Враховуючи встановлення під час розгляду справи протиправності проведеної відповідачем документальної позапланової невиїзної перевірки є безумовною підставою для визнання незаконними і прийнятих за результатами такої перевірки рішень.

Зазначений висновок апеляційного суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеному у постанові від 20.09.2019 у справі №0340/1931/18.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд апеляційної інстанції враховує правову позицію, викладену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України», в якому суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

В даному випадку, встановленні порушення, які були вчиненні при запиті, знівельовують як саму перевірку так і рішення податкового органу прийнятих за її наслідками.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року у справі №1.380.2019.003874 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з урахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 25.06.2020 року.