Справа № 520/6481/2020
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

26 червня 2020 р. № 520/6481/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зоркіної Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить:

визнати протиправним та скасувати рішення № 582 відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 10 лютого 2020 року, яким відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років;

визнати наявність у ОСОБА_1 необхідного стажу роботи для призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до п. 4 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити пенсію за вислугу років відповідно до п. 4 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 04 лютого 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що згідно класифікаторів професій протягом всього часу її роботи на посаді «вокаліста» такої посади передбачено не було, проте згідно даних трудової книжки, загальний стаж на зазначеній посаді склав 24 роки 4 місяці 15 днів. Позивач зауважує, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звертається за призначенням пенсії, а отже, не може впливати на її особисті права. Крім того позивач зазначила, що пошук відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на сайті Міністерства юстиції України (https://usr.minjust.gov.ua/) не дав результатів пошуку за параметрами «Харківське обласне об`єднання музикальних ансамблів» та «Харківське комунальне концертно-естрадне орендне підприємство «Радуга», встановити наявність правонаступників зазначених юридичних осіб позивачці самостійно не вдалось. В той же час, відповідач, як орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, проте, після звернення позивачки до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з відповідною заяво про призначення їй пенсії за вислугу років відповідачем не було здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити пільговий стаж позивачки.

Ухвалою суду від 22.05.2020 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представником відповідача до суду надано відзив на адміністративний позов, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог зазначивши, що на підставі наданих позивачем документів та враховуючи індивідуальні відомості про застраховану особу, спеціальний стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років у позивача відсутній, натомість страховий стаж роботи складає 24 роки 9 місяців 17 днів. Відповідач зазначив, що періоди роботи на посаді «вокаліст» не можливо зарахувати до спеціального стажу, оскільки зазначена посада не передбачена переліком посад артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів, які мають право на пенсію за вислугу років незалежно від віку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року № 583. Крім того позивачем не було надано підтверджуючих документів, що Харківське обласне об`єднання музикальних ансамблів та ТОВ ТВФ «Харківський м`ясокомбінат» є концертними організаціями.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини.

24.11.1980 року позивачка прийнята до Харківського обласного об`єднання музикальних ансамблів на посаду «вокаліста». З 24.06.1994 Харківське обласне об`єднання музикальних ансамблів перейменовано на Харківське комунальне концертно-естрадне орендне підприємство «Радуга», де позивачка продовжила працювати та була звільнена за власним бажанням 31.08.1996 року. В подальшому, з 01.08.2002 року по 30.06.2011 року відповідно до запису в трудовій книжці позивачки, працювала в кафе ООО ТПФ «Харківський м`ясокомбінат» на посаді вокалісти.

04.02.2020 року позивач звернулася до Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. 4 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Разом із заявою позивачкою надано уточнюючу довідку ТОВ ТВФ «Харківський м`ясокомбінат» що позивач дійсно працювала в ТОВ ТВФ «Харківський м`ясокомбінат» солісткою-вокалісткою в художньому колективі ансамблю «Старі друзі» в період з 01.08.2002 року по 30.06.2011 року на основному місці роботи.

Рішенням відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області позивачці відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Перевіряючи оскаржуване рішення відповідача на відповідність положенням ч.2 ст.2 КАС України суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що основним спірним питанням в даній справі, з огляду на підстави відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах, є визначення права вокаліста на призначення пенсії згідно п. «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Так, п. «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають артисти театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів при стажі творчої діяльності від 20 до 35 років за переліком та у порядку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку, але не раніше досягнення 55 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають артисти театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацом першим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності стажу творчої діяльності, передбаченого абзацом першим цього пункту, та після досягнення ними віку, встановленого абзацами тринадцятим - двадцять п`ятим пункту "е" цієї статті.

Отже, передумовою призначення пенсії за вислугою років артистам театрально - концертних та інших видовищних закладів, підприємств, колективів є наявність низки взаємопов`язаних обставин: робота на відповідній посаді, визначеній постановою КМУ, наявність відповідного стажу та досягнення віку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» затверджено Перелік посад артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів, які мають право на пенсію за вислугу років незалежно від віку (далі - Перелік).

Так згідно п.1, 2 Переліку за наявності стажу творчої діяльності на посадах не менше 20 та 25 років відповідно мають артистки-вокалістки (солістки), солістки-бандуристки театрів опери і балету, музичних і музично-драматичних театрів, концертних організацій, телебачення і радіомовлення, оперних студій вищих навчальних закладів мистецтв, жокеї; артисти-вокалісти (солісти) театрів опери і балету, музичних і музично-драматичних театрів, концертних організацій, телебачення і радіомовлення, оперних студій вищих навчальних закладів мистецтв (крім артисток-вокалісток (солісток), вказаних у пункті 1 цього Переліку).

Суд зазначає, що за даними класифікатора посад службовці Загальносоюзного класифікатору професій робітників, посад службовців і тарифних разрядів, затвердженого постановою Державного комітету стандартів ради Міністрів СРСР від 10.11.1075 № 16, від 27.08.1986 № 016, Державного класифікатору України, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 27.07.1995 № 257, наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 26.12.2005 року № 375 «Про затвердження національних класифікаторів, зміни до державного класифікатора та скасування чинності державних класифікаторів», Національного класифікатора професій України, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 № 327 визначено професіональні назви робіт: артист-вокаліст , артист-соліст, артист-соліст-інструменталіст, тоді як посади «вокаліст» вказаними нормативними актами не визначено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що протягом трудової діяльності позивачки, назва посади, яку вона обіймала та відповідно до якої здійснювала свої професійна функціональні обов`язки, невірно відображалася у трудовій книжці.

Проте, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звертається за призначенням пенсії, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція визначена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 справа № 677/277/17 (провадження № К/9901/1298/17).

Суд зазначає, що згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно зі ст. 101 Закону № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок), визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Положеннями пункту 2, 3 Порядку встановлено, що у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 17 Порядку передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника ( п. 18 Порядку).

Частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV встановлено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Враховуючи викладене, суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Крім того відповідачем не перевірено виконання позивачкою специфічних професійних обов`язків, які з урахуванням приписів ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» , положень наказу Міністерства культури і мистецтв України від 04.02.2000 № 32, яким затверджено Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників ( Випуск 84, Діяльність у галузі драматичного мистецтва та інша розважальна діяльність) дають право на призначення пенсії на пільгових умовах незалежно від назви посади, яку особа обіймала.

Вирішуючи спір по суті, суд приймає до уваги, що обставини, які підлягали встановленню у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі, відсутності у позивачки повного об`єму необхідних для реалізації її прав документів та повноті записів у наявних підтверджуючих пільговий стаж документах, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Суд зазначає, що відповідач не в повному обсязі використав свої права надані йому Законом та Порядком при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення позивачу.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення № 528 від 10.02.2020 року про відмову в призначенні пенсії за вислугою років, як такого , що прийняте без урахування усіх обставин у справі.

Частиною 2 статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховує положення Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 07.03.2018 у справі № 569/15527/16-а, від 20.03.2018 у справа № 461/2579/17, від 20.03.2018 у справі № 820/4554/17, від 03.04.2018 у справі № 569/16681/16-а та від 12.04.2018 у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у частині 2 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Тобто, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи наведене та керуючись ч.2 ст.9 КАС України, приходить до висновку, що слід прийняти рішення про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 04.02.2020 року про призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням висновків суду.

При цьому, суд вважає, вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини по справі.

Відповідно до ст.ст.7,9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У відповідності до ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 5-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 10.02 2020 року про відмову в призначенні пенсії за вислугою років ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про призначення від 04.02.2020 року, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 )

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строки, визначені в рішенні суду обраховуються з урахуванням п.3 Прикінцевих положень КАС України.

Суддя Зоркіна Ю.В.