Справа № 160/6724/20
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

26 червня 2020 року Справа 160/6724/20

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Серьогіна О.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Бурха-Крутоус Лілія Анатоліївна про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

22.06.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Бурха-Крутоус Лілія Анатоліївна, в якому просить:

- визнати незаконними дії Приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни по проведенню оцінки майна - земельної ділянки, кадастровий номер -01-137-0109, загальною площею 0,060 гектарів, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати протиправною і скасувати оцінку майна згідно Висновку до звіту про оцінку земельної ділянки від 26 лютого 2020 року, який зроблений згідно із Постановою ВП №59669531 від 10.02.2020 року про залучення СОД для участі у виконавчому провадженні Приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни, «Суб`єктом оціночної діяльності» - ФОП Багровим Дмитром Олеговичем.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали поданого адміністративного позову, суддя приходить до висновку про те, що зазначений позов слід залишити без руху на підставі ч. 1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 161 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень в позовній заяві зазначаються обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

В рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що положення ч. 2 ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному; реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом. Таким чином, конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; п. 33).

Суд також враховує вже зазначену позицію Європейського суду з прав людини у справі «Голдер проти Сполученого Королівства», згідно з якою саме «небезпідставність» доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду. У п. 30 32 рішення у справі «Наталія Михайленко проти України» (заява №49069/11) Суд повторює, що п. 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (див. рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), п. 36, Series A №18). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання в реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним, та скаржиться на те, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції йому не було надано жодних можливостей подати до суду скаргу (див. серед іншого (inter alia), рішення у справах «Рош проти Сполученого Королівства» (Roche v. the United Kingdom), заява №32555/96, п. 117, та «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (Salontaji-Drobnjak v. Serbia), заява №36500/05, п. 132). Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб» (див. рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A №93). Встановлюючи такі правила, договірна держава користується певною свободою розсуду, однак обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Крім того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Кордова проти Італії» (№1) (Cordova v. Italy (no. 1)), заява №40877/98, п. 54, та рішення у справі «Фаєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), п. 65, Series A № 294-B).

Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Це особливо стосується гарантій, закріплених ст. 6 Конвенції, з огляду на визначне місце, яке у демократичному суспільстві займають право на справедливий суд разом з усіма гарантіями за цією статтею (див. рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Альберт-Адам ІІ проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany) [ВП], заява №42527/98, п. 45). У п. 54 рішення у справі «Креуз проти Польщі (Kreuz v. Poland, заява №28249/95) Суд також погодився, що можуть бути справи, в яких майбутній позивач повинен мати попередній дозвіл до того, як йому дозволять процедуру подання позову (див. рішення суду у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), серія A, №93, п. 59).

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі №800/301/16).

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту (висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №802/2474/17-а; провадження №11-1081апп18).

В обґрунтування вимог позовної заяви було зазначено, що ознайомившись з матеріалами зазначеного виконавчого провадження №59669531, позивачу стало відомо, що 08.02.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегерою Людмилою Олександрівною було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №172 (надалі - Виконавчий напис), за яким запропоновано: «Звернути стягнення на земельну ділянку, кадастровий номер -01-137-0109, площею 0,060 гектарів, цільового призначення для ведення садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , (далі Предмет іпотеки). Власником Предмета іпотеки є ОСОБА_1 . Зазначене нерухоме майно на підставі Іпотечного договору земельної ділянки 800003676-И, посвідченого 21.04.2008 року, ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №1931, (далі Іпотечний договір) , було передано в іпотеку в забезпечення зобов`язань по Кредитному договору №800003676 від 21 квітня 2008 року (далі Кредитний договір), кредитором за яким є Акціонерне товариство «АЛЬФА-БАНК» (далі - Стягувач). Строк платежу за Кредитним договором настав. Позичальником по Кредитному договору є ОСОБА_1 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації Предмету іпотеки, пропоную задовольнити вимоги Стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання неналежного виконання Боржником умов Кредитного договору за період з 13 листопада 2016 року по 13 листопада 2018 року, а саме: заборгованість за кредитом 8233,30 вол. США; заборгованість за відсотками за користування кредитом 4853,31 дол. США. Загальна сума заборгованості становить 13086,61 дол. США та сума плати, що здійснена Стягувачем за вчинення виконавчого напису». При цьому позивач не погоджується із зазначеним виконавчим написом у зв`язку з чим подано відповідну позовну заяву про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Одночасно з цим, 20.03.2020 року позивач отримав Висновок до звіту про оцінку земельної ділянки від 26.02.2020 року, який зроблений згідно із Постановою ВП №59669531 від 10.02.2020 року про залучення суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні Приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни, «Суб"єктом оціночної діяльності» - ФОП Багровим Дмитром ОСОБА_3 . Згідно Висновку до звіту про оцінку земельної ділянки зроблена оцінка нерухомого майна: земельна ділянка, кадастровий номер -01-137-0109, загальною площею 0,060 гектарів, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та відповідно до якого визначено її ринкову вартість у розмірі 315 000,00 грн. Позивач критично ставиться до Висновку до звіту про оцінку земельної ділянки від 26 лютого 2020 року, відповідно до якого вартість цієї ж земельної ділянки визначена у розмірі 315 000 грн., оскільки суб`єкт оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 , не проводив огляд (обстеження) об`єкту оцінки, і це могло безумовно вплинути на визначення ринкової вартості майна, а саме земельної ділянки. При цьому позивач зазначає, що згідно Висновку від 31.10.2018 року щодо оцінки цієї ж земельної ділянки було визначено її ринкову вартість у розмірі 60 159,16 грн. На думку позивача, внаслідок проведення оцінки земельної ділянки з порушенням процедури проведення такої оцінки, оціночна вартість земельної ділянки збільшилась до 315000 грн. порівняно з попередньою оцінкою у розмірі 60 159,16 грн.

Таким чином, з позовної заяви та доданих до неї документів не вбачається, які саме права позивача були порушені оскаржуваною оцінкою майна, враховуючи, що вартість майна, яке підлягає реалізації для погашення іпотечного зобов`язання було збільшено, наслідком чого може стати реалізація предмета іпотеки за вищою ціною та погашення більшої суми заборгованості внаслідок продажу такого майна.

Таким чином, позовна заява ОСОБА_1 подана без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частин 1, 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням вищевикладеного, суддя вважає за необхідне адміністративний позов залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з моменту отримання копії ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 161, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Бурха-Крутоус Лілія Анатоліївна про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Позивачу у десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позову без руху усунути недоліки позовної заяви та надати до канцелярії суду:

- надати належне обґрунтування порушення оскаржуваним рішенням прав, свобод, інтересів позивача (з наданням відповідних доказів) з урахуванням висновків суду;

Роз`яснити позивачу, що відповідно до пункту 1 частини 2, частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надіслати особі, що звернулась із позовною заявою.

Ухвала суду не підлягає оскарженню окремо від ухвали про повернення заяви згідно до вимог ст. ст. 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна