Справа № 120/1672/20-а
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 липня 2020 р. Справа № 120/1672/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шаповалової Т.М., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - відповідач), у якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 16.03.2020 року №2-7101/15-20-СГ про відмову в наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сільськогосподарського призначення, державної форми власності, для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту);

зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сільськогосподарського призначення, державної форми власності, для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту), із урахуванням правової оцінки, наданої судому у своєму рішенні;

стягнути з відповідача на користь позивача судові втирати по розгляду справи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що в лютому він та інші особи звернулися до відповідача із колективним клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності, з кадастровим номером: :01:002:0198, орієнтовною площею по 2,0 га кожній особі, з метою подальшої передачі безоплатно у власність, для ведення особистого селянського господарства, на території Антонівської сільської Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-7101/15-20-СГ від 16.03.2020 року відмовлено позивачу у наданні такого дозволу, посилаючись на те, що земельна ділянка перебуває у користуванні ОСОБА_2 відповідно до договору оренди, який діє до 27.02.2025 року.

Позивач вважає, вказаний наказ протиправним, а тому звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав.

21.04.2020 року прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

15.05.2020 року представником відповідача подано відзив на адміністративний позов. У відзиві зазначено, що наказом відповідача № 2-7101/15-20-СГ від 16.03.2020 року відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, з таких підстав, що на момент подання колективного клопотання земельна ділянка державної власності сільськогосподарського призначення площею 25,0127 га з кадастровим номером :01:002:0198 перебуває в оренді ОСОБА_2 , відповідно до договору, укладеного 25.12.2012 року з Томашпільською райдержадміністрацією терміном до 27.02.2025 року.

Також вказує, що надання дозволу на розроблення документації та подальша передача у власність земельної ділянки можлива лише після припинення права власності чи користування ними.

Стосовно зобов`язання видати наказ про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, відповідач вказує, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки, такі дії виходять за межі, визначених законодавцем повноважень.

Таким чином, дискреційні повноваження в більш звуженому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Відтак на думку відповідача оскаржуваний наказ є правомірним та відповідає вимогам чинного законодавства.

Враховуючи наведене, відповідач вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Ухвалою суду від 29.05.2020 року витребувано в Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області належним чином засвідчені копії документів, а саме: колективне клопотання позивача з додатками до нього, а також усі наяві у відповідача документи, пов`язані з розглядом цього клопотання.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши інші докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

12.02.2020 року позивач та інші особи звернулися до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з відповідним колективним клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності, з кадастровим номером: :01:002:0198, орієнтовною площею по 2,0 га кожній особі, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Антонівської сільської Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

До клопотання позивач додав: копію паспорту; копію РНОКПП, копію нотаріально-посвідченої заяви - згоди ОСОБА_2 на вилучення земельної ділянки та затвердження документації із землеустрою та передання у власність земельних ділянок від 10.09.2019 року; копію додаткової угоди; копію договору оренди землі № 6 від 25.12.2012 року; копію кадастрового плану; викопіювання з Публічної кадастрової карти України з позначенням бажаного місця розташування земельних ділянок.

За наслідком розгляду даного звернення, наказом відповідача №2-7101/15-20-СГ від 16.03.2020 року відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення - 01.03), розташованої на території Антонівської сільської Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту), у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

У наказі відповідач посилається на ст. 79-1, 116, 118, 122 Земельного кодексу України, Положення про Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 20.02.2020 року №53 та вказує, що відмовлено у наданні вказаного дозволу з таких підстав, що земельна ділянка державної власності сільськогосподарського призначення площею 25,0127 га з кадастровим номером :01:002:0198 перебуває в оренді ОСОБА_2 , відповідно до договору, укладеного 25.12.2012 року з Томашпільською райдержадміністрацією терміном до 27.02.2025 року. Вказано, що вилучення земельної ділянки (згідно нотаріально посвідченої заяви від 10.09.2019 року реєстраційни1 № 831) для сільськогосподарського використання відповідно до вимог ч. 5 ст. 149 Земельного кодексу України належить до повноважень районної державної адміністрації. Відповідно до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Позивач вважає вказаний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч.7 ст. 118 ЗК України).

Судом встановлено, що позивач звертаючись до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства просить надати дозвіл, саме на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства державної форми власності, орієнтовною площею 2,00 (два) га на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту), яка вже є сформованою та їй присвоєно кадастровий номер :01:002:0198 (загальна площа - 25,0127 га).

Згідно частин першої та другої статті 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Виходячи з аналізу положень частин п`ятої-десятої статті 79-1 ЗК України можна дійти висновку, що підставою для формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, а не проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, згоду на виготовлення якого просить надати позивач у клопотанні.

Відтак, за даних обставин справи, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина шоста статті 79-1 ЗК України, яка встановлює, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, здійснюється на підставі відповідної технічної документації із землеустрою.

Крім того, згідно з ч.1 ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Отже, формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Наведені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 30.08.2018 у справі № 802/928/17-а, що підлягають врахуванню судом відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України та ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач помилково звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а не із клопотанням про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, що суперечить вимогам ч. 6 ст. 79-1 ЗК України та виключає передбачені Земельним кодексом України підстави для позитивного вирішення клопотання ОСОБА_1 .

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства державної форми власності, орієнтовною площею 2.0 гектари на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту), кадастровий номер земельної ділянки - :01:002:0198 із врахуванням правової оцінки, наданої судом у своєму рішенні, то така не підлягає задоволенню із наступних мотивів.

По - перше суд зазначає, що вимога зобов`язального характеру є похідною від першої, а тому, з огляду на відсутність підстав для скасування наказу відповідача, відсутні й підстави для зобов`язання суб`єкта владних повноважень надавати дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Крім цього, як встановлено судом, позивач звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а не із клопотанням про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою, щодо її поділу та об`єднання. Однак, враховуючи, що земельна ділянка - :01:002:0198 (загальна площа: 25, 0127 га) мету із набуття прав на частину якої переслідує позивач є сформованою, позивач повинен був клопотати про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою, щодо її поділу та об`єднання. Невідповідність клопотання позивача вимогам ч. 6 ст. 79-1 ЗК України, а звідси і ст. 118 ЗК України вказує як на наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання, так і виключає підстави для зобов`язання відповідача вчиняти дії з метою надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Щодо аргументів позивача про помилкове мотивування наказу № 2-7101/15-20-СГ від 16.03.2020 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації» суд зазначає таке.

Підставою відмови у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок відповідач вказує перебування земельної ділянки, яку бажає отримати позивач, в оренді іншої особи.

Як зазначалось вище, відповідно до ч. 7 ст.118 ЗК підставами для відмови у наданні дозволу є: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Дані підстави є вичерпними та не передбачають відмови у зв`язку з перебуванням земельної ділянки в оренді іншої особи.

Оцінюючи вказані відповідачем підстави, суд зазначає таке.

У відповідності до ч. 6 ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III, особа яка претендує на безоплатне набуття у власність земельної ділянки державної власності до клопотання повинна долучити графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, а у випадку перебування земельної ділянки у користуванні - погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

В силу норм ч. 5 ст. 116 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Аналіз норм глави 15 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III Право користування землею дає підстави вважати, що окремими видами речового права користування землею є право постійного користування земельною ділянкою (ст. 92 ЗК України) та право оренди земельної ділянки (ст. 93 ЗК України).

У ч. 6 ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III не конкретизовано вид користування земельною ділянкою, за умови наявності у іншої особи якого, заявник повинен надати погодження землекористувача для її вилучення. Однак як у першому так і в другому випадку, обов`язковою передумовою припинення права особи на користування земельною ділянкою є її згода і лише у такому випадку, у відповідності до ч. 5 ст. 116 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III, земельна ділянка може бути передана іншій особі.

Як вбачається із клопотання позивача, до нього надавалася копія нотаріально посвідченої заяви згоди ОСОБА_2 на вилучення земельної ділянки та затвердження документації із землеустрою від 10.09.2019 року.

Що стосується посилань відповідача на можливість вилучення земельної ділянки згідно наданої нотаріально посвідченої згоди на підставі ч.5 ст.149 Земельного кодексу, що віднесено до повноважень районної державної адміністрації, то суд зазначає таке.

Поняття вилучення земельної ділянки яке застосовано у нормі ч. 6 ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III не слід ототожнювати із передбаченою ст. 149 ЗК України процедурою вилучення земельних ділянок для суспільних та інших потреб яке здійснюється за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування чи рішенням суду. Так, ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III регулює правовідносини щодо безоплатного отримання у власність земельної ділянки державної власності, а набувачем такого права за передбаченою вказаною нормою процедурою є громадяни, тоді як ст. 149 ЗК України регулює інші за характером правовідносини.

Так, згідно ч. 1, 2 та 5 вказаної норми, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності (крім випадків, визначених ч. 9 цієї статті), які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) сільськогосподарського використання;

б) ведення водного господарства;

в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо) з урахуванням вимог частини восьмої цієї статті.

Отже, у разі перебування бажаної для заявника земельної ділянки у користуванні іншої особи, до клопотання про надання дозволу на розроблення відповідного виду документації із землеустрою, необхідно долучити погодження землекористувача, яке у подальшому може бути підставою для припинення його речового права.

Також суд критично ставиться до посилань відповідача у відзиві на позицію Верховного суду в постанові від 19.06.2018 року у справі №816/1920/17, оскільки в зазначеній справі спірні правовідносини стосуються затвердження проекту землеустрою, а не надання дозволу на розробку документації із землеустрою.

В той же час, сам текст ч.6 ст.118 ЗК України передбачає можливість надання дозволу на розробку документації із землеустрою у разі коли земельна ділянка перебуває у користуванні інших осіб.

Враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, суд частково погоджується із твердженнями позивача про помилкове мотивування відповідачем спірного наказу.

Однак, вимоги адміністративного позову задоволенню не підлягають, оскільки позивач звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а не із клопотанням про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою, щодо її поділу та об`єднання. Невідповідність клопотання позивача вимогам ч. 6 ст. 79-1 ЗК України, а звідси і ст. 118 ЗК України вказує як на наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання, так і виключає підстави для зобов`язання відповідача вчиняти дії з метою надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що у зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог, сплачена позивачем при зверненні до суду сума судового збору відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано суддею 01.07.2020

позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (, вул. Келецька, 63, м. Вінниця, 21027)

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна