Справа № 260/749/20
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року м. Ужгород№ 260/749/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання - Олійник В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення заборгованості з оплати праці за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 23 червня 2020 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складена 30 червня 2020 року.

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області (далі відповідач, ГУНП в Закарпатській області), яким просить визнати незаконним та скасувати наказ № 606 від 30.03.2020 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції Панкулича М.А. та накладення дисциплінарного стягнення - звільнення з органів поліції; визнати незаконним та скасувати наказ ГУНП в Закарпатській області № 53 о/с від 03.03.2020 року в частині звільнення ОСОБА_1 з Національної поліції; поновити ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУНП в Закарпатській області, з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовано протиправним звільненням позивача зі служби в Національній поліції України з огляду на відсутність для цього визначених законодавством підстав, оскільки станом на час проведення службового розслідування за фактом скоєння ДТП за участі позивача та видання наказів про його притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби стосовно нього не було ні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, ні обвинувального вироку про притягнення до кримінальної відповідальності, які набрали законної сили. Відтак, згідно з приписами статті 62 Конституції України, позивач вважається невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення та злочину, відповідно, у відповідача не було підстав для його звільнення.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, згідно якого не визнає позовні вимоги в повному обсязі зважаючи на те, що в ході проведення службового розслідування встановлено, що допущені ОСОБА_1 порушення стали можливими внаслідок його неналежного відношення до виконання своїх службових обов`язків, ігнорування вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, недотримання вимог ст. ст. 18, 64 Закону України "Про Національну поліцію", Правил дорожнього руху, що проявилося недотриманні принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських. Враховуючи наведене, до позивача правомірно застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, на підставі наказу ГУНП в Закарпатській області від 20.02.2020 року № 506, у відповідності до вимог ст.ст. 14,15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та наказу МВС України від 07.11.2018 року № 893 "Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України", створено дисциплінарну комісію для проведення службового розслідування по факту дорожньо-транспортної пригоди за участю старшого слідчого слідчого відділу розслідувань злочинів загально-кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , який допустив грубі порушення службової дисципліни, Правил етичної поведінки поліцейських, вимоги наказів з питань інформування керівництва ГУНП в Закарпатській області про надзвичайну подію за участі поліцейського.

Згідно матеріалів службового розслідування встановлено, що 20.02.2020 о 03.20 екіпажем "Олімп-301" у складі: поліцейського взводу № 1 роти № 2 УПП в Закарпатській області сержанта поліції Михайлишина І.М. та поліцейського взводу № 1 роти № 2 УПП в Закарпатській області рядового поліції Хилі С.О., під час патрулювання на автомобілі "Skoda Осtаvіа", д.н.з НОМЕР_1 , було виявлено дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП), яка мала місце на вул. Собранецькій в м. Ужгороді (неподалік буд. 8) та відбулася за участі старшого слідчого відділу розслідування злочинів загально - кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції Панкулича М.А. На місце події ОСОБА_2 була викликана підмога, оскільки водій перебував у стані алкогольного сп`яніння, поводився неадекватно, висловлювався нецензурними словами, погрожував учасникам документування, відмовлявся повідомити обставини ДТП, а також намагався втекти. Згодом на місце ДТП прибув наряд "Олімп-103" у складі інспектора взводу № 1 роти № 4 УПП в Закарпатській області лейтенанта поліції Сенини І.І, та поліцейського взводу № 1 роти № 4 УПП в Закарпатській області сержанта поліції Шаленика В.В.

Відомості за даним фактом внесено до ЄО Ужгородського ВП ГУНП № 3675 від 20.02.2020 року.

Виїздом працівників ВІОС УКЗ ГУНП на місце події було встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи поза службою, у цивільному одязі, керуючи автомобілем марки "КІА", д.н.з НОМЕР_2 , на вул. Собранецькій в м. Ужгороді не впорався з керуванням автомобіля та допустив зіткнення із автомобілем марки "ВАЗ-2121", д.н.з НОМЕР_3 , який був припаркований на узбіччі проїжджої частини дороги та належить гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцю АДРЕСА_1 . В подальшому, автомобіль марки "ВАЗ-2121" за інерцією відкинуло у припаркований неподалік автомобіль марки "Nissan", д.н.з. НОМЕР_4 , який належить гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцю АДРЕСА_2 . Внаслідок ДТП, автомобілі марки "КІА", д.н.з НОМЕР_2 , "ВАЗ-2121", д.н.з НОМЕР_3 , та "Nissan", д.н.з. НОМЕР_4 , зазнали механічних пошкоджень, потерпілих немає.

Під час документування зазначеної події ОСОБА_1 відносно поліцейських УПП в Закарпатській області поводився неадекватно, зверхньо та неетично, зокрема, намагаючись ухилитися від відповідальності не визнавав своєї причетності до даної ДТП, відмовлявся назвати свої анкетні дані та підтвердити факт того, що є діючим працівником поліції, не зважаючи на знайдене при ньому патрульними поліцейськими службове посвідчення. При цьому, ОСОБА_1 висловлював на адресу вказаних поліцейських образи різного змісту. На вимогу поліцейських УПП пройти процедуру освідчення на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу "Drager Alcotest 6820", ОСОБА_1 на місці події відмовився та виявив бажання пройти медичний огляд на предмет можливого перебування у стані алкогольного сп`яніння у медичному закладі, однак, в подальшому перебуваючи у КНП "Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей" Закарпатської обласної ради, ОСОБА_1 в присутності двох свідків повторно відмовився від даної процедури.

У зв`язку із перебуванням ОСОБА_1 у медичному закладі із явними ознаками алкогольного сп`яніння, лікарем вказаного медичного закладу відносно останнього було складено висновок, яким зафіксовано перебування його у стані алкогольного сп`яніння (висновок № 32 від 20.02.2020 року).

Відповідно, працівниками УПП в Закарпатській області стосовно ОСОБА_1 було складено протоколи серії ОБ № 187281 та БР № 246524 про адміністративні правопорушення, за які передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП, а також постанову про адміністративне правопорушення серії ДП018 № 604406 за ч. 1 ст. 126 КУпАП (відсутність страхового полісу цивільної відповідальності).

Згідно протоколу серії ОБ № 187281, який складено сержантом поліції Михайлишиним І.М. 20.02.2020 року о 05.10 за адресою: м. Ужгород, вул. Собранецька, 5, ОСОБА_1 20.02.2020 року о 03.00 керував автомобілем марки "КІА", д.н.з НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря-нарколога (Висновок лікаря № 32). Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 "а" Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

20.02.2020 року, близько 11.30 год., маючи намір ухилитися від відповідальності ОСОБА_1 самостійно звернувся до КНП "Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей" Закарпатської обласної ради, де пройшов медичний огляд на стан вживання алкогольних напоїв (протокол від 20.02.2020 року № 156, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я СРСР № 694 від 08.09.1988 року), де зазначено підстава звернення: "Конфліктна ситуація", заключення "Тверезий".

У ході проведення службового розслідування опитаний ОСОБА_2 повідомив, що 20.02.2020 року о 20.00 згідно графіку він, спільно із ОСОБА_5 , заступив на чергування, здійснюючи патрулювання в м. Ужгороді. Близько 03.20 год. ними неподалік буд.8 на вул. Собранецькій було виявлено ДТП за участі автомобілів марок "КІА", д.н.з НОМЕР_2 , "ВАЗ-2121", д.н.з НОМЕР_3 , та "Nissan", д.н.з. НОМЕР_4 . Зупинившись на місці події ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , з метою з`ясування обставин ДТП, підійшли до автомобіля марки "КІА", д.н.з НОМЕР_2 , з якого вийшов невідомий їм водій, якого ОСОБА_2 попросив надати водійське посвідчення та реєстраційні документи на вказаний транспортний засіб. У відповідь даний водій, яким у подальшому виявився ОСОБА_1 , відмовився виконати законну вимогу патрульних поліцейських, при цьому також відмовився назвати свої анкетні дані.

Намагаючись уникнути відповідальності, при встановленні особи ОСОБА_1 назвався працівникам поліції іншим прізвищем та ім`ям (зафіксовано на відео з "Бодікамер") надав неправдиві дані про те, що не причетний до ДТП, а на місці події опинився випадково під час прогулянки цією вулицею. Не зважаючи на той факт, що на час приїзду поліцейських він перебував всередині свого автомобіля, з якого вийшов та у їх присутності намагався викинути ключ від нього.

В подальшому, під час проведення патрульними поліцейськими поверхневого огляду ОСОБА_1 , у правій кишені його куртки було виявлено чохол із вмістимими у ньому документами, а саме: свідоцтвом про реєстрацію автомобіля марки "КІА", д.н.з НОМЕР_2 , посвідченням водія та службовим посвідченням працівника поліції, виданими на прізвище ОСОБА_1 , який намагаючись приховати свою службу в поліції повідомив, що не є діючим поліцейським. При цьому ОСОБА_1 , який за зовнішніми ознаками перебував у стані алкогольного сп`яніння (порушення координації рухів та виразний різкий запах алкоголю з ротової порожнини), зухвало поводячись висловлював на адресу патрульних поліцейських образи та нецензурно висловлювався. На пропозицію пройти процедуру освідчення на стан вживання алкогольних напоїв за допомогою газоаналізатора, алкотестера "Drager Alcotest 6820" на місці події, ОСОБА_1 відмовився, однак погодився її пройти у КНП "Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей" Закарпатської обласної ради, куди ОСОБА_2 його доставив за допомогою іншого наряду патрульної поліції. ОСОБА_6 , залишившись на місці події, здійснював оформлення ДТП.

Перебуваючи у вказаному медичному закладі, ОСОБА_1 , як вказує ОСОБА_2 , продовжував негідно поводитися відносно патрульних поліцейських та відносно лікаря-нарколога, у грубій формі відмовившись пройти процедуру освідування для встановлення факту вживання алкогольних напоїв. Висловлювався нецензурно, погрожував звільненням, а також використанням своїх повноважень відносно колег, тощо. Оскільки ОСОБА_1 за зовнішніми ознаками перебував у стані алкогольного сп`яніння, лікар-нарколог засвідчив даний факт у висновку, який ОСОБА_1 відмовився підписувати у присутності двох свідків. У подальшому, ОСОБА_1 було доставлено на місце події, де відносно нього складені адміністративні матеріали щодо вчинення ним адміністративних правопорушень, підписати які останній відмовився.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надали аналогічні пояснення, як і ОСОБА_2 , а ОСОБА_6 у частині подій, які відбувалися на місці ДТП.

Опитаний інспектор взводу № 2 роти № 2 УПП в Закарпатській області лейтенант поліції ОСОБА_9 повідомив, що він ніс службу 20.02.2020 року по патрулюванню в м. Ужгороді спільно із поліцейським взводу № 2 роти № 2 УПП в Закарпатській області сержантом поліції Тимчик ОСОБА_10 . Приблизно між 03.00 год. та 04.00 год., проїжджаючи вулицею Собранецькою вони зупинилися на місці ДТП, щоб надати допомогу колегам. На місці події перебував водій ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах із ротової порожнини, почервоніння шкіри обличчя, порушення мови, тремтіння пальців, порушення координації рухів. Вказаний водій, який, як було з`ясовано, є поліцейським, намагався всіляко перешкоджати оформленню ДТП, нецензурно висловлювався, ображав цивільних осіб, поводився зверхньо, намагався втекти. У подальшому даного водія ОСОБА_9 доставляв для медичного огляду до КНП "Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей", оскільки на місці події від огляду за допомогою алкотестера він відмовився. Дорогою до місця огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 висловлювався нецензурно на адресу ОСОБА_9 , а саме погрожував його звільнити з поліції та намагався в черговий раз повідомити, що він не керував автомобілем. Доставивши ОСОБА_1 до наркодиспансера, ОСОБА_9 його залишив колегам, які в подальшому були присутніми при медичному огляді.

Опитаний гр. ОСОБА_11 повідомив, що 20.02.2020 року, близько 03.40, до нього додому прийшли працівники поліції, які повідомили про факт скоєння ДТП біля його будинку. Вийшовши на вулицю, ОСОБА_11 побачив свій автомобіль марки "Nissan", д.н.з. НОМЕР_4 , який був пошкоджений внаслідок вказаного ДТП. Під час з`ясування обставин події, яка, як стало відомо ОСОБА_12 від поліцейських УПП, відбулася з вини ОСОБА_1 , останній, перебуваючи за зовнішніми ознаками у стані алкогольного сп`яніння, агресивно поводячись висловлював образи нецензурною лайкою як на його адресу, так і на адресу присутніх поліцейських, не реагуючи на зроблені йому з цього приводу зауваження. Окрім цього, як зазначає ОСОБА_11 , продовжуючи свою протиправну поведінку, ОСОБА_1 під час документування патрульними поліцейськими даної події, намагався їм у цьому перешкоджати, а також втекти з місця скоєння ДТП.

У ході службового розслідування, ОСОБА_1 , з метою використання свого права на захист та надання пояснення запрошувався на засідання дисциплінарної комісії на 10.00 26.02.2020 року, 28.02.2020 року та 02.03.2020 року, однак він не з`явився, натомість 25.02.2020 року, 28.02.2020 року до УКЗ ГУНП надійшов лист адвоката О. Коваленка, який представляє інтереси ОСОБА_1 із проханням перекласти засідання комісії, оскільки його підзахисний не має можливості з`явитися для надання пояснення у зв`язку із перебуванням на лікарняному. При цьому, до листа адвокат не приєднав підтвердні документи щодо захворювання, яке не дає можливості ОСОБА_1 з`явитися для надання пояснення.

28.02.2020 року ОСОБА_1 повторно не з`явився для надання пояснення, хоча був належним чином поінформований, а саме надіслано лист за місцем проживання в с. Кічерний, Воловецького району (вказана адреса зазначена в особовій справі ОСОБА_1 ) та за місцем проживання в АДРЕСА_3 (вказана адреса зазначена у клопотанні адвоката, який захищає інтереси ОСОБА_1 ).

02.03.2020 року ОСОБА_1 знову ж таки належним чином повідомлений не з`явився для надання пояснення в рамках службового розслідування.

Враховуючи викладене, дисциплінарною комісією даний факт було розцінено як намагання ОСОБА_1 перешкодити проведенню службового розслідування, що свідчить про порушення ОСОБА_1 вимог пункту 7 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань в органах Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 року № 893.

У ході службового розслідування також встановлено, що ОСОБА_1 про скоєння дорожньо-транспортної пригоди керівництво СУ ГУНП та службу "102" не повідомив, порушивши вимоги Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України від 16.02.2018 року № 111.

Допущені ОСОБА_1 порушення службової дисципліни стали можливими внаслідок грубого ігнорування ним вимогами пункту 1, підпунктів 1, 2, 3, 6, 7, 11, 13 пункту 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (далі Дисциплінарний статут), недотримання вимог підпунктів 1, 2, 3 пункту 1 статті 18, пункту 1 статті 64 Закону України від 02.07.2015 року № 580-VІІІ "Про Національну поліцію" (далі - Закон 580), абзаців 1-3, 6-8, 10 пункту 1, пунктів 2, 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, пункту 7 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 року № 893 (далі Порядок), а також пунктів 2.1 "г", 2.3 "б" 2.9 "а", 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

Відповідно, за результатами службового розслідування наказом ГУНП в Закарпатській області № 606 від 03.03.2020 року, ОСОБА_1 у відповідності до підпункту 7 пункту 3 статті 13 Дисциплінарного статуту, звільнено зі служби в поліції.

На виконання вищевказаного дисциплінарного наказу, було проголошено наказ № 53 о/с від 03.03.2020 року, згідно якого ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 6, ч. 1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію".

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає, що висновки службового розслідування є передчасними та необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. ст. 74 та 75 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 КАС України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 90 КАС України).

Статтею 18 Дисциплінарного статуту гарантовано забезпечення поліцейському права на захист. Так, ч. 1 цієї статті Дисциплінарного статуту встановлено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Частинами 2 та 3 ст. 18 Дисциплінарного статуту передбачено, що поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови.

Згідно ч. 6 - 11 Дисциплінарного статуту, у разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для надання пояснень. Виклик для надання пояснень надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі. Виклик про надання пояснень надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії.

Фактом, що підтверджує отримання або неотримання поліцейським виклику про надання пояснень, є отримання органом, що проводить службове розслідування, поштового повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Поліцейський, який з поважних причин не може прибути для надання пояснень, зобов`язаний не менше ніж за добу до визначеного часу повідомити про це дисциплінарну комісію з наданням підтвердних документів.

Якщо поліцейський, викликаний для надання пояснень у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, він вважається таким, що відмовився від надання пояснень.

Отримання пояснень від поліцейського, який перебуває під вартою, здійснюється через адміністрацію місця ув`язнення шляхом його повідомлення про необхідність надіслати пояснення на зазначену дисциплінарною комісією адресу.

Пунктом 16 розділу V Порядку встановлено, що виклик поліцейського для надання пояснень у разі його відсутності на службі дисциплінарна комісія здійснює в порядку, визначеному частинами шостою - десятою статті 18 Дисциплінарного статуту.

Судом встановлено, що у період з 21.02.2020 року по 26.02.2020 року позивач був непрацездатний, отримував курс лікування в умовах стаціонару, що підтверджується копією листка непрацездатності серії АКА НОМЕР_5 Комунального некомерційного підприємства "Ужгородська районна клінічна лікарня". В подальшому, лікарняний було продовжено згідно довідки № 46/2 від 28.02.2020 року по 07.03.2020 року.

При цьому, суд критично оцінює доводи відповідача стосовно намагання позивачем перешкодити проведенню службового розслідування, так як останнім не надано підтвердних документів тяжкого захворювання, що передбачає ліжковий режим, та не можливість рухатися.

З матеріалів справи видно, що відповідач провів службове розслідування без дотриманням визначеної ст. 18 Дисциплінарного статуту процедури забезпечення поліцейському права на захист.

Статтею 16 Дисциплінарного статуту визначено, що службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником. У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів. До строку проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні, на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) або у відпустці. Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно із ст. 21 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одною місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарною наказу. У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування. Отже, строки проведення службового розслідування, початок перебігу строку застосування дисциплінарного стягнення, надавали відповідачу можливість, як забезпечити право на захист позивача під час дисциплінарного провадження, так надати можливість позивачу подати докази щодо своєї особи, зокрема, щодо стану свого здоров`я. Обов`язок керівника врахувати відомості про особу, яка притягається до дисциплінарної відповідальності, впливає на можливість обрання іншого заходу дисциплінарною стягнення. Однак, відповідач сам направив позивача на проходження медичного огляду щодо придатності служби в поліції, хоча висновок про стан здоров`я позивача при визначенні виду стягнення не врахував.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що відповідачем під час проведення службового розслідування не забезпечив гарантоване право на захист та не врахував стан здоров`я позивача при визначенні йому виду стягнення.

Стаття 13 Дисциплінарного статуту передбачає, що дисциплінарному стягненню у вигляді звільнення із служби в поліції можуть передувати такі дисциплінарні стягнення як зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну службову відповідність, пониження у спеціальному званні на один ступінь, звільнення з посади.

Порядок застосування дисциплінарних стягнень врегульовано ст. 19 Дисциплінарного статуту. Так, ч. 1 цієї статті встановлено, що у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби (ч. 2 - 3 ст. 19 Дисциплінарного статуту).

Згідно ч. 4 ст. 19 Дисциплінарного статуту, обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є: 1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння; 2) вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення; 3) вчинення дисциплінарного проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого поліцейського, службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення стосовно нього; 4) настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку; 5) вчинення дисциплінарного проступку на ґрунті ідеологічної, релігійної, расової, етнічної, гендерної чи іншої нетерпимості (ч. 6 ст. 19 Дисциплінарного статуту).

У відповідності до ч. 8 ст. 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Судом встановлено, що при визначенні позивачу дисциплінарного стягнення відповідачем не було враховано тяжкість проступку, обставини, за яких вони ним скоєні, його попередня поведінка та ставлення до виконання службових обов`язків тощо.

При визначенні міри дисциплінарного стягнення та при прийнятті оскаржуваних наказів відповідачем також не вказано мотивів надання переваги обраного виду дисциплінарного стягнення (звільнення зі служби в поліції) і не можливості застосування більш м`якого виду дисциплінарної відповідальності враховуючи обставини справи.

Суд констатує, що ні у висновку службового розслідування, ні у спірних наказах відповідачем не доведено, яка шкода була заподіяна позивачем внаслідок допущеного ним порушення та чим це підтверджується, не вказано, що саме характеризує проступок позивача з найтяжчої сторони, враховуючи те, що звільнення як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 441, частина друга статті 1061, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 1162, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 1644, статтею 1751 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 1811, частина перша статті 182, статті 183, 184, 1892, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису…

Статтею 40 Закону 580 визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Тобто, положення Закону 580 надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Як вбачається з відзиву на позов, нагрудною камерою інспектора поліції зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення, та диск з даним відеозаписом було надано суду.

Дослідивши відеозапис, який міститься в матеріалах справи, суд зазначає, що відповідачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що позивач керував транспортним засобом та перебував в стан алкогольного сп`яніння, оскільки на відеозаписах з нагрудних камер поліцейських УПП у Закарпатської області не зафіксовано факт керування позивачем 20.02.2020 року транспортним засобом марки "КІА", д.н.з НОМЕР_2 . З даного відеозапису з нагрудної камери поліцейського факт порушення ПДР не зафіксований.

Долучений до справи відеозапис з мобільного нагрудного відеореєстратора інспектора поліції не містить повного запису події, не містять жодної істотної інформації щодо порушення позивачем ПДР. З наданого відео, не вбачається номерний знак зупиненого авто. Крім того, не можливо ідентифікувати водія, оскільки його обличчя фактично не знято.

Наведені обставини ставлять під сумнів належність, допустимість, достовірність та достатність відеозапису з нагрудних камер працівників УПП у Закарпатській області.

Згідно ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Суд зазначає, що обов`язковою складовою дисциплінарною проступку є вина у вигляді прямого чи опосередкованого наміру, тобто має бути доведено, що позивач хотів чи свідомо допускав настання певних несприятливих наслідків, без наявності або недоведеності вини не може бутті застосоване дисциплінарне стягнення.

Разом з тим, матеріали службового розслідування не міститься жодних доказів звернення до поліції потерпілих та відсутні будь-які документи, які б свідчили про факт перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння, жодних пояснень у очевидців події відповідач під час службового розслідування не відбирав.

Отже, обставини викладені у висновку службового розслідування, проте, що позивач особисто керував транспортним засобом у стані сп`яніння, чим вчинив дії, які мають явно дискредитуючий характер, принижують звання поліцейського, негативно впливають на імідж поліції в очах громадськості, а тому несумісні із подальшим проходженням служби позивачем в Національній поліції України не підтверджені належними допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до переконання, що всупереч наведених норм матеріального права, під час проведення службового розслідування дисциплінарною комісією не здійснено відповідного збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок позивача з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Таким чином, відповідачем не підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами порушення службової дисципліни позивачем, що виразилась у недотриманні Дисциплінарного статуту, а тому притягнення його до дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є необґрунтованим і протиправним.

Суд зауважує, що за приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Тобто, протокол про адміністративне правопорушення, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, пояснення поліцейських ОСОБА_2 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а також відеозаписи з нагрудних камер поліцейських в розумінні ст. 251 КУпАП є доказами саме у справі про адміністративне правопорушення.

Між тим, позивача притягнуто до відповідальності саме за порушення службової дисципліни, що проявилось у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а не за вчинення адміністративного правопорушення.

З даного приводу суд зазначає, що лише судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення можливо встановити вину особи у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки таке рішення приймається із повним з`ясуванням усіх обставин адміністративного правопорушення та дотриманням прав та законних інтересів особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Положення ч. 4 та 6 ст. 78 КАС України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З матеріалів справи видно, що постановою Ужгородського міськрайонного суду від 07.05.2020 року у справі № 308/2079/20, яка набрала законної сили 18.05.2020 року, провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

Враховуючи вищенаведене суд констатує, що обставини, які стали підставою для накладення на позивача дисциплінарного стягнення та його звільнення - не знайшли свого обґрунтованого підтвердження та не вказують у достовірний спосіб на протиправну поведінку позивача, яка може мати своїм наслідком звільнення зі служби в поліції у порядку дисциплінарного стягнення.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положення ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи правомірність рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 2 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що оскаржені у цій справі накази відповідача прийняті за відсутності належних доказів факту вчинення позивачем конкретно визначеного дисциплінарного проступку та без доведення його вини, що є підставою для їх скасування.

Згідно з ч.1 ст. 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на те, що позивача було протиправно звільнено зі служби - суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 підлягає поновленню на займаній на час звільнення посаді старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління ГУНП в Закарпатській області з 04 березня 2020 року, оскільки Наказом ГУНП в Закарпатській області від 03.03.2020 року № 53 о/с його було звільнено зі служби в поліції відповідно до ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" за п. 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) з 03.03.2020 року.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 року (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 8 Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Із довідки ГУНП в Закарпатській області від 24.04.2020 року № 632/106/5-20 позивачу був нарахований дохід за січень 2020 року 17560,50 грн. та лютий 2020 року 11259,15 грн., тобто, загальна сума доходу за останні два місяці перед звільненням становила 28819,65 грн., при цьому, середньоденний заробіток позивача за 1 день складає 480,32 грн. (28819,65 грн. / 60 календарних днів).

Таким чином, втрачений заробіток за час вимушеного прогулу становить 53795,84 грн. (480,32 грн. х 112 календарних днів), який слід стягнути з відповідача ГУНП в Закарпатській області.

Відповідно до пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби. Отже, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення з відповідача на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць слід звернути до негайного виконання.

У відповідності до ст. 139 КАС України та в зв`язку з відсутністю судових витрат сторін, судові витрати не стягуються та за рахунок бюджету не компенсуються.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_6 ) до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, буд.13 ) про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення заборгованості з оплати праці за час вимушеного прогулу задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 03 березня 2020 року № 606 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників слідчого управління ГУНП в Закарпатській області" частково - в частині звільнення зі служби в поліції Панкулича ОСОБА_16 Андрійовича.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 03 березня 2020 року № 53 о/с частково - в частині звільнення зі служби в поліції старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції Панкулича Михайла Андрійовича.

4. Поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді старшого слідчого відділу розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області з 04 березня 2020 року.

5. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 04 березня 2020 року по 23 червня 2020 року, в розмірі 53795,84 грн. (п`ятдесят три тисячі сімсот дев`яносто п`ять гривень вісімдесят чотири копійки).

6. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 14409,82 грн. (чотирнадцять тисяч чотириста дев`ять гривень вісімдесят дві копійки) підлягає до негайного виконання.

7. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СуддяС.І. Рейті