Справа № 460/3654/19
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/3654/19 пров. № А/857/3254/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Ніколіна В.В., Старунського Д.М.,

за участю секретаря судових засідань - Чопко Ю.Т.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року (головуючий суддя: Дудар О.М., місце ухвалення - м. Рівне, дата складення повного тексту рішення - 22.01.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про зобов`язання вчинення певних дій, стягнення моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 25.11.2019 (через поштове відділення зв`язку) звернувся з позовом до суду, в якому просив:

- зобов`язати відповідача донарахувати та виплатити йому пенсію з 01 вересня 2010 року по 01 серпня 2019 року - за період, коли застосовувався неправильно вирахуваний коефіцієнт у зв`язку із втратою довідки МСЕК від 19.02.1987 серії РОР-Р-62;

- стягнути на його користь з відповідача донараховану пенсію з компенсацією частини втрати доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати;

- стягнути з відповідача на його користь 7000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовує позов тим, що відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Вказує, що оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області протиправно у період з 01.09.2010 по 01.08.2019 виплачувало пенсію у заниженому розмірі без врахування довідки МСЕК серії РОР-Р-62 від 19.02.1987, якою йому встановлено другу групу інвалідності, а тому на думку позивача за вказаний період необхідно провести перерахунок пенсії, враховуючи наведену довідку.

Крім цього, обґрунтовуючи підстави для стягнення моральної шкоди вказує, що є інвалідом ІІ групи загального захворювання упродовж 32-х років. З огляду на стан здоров`я та вік - 70 років, йому важко доїжджати з селища міського типу громадським транспортом до районного чи обласного центрів, де знаходяться державні установи, складно писати письмові звернення для захисту своїх прав. Вказав, що має постійні головні болі, зумовлені хвилюванням та моральним приниженням, якого зазнає у зв`язку з неправомірними діями органу пенсійного фонду.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо перерахунку 01.09.2010 пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта страхового стажу, визначеного без врахування періоду інвалідності з 28.02.1987 по 18.02.1988. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області донарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01 вересня 2010 року по 01 серпня 2019 року, з урахуванням коефіціенту страхового стажу, визначеного з урахуванням довідки про визнання інвалідності від 19.02.1987 серії РОВ-Р-82 № 022048. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 3000 грн.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що вини відповідача щодо неврахування довідки МСЕК за період 1987-1988 роки немає, оскільки остання відсутня в матеріалах пенсійної справи позивача. Вказує, що функції з призначення та виплати пенсій за віком були передані від органів соціального захисту до органів пенсійного фонду у 2002 році. Тоді ж було передано до Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі і справу ОСОБА_1 . На момент передачі справи зазначена довідка була відсутня. Позивач 13.06.2019 звернувся із заявою щодо перевірки правильності осучаснення його пенсії, зазначивши, що його додатковий стаж складає 25 років 7 місяців 6 днів. Управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області було надано відповідь, згідно з якою в кінці 2010 року під час проведення інвентаризації пенсійних справ було виявлено відсутність у пенсійній справі ОСОБА_1 довідки МСЕК, відповідно до якої проводиться нарахування пенсійних виплат. На запит відповідача Рівненським обласним центром медико-соціальної експертизи надано інформацію про визнання позивача особою з інвалідністю ІІ групи з 19.02.1987 по 01.03.1988, про що видано відповідну довідку. Враховуючи зазначене, та вимоги чинного законодавства щодо моменту перерахування пенсій, позивачу з 01.08.2019 було перераховано пенсію з урахуванням до страхового стажу для обчислення пенсії періоду перебування на інвалідності з 19.02.1987 до 01.03.1988.

Також, вказує, що відсутні будь-які докази спричинення позивачу моральної шкоди, позивачем не обґрунтовано її розмір в сумі 7000 грн.

Позивач, 15.05.2020 та 25.05.2020 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 01.02.1984 отримує пенсію по інвалідності ІІ групи загального захворювання, призначену згідно з рішенням Комісії по призначенню пенсій при виконкомі Сарненського районної ради Ровенської області від 25.05.1984, що підтверджується протоколом від 25.05.1984 № 5/25.

Другу групу інвалідності загального захворювання позивачу було встановлено 31 січня 1984 року, що підтверджується довідкою ЛТЕК серії Д-70 № 777993.

Надалі ІІ група інвалідності позивача була підтверджена довідками ЛТЕК від 13.02.1985 серії РОВ-Р-82 № 005765, від 19.02.1987 серії РОВ-Р-82 № 022048, від 18.02.1988 серії РОВ-Р-82 № 029486, від 12.04.1989 серії ВТЭ-22 № 008624.

ОСОБА_1 08.03.1985 Сарненським відділом соціального забезпечення Ровенської області видано посвідчення № 118/107347 про призначення довічно пенсії по інвалідності ІІ групи.

Позивач 11.06.2019 звернувся до Сарненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області із заявою щодо перевірки правильності обрахунку його пенсії у жовтні 2017 року.

Листом від 01.07.2019 № 1166/09 Сарненське об`єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області надало позивачу відповідь на зазначену заяву, згідно з якою підтвердження інвалідності за період з 05.02.1987 по 18.02.1988 відсутнє. Зазначено, що з дати виявлення допущеної спеціалістом помилки при розрахунку додаткового стажу роботи проведено правильне обчислення додаткового стажу без утримання переплати пенсії.

Сарненський відділ обслуговування громадян (Сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області 24.07.2019 звернувся до Рівненського обласного центру МСЕК (вих. № 1310/02.19 від 24.07.22019) щодо підтвердження інвалідності ОСОБА_1 за період з 19.02.1987 по 01.03.1988.

На зазначений запит Рівненський обласний центр медико-соціальної експертизи надав відповідь від 05.09.2019 № 686/01-12/19, згідно з якою ОСОБА_1 19.02.1987 був визнаний інвалідом другої групи до 01.03.1988, про що йому було видано довідку до акта огляду ВТЕК серії РОВ- Р-82 № 022048 , причина інвалідності загальне захворювання.

ОСОБА_1 11.09.2019 звернувся до Сарненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області із заявою щодо дорахування і виплати пенсійних виплат, які помилково не були нараховані за період з 2010 року по серпень 2019 року у зв`язку з втратою довідки про встановлення інвалідності за 1987-1988 роки. Заяву зареєстровано в органі Пенсійного фонду 13.09.2019 за № 37-Г.

На зазначену заяву ОСОБА_1 Сарненський відділ обслуговування громадян (Сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області надав відповідь листом від 21.10.2019 № 4394/03.18, за змістом якого на момент передачі пенсійної справи від Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації до Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі довідка МСЕК (виписка з акту огляду) за 1987-1988 роки була відсутня. Вказано, що для проведення нарахування пенсії за 2010-2019 роки законні підстави відсутні.

Крім того, ОСОБА_1 отримав відповідь від Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 03.09.2010 № Г-1042/07.1-59 на його звернення, що надійшли на розгляд з Пенсійного фонду України та Рівненської обласної державної адміністрації. За змістом відповіді, пенсію позивача з 01.08.2019 було перераховано з урахуванням до страхового стажу для обчислення пенсії періоду коли позивачу було встановлено інвалідність з 19.02.1987 до 01.03.1988.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у період з 01.09.2010 по 01.08.2019 позивачу було нараховано та здійснено виплату пенсії із застосуванням коефіцієнта страхового стажу 0,41917, тобто меншому у розмірі від того, який би виплачувався у разі застосування коефіцієнта страхового стажу, обчисленого з урахуванням періоду інвалідності з 01.03.1987 по 29.02.1988.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 7000 грн моральної шкоди, то враховуючи характер порушених прав, глибину й тривалість завданих позивачеві душевних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції дійшов висновку, що достатньою сатисфакцією буде стягнення з відповідача на користь позивача 3000 грн.

Стосовно вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, дійшов висновку, що оскільки така компенсація може нараховуватися лише на вже нараховані, але не виплачені суми пенсії, то у цій частині позову необхідно відмовити.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, позивачем не оскаржувалось в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції в частині не задоволених вимог позову щодо стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, отже предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення, лише в частині задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно до ч. 1 ст. 27 Закону № 1058-ІV, розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону №1058-ІV, коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою:

См*Вс

Кс = де:

100*12

Кс - коефіцієнт страхового стажу;

См - сума місяців страхового стажу;

Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 24 Закону №1058-ІV, до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Частиною ч. 1 ст. 33 Закону №1058-ІV передбачено, що пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно матеріалів справи, зокрема, розпорядження Сарненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області від 01.09.2010 № 107347 ОСОБА_1 було здійснено перерахунок пенсії із застосуванням коефіцієнта страхового стажу 0,41917, без врахування періоду інвалідності з 28.02.1987 по 18.02.1988, внаслідок чого додатковий страховий стаж становить 24 роки 7 місяців 10 днів (а. с. 39).

Після звернення позивача, згідно з протоколом призначення пенсії від 01.08.2019, ОСОБА_1 було здійснено перерахунок пенсії із застосуванням коефіцієнта страхового стажу 0,42917 із урахуванням періоду інвалідності з 01.03.1987 по 29.02.1988, внаслідок чого додатковий страховий стаж становить 25 років 7 місяців 2 дні (а. с. 41).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у період з 01.09.2010 по 01.08.2019 позивачу було нараховано та здійснено виплату пенсії із застосуванням коефіцієнта страхового стажу 0,41917, тобто у меншому розмірі від того, який би мав виплачувався у разі застосування коефіцієнта страхового стажу, обчисленого з урахуванням періоду інвалідності з 01.03.1987 по 29.02.1988.

Таким чином, вказана у розпорядженні від 01.09.2010 № 107347 підстава проведення перерахунку - «через зміну надбавки», фактично була здійснена пенсійним органом у зв`язку із застосуванням коефіцієнта надбавки, який обчислений без урахування періоду інвалідності з 01.03.1987 по 29.02.1988.

Згідно ч. 4 ст. 45 Закону №1058-ІV (в редакцій, чинній на дату перерахунку пенсії - 01.09.2010), перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

- у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

- у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Таким чином, передумовою перерахунку пенсії із зменшенням її розміру є настання обставин, що тягнуть таке зменшення.

Однак, суд апеляційної інстанції зауважує, в ході розгляду вказаної справи, не встановлено обставин для зменшення пенсії позивача з 01.09.2010. Оскільки, виявлення спеціалістами органу Пенсійного фонду помилки при розрахунку додаткового стажу роботи позивача, про що вказано в листі Сарненського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області від 01.07.2019 № 1166/09, не є підставами для перерахунку пенсії із зменшенням її розміру в розумінні норм Закону № 1058-ІV та Закону № 1788-XII, так як, в період з 19.02.1987 по 01.03.1988 ОСОБА_1 був визнаний інвалідом другої групи, що підтверджується довідкою серії РОВ - Р-82 № 022048.

Крім цього, зазначений період підлягає до включення до страхового стажу згідно з вимогами ст. 24 Закону № 1058-ІV.

Відповідно до ст. 101 Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон 1788-XII), органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно ст. 102 Закону № 1788-XII, пенсіонери зобов`язані повідомляти орган, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Враховуючи наведені норми Закону № 1788-XII, пенсійний орган, виявивши помилку у розрахунку додаткового стажу роботи позивача мав право вимагати в установи медико-соціальної експертизи документи, що підтверджують встановлення інвалідності ОСОБА_1 у період з 01.03.1987 по 29.02.1988, та зобов`язаний був вжити заходи для відшкодування позивачем шкоди у зв`язку з одержанням зайвих сум пенсії через неповідомлення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії.

Жодної із вищезазначених дій орган пенсійного фонду здійснено не було, крім цього, позивач про обставини виявлення помилки у розрахунку додаткового стажу роботи повідомлений не був.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункту 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункту 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), № 32457/05, пункту 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), № 35298/04, пункту 67).

Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Тобто, суб`єктом владних повноважень не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б встановити достовірність поданих документів на підтвердження страхового стажу позивача, а тому на думку суду апеляційної інстанції, органом пенсійного фонду протиправно було застосовано зменшений коефіцієнт страхового стажу та прийнято розпорядження про перерахунок пенсії.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 7000 грн моральної шкоди, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно статті 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, що відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 3 Цивільного кодексу України.

Суд апеляційної інстанції вказує, що психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач, обґрунтовуючи підстави для стягнення моральної шкоди вказує, що є інвалідом ІІ групи загального захворювання упродовж 32-х років. З огляду на стан здоров`я та вік - 70 років, йому важко доїжджати з селища міського типу громадським транспортом до районного чи обласного центрів, де знаходяться державні установи, складно писати письмові звернення для захисту своїх прав. Вказав, що має постійні головні болі, зумовлені хвилюванням та моральним приниженням, якого зазнає у зв`язку з неправомірними діями органу пенсійного фонду.

Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її спричинення, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, про який уже згадувалося у цьому судовому рішенні, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, заява № 29979, п.п.86, 89, від 20 жовтня 2011 року, Антоненков та інші проти України, заява № 14183/02, п.71, від 22 листопада 2005 року).

Оцінюючи негативні емоції позивача, які досягли рівня страждання, характер допущених стосовно нього порушень, які спричинені протиправними діями відповідача у зв`язку із застосуванням коефіцієнта страхового стажу у зменшеному розмірі, враховуючи статус позивача як особи похилого віку, якій протягом тривалого часу встановлено інвалідність, що потребує додаткового соціального захисту від держави та уважного ставлення посадових осіб суб`єктів владних повноважень, глибину та обсяг моральних страждань, засад розумності, суд апеляційної інстанції вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь позивача суми 3000 гривень.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов необхідно задовольнити частково, оскільки органом пенсійного фонду при перерахунку пенсії 01.09.2010 протиправно було застосовано зменшений коефіцієнт страхового стажу, який був обчислений без урахування періоду інвалідності з 01.03.1987 по 29.02.1988, що у свою чергу спричинило моральну шкоду позивачу, яка підлягає стягнення з відповідача в сумі 3000 грн.

Апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 313, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року у справі 460/3654/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням строку передбаченого п. 3 Прикінцевих положень КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. В. Ніколін
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 30.06.2020.