Справа № 280/3492/20
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2020-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

26 червня 2020 року Справа № 280/3492/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ДРФО НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158 - Б, ),

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

26 травня 2020 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у здійсненні розрахунку та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2015 по справі №317/3811/14-а за період з 19.02.2014 по дату виплати, а саме 19.03.2020;

- зобов`язати відповідача здійснити розрахунок та виплату позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2015 по справі №317/3811/14-а за період з 19.02.2014 по дату виплати, а саме 19.03.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що через тривале невиконання постанови національного суду був вимушений звернутися як до Європейського суду з прав людини, так і до Управління ДВС Головного управління юстиції в Запорізькій області з відповідними заявами. На виконання Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VІ, Постанови КМУ від 22.08.2018 № 649, у березні 2020 року отримав заборгованість по виплаті пенсії згідно з постановою суду від 07.04.2015 у розмірі 46521,22 грн. Таким чином, починаючи з 19.02.2014 не в повному обсязі отримував свою пенсію та у відповідності до наведеного вище та має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії. З наведених підстав просить суд позов задовольнити.

29.05.2020 відкрито спрощене провадження по справі без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Представник відповідача 16.06.2020 через канцелярію суду (вх. №27921) надав відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі, вважає, за наслідками розгляду Європейським судом з прав людини справи ОСОБА_1 , 19.03.2020 була сплачена заборгованість за рішенням національного суду у розмірі 46521,22 грн. Вказані грошові кошти перераховані стягувачу платіжним дорученням Міністерства юстиції України. Отже, на підставі вищезазначеного, виплата компенсації може буде здійснена лише з рахунків Державного бюджету України. Сума перерахованої та сплаченої на виконання судового рішення пенсії носить разовий характер не підпадає під визначення доходів передбачених Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", за порушення строків виплати яких сплачується компенсація. Таким чином, доплата за рішенням суду за вказаний період була отримана позивачем в повному обсязі на виконання рішення Європейського суду з прав людини. Нарахування та виплата основного розміру пенсії провадилась щомісяця та не припинялась, внаслідок чого підстави для нарахування компенсації втрати частини доходів відсутні. З наведених підстав просить суд у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження, фіксація судового засідання за допомогою технічного засобу, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

На обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перебуває ОСОБА_1 , який отримує пенсію, з урахуванням положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ.

В серпні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача в якому просив визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області щодо нарахування та виплати з 01.01.2014 державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, всупереч положень статтей 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області провести перерахунок та виплатити з 01.01.2014 державну пенсію на підставі ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в обсязі не нижче 10 розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю на підставі ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в обсязі 100% розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за відрахуванням фактично отриманих сум.

Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 09.12.2014 адміністративний позов задоволено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року у справі № 317/3811/14-а частково задоволено апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області. Постанову Запорізького районного суду Запорізької області від 09.12.2014 у справі №317/3811/14-а скасовано та прийнято нову постанову: « Позовні вимоги щодо визнання неправомірними дій Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області щодо не нарахування та не виплаті ОСОБА_1 державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, всупереч положень ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.01.2014 по 18.02.2014 включно залишити без розгляду».

Адміністративний позов позивача частково задоволено. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області щодо не нарахування та не виплаті позивачу державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, всупереч положень статтей 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 19.02.2014 по 02.08.2014. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області перерахувати та виплатити позивачу основну пенсію та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку розміру основної пенсії не менше 10-ти мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії з розрахунку 100% мінімальної пенсії за віком за період з 19.02.2014 по 02.08.2014 включно з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання даної постанови відповідачем було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , в результаті якого нараховано 46521,22 грн за період з 19.02.2014 по 02.08.2014.

Через тривале невиконання постанови національного суду позивач звернувся до Європейського суду з прав людини, та до Управління ДВС Головного управління юстиції в Запорізькій області з відповідними заявами.

За наслідками розгляду Європейським судом з прав людини справи ОСОБА_1 19.03.2020 була сплачена заборгованість за рішенням національного суду у розмірі 46521,22 грн, що підтверджено випискою по картковому рахунку від 19.03.2020.

23.03.2020 позиивач звернувся до Відповідача з заявою про здійснення розрахунку та виплати ОСОБА_1 , компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2015 по справі № 317/3811/14-а за період з 19.02.2014 по дату виплати, а саме 19.03.2020.

Листом від 09.04.2020 №2643-2553/К-02/8-0800/20 відповідач повідомив позивача, що нарахування та виплата пенсії, яка обчислена згідно чинного законодавства проводилась щомісяця в терміни, визначені законом. З урахуванням вищезазначеного, підстави для нарахування компенсації втрати частини доходів у органів Пенсійного фонду відсутні.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституція України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

За статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати» (далі - Закон №2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статтей 2-3 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам на період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інше.

Зі змісту наведених норм права випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Згадані вище статті 2, 3 цього Закону встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців; дається визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону; а також порядок обчислення суми компенсації.

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21 лютого 2001 р. № 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 Порядку №159 прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням.

Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 03 травня 2018 року у справі 703/5652/15-а, від 15 серпня 2018 року у справі № 653/3356/17, від 06 лютого 2018 року у справі № 681/423/15-а, від 20 лютого 2018 року у справі № 522/5664/17, від 21 червня 2018 року по справі № 523/1127/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

За наведених обставин, доводи відповідача, що доплата за рішенням суду за вказаний період була отримана позивачем в повному обсязі на виконання рішення Європейського суду з прав людини та посилання на те, що нарахування та виплата основного розміру пенсії провадилась щомісяця та не припинялась, внаслідок чого підстави для нарахування компенсації втрати частини доходів відсутні та отримання позивачем грошової компенсації за несвоєчасне виконання рішення суду є безпідставними, оскільки компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (перерахованої пенсії), а не виконання рішення суду. Вказані кошти нараховані в результаті нарахування (перерахунку) пенсії та відновлення прав позивача, порушених пенсійним фондом при не здійсненні призначення пенсії з моменту виникнення такого права та відповідного не нарахування і не виплати належної пенсії, відтак вказана сума є доходом в розумінні ст.2 Закону №2050-ІІІ.

Враховуючи, що нарахування та виплата позивачу пенсії за період з 03.03.2014 відбулась 19.03.2020, тобто належні позивачу з 2014 року кошти фактично виплачені лише у березні 2020 року, та несвоєчасне нарахування сум відбулося з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, суд вбачає наявними підстави для зобов`язання відповідача виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу внаслідок несвоєчасної виплати пенсії у відповідності до положень Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідач не довів правомірності своїх дій. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про зобов`язання вчинити певні дії є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору під час звернення до суду із даним позовом, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246 та 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ДРФО НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158 - Б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у здійсненні розрахунку та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2015 по справі №317/3811/14-а за період з 19.02.2014 по дату виплати, а саме 19.03.2020.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158 - Б, ) здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ДРФО НОМЕР_1 ) компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2015 по справі №317/3811/14-а за період з 19.02.2014 по дату виплати, а саме 19.03.2020.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Роз`яснити учасникам справи, що відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України у перебіг установленого судом строку для подання апеляційної скарги не враховується строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), запроваджений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 (із змінами та доповненнями).

Рішення в повному обсязі виготовлено та підписане суддею 26.06.2020.

Суддя Р.В. Сацький