Справа № 640/24972/19
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2020 року м. Київ № 640/24972/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу

Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Департаменту житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту - відповідач) в якому просить суд:

- визнати дії (бездіяльність) Департаменту житлово-комунальної інфраструктури України протиправними;

- зобов`язати Департамент житлово-комунальної інфраструктури України Київської міської державної адміністрації надати обґрунтовану відповідь на пункти 2,2.1; 2.2 та 2.3 звернення (претензії) ОСОБА_1 від 28 жовтня 2019 року.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем розглянуто звернення позивача, проте не надано відповіді на пункти 2,2.1; 2.2 та 2.3 звернення (претензії) ОСОБА_1 від 28 жовтня 2019 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 січня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

02 березня 2020 року (відповідно до відмітки служби діловодства суду) надійшов відзив на позов, в якому відповідач не погоджується із позовними вимогами, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Також, 02 березня 2020 року (відповідно до відмітки служби діловодства суду) відповідачем подано клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку з надання повторної відповіді на звернення позивача від 28 жовтня 2019 року.

З приводу вказаного клопотання суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства; якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом; якщо сторони досягли примирення; якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили; щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб`єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили; щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Наведене свідчить про вичерпні підстави для закриття провадження, що в даному випадку не узгоджується із клопотанням відповідача, відтак підстави для його задоволення відсутні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

28 жовтня 2019 року позивач звернувся із зверненням (претензією) до Департаменту житлово-комунальної інфраструктури України Київської міської державної адміністрації, в якому просив прийняти рішення по приведенню дій виконавців в передбачені чиним законодавством норми.

Зокрема, у претензії зазначив: «На питання в зверненні від 09 серпня 2019 року вх. №058/1/В-661/1 обґрунтованих відповідей не отримав. Також розглянуті на особистому прийомі 21 серпня 2019 року питання відповідного розв`язання не отримав: гаряче водопостачання в будинку АДРЕСА_1 не відновлено і на сьогоднішній день (28 жовтня 2019 року), щодо відновлення роботи циркуляційного насосу не чутно.

В зв`язку з бездіяльністю по виконанню Департаментом житлово-комунальної інфраструктури КМДА своїх обов`язків чи функцій, а саме ст.ст.4.3 та 5.16.1 Положення про Департамент, прошу вжити необхідні заходи по виконанню виконавцями житлово-комунальних послуг (Київтеплоенерго, Київводоканал, Київкомунтранс, Керуюча компанії з обслуговування житлового фонду та інші) вимог законодавчих та нормативно-правових актів.

У відповідності до статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон) надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, а норми п.2 ч.2 ст.8 Закону зобов`язують Виконавця житлово-комунальної послуги ( див. ст. 6 Закону, в якій відсутні ЦКСи, ГІОЦи та інші) готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором;

Жоден Виконавець житлово-комунальної послуги в м. Києві, не дивлячись навіть на неодноразові звернення, не надіслав мені підготовленого Договору про надання послуг.

2.2. Згідно до діючого законодавства оплата фактично спожитих житлово-комунальних послуг здійснюється щомісяця, а розрахунковим періодом є календарний місяць, який зазвичай закінчується останнім числом місяця ( 28,29,30 чи 31 числа). В той же час Виконавці послуг, як інформує і Департамент ЖКІ вимагають надавати обсяги фактично спожитих за місяць послуг за показаннями засобів обліку на початку або до закінчення розрахункового календарного місяця ( з 10 по ЗО).

Таким чином, передані раніше кінця місця покази лічильників не відповідають фактично спожитим обсягам послуг.

2.3. У відповідності до ст.ст. 33 та 34 Правил надання послуг з постачання гарячої води та теплопостачання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року Виконавець послуг повинен зареєструвати факт ненадання послуг та повідомити про особу, яка прийняла повідомлення та його реєстраційний номер .

Півроку відсутнє гаряче водопостачання в будинку по вулиці АДРЕСА_1 » відмовляється реєструвати факт ненадання послуг, бо з цього виникає зобов`язання виплати штрафу у відповідності до ч. 19 ст.32 вищезазначених Правил».

Листом Департаменту житлово-комунальної інфраструктури України від 18 листопада 2019 року № 158/5/1-058/1/ОП/В-661/2-8061 позивачу надано відповідь на вищевказане звернення.

Звернувшись до суду, позивач зазначає, що відповідачем не надано відповідь на пункти 2,2.1; 2.2 та 2.3 звернення (претензії) ОСОБА_1 від 28 жовтня 2019 року.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про звернення громадян" ромадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно із частинами першою, третьою статті 3 цього Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Статтею 7 Закону України "Про звернення громадян" визначено заборону відмови в прийнятті та розгляді звернення, оформленого належним чином і поданого у встановленому порядку.

Згідно із частиною першою статті 15 цього Закону органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до частини третьої статті 15 Закону України "Про звернення громадян" відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Відповідно до статті 18 зазначеного Закону громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник установлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що за результатами розгляду заяв (клопотань) відповідь в обов`язковому порядку має бути надана не пізніше місяця від дня надходження звернення (заяви, клопотання).

Відповідь має бути об`єктивною, містити факти перевірки, поставлених у звернені питань.

Судом встановлено, що дійсно відповідачем не надано повної відповіді на поставлені у зверненні позивача питання.

Разом з тим, відповідачем 03 березня 2020 року (відповідно до відмітки служби діловодства суду) надано клопотання про закриття провадження, в якому зазначено, що з метою уникнення будь-яких непорозумінь Департамент житлово-комунальної інфраструктури було прийнято рішення щодо надання повторної відповіді в частині надання роз`яснень стосовно пункту 2 Претензії.

До матеріалів справи додано лист Департамент житлово-комунальної інфраструктури України Київської міської державної адміністрації від 28 лютого 2020 року № 058/10/2-58/1/В-661/2-1349, яким надано повторну відповідь на звернення (претензію) позивача, зокрема, надано відповіді на пункти 2,2.1; 2.2 та 2.3 звернення (претензії) ОСОБА_1 від 28 жовтня 2019 року.

Окружний адміністративний суд міста Києва також зауважує, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) індивідуально виражені права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Аналогічні твердження містяться у постанові Вищого адміністративного суду України від 03 березня 2016 року у справі №800/480/15.

З огляду на викладене, з урахуванням наданої відповідачем повторної відповіді на звернення (претензію) позивача, суд вважає відсутніми підстави для визнання дій (бездіяльності) Департаменту житлово-комунальної інфраструктури України протиправними.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки відповідачем надано доказ повторного надання відповіді на звернення громадян, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова