Справа № 200/2812/20-а
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2020 р. Справа№200/2812/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі УПФ), в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непризначення та невиплати пенсії з часу звернення 19.06.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19 червня 2018 року звернувся до УПФ із заявою про призначення пенсії. Проте за результатами розгляду заяви не отримав жодного рішення. В усному порядку відповідачем було повідомлено позивача, що при призначенні пенсії не враховано довідки №№ 3, 4 від 16.01.2014 р. про підтвердження стажу, видані Дмитрівським сільським споживчим товариством, через те, що Дмитрівка є окупованою територією.

На думку позивача, спірні періоди його роботи підтверджено належними документами. Сумніви щодо запису в трудовій книжці є підставою для їх перевірки та не можуть нівелювати право особи на належне пенсійне забезпечення з врахуванням трудового стажу.

Позивач вважає таку бездіяльність УПФ протиправною, оскільки це порушує його конституційні права.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без проведення судового засідання та повідомлення сторін. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

04 червня 2020 року від представника УПФ надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що період навчання з 01.09.1975 року по 28.06.1979 року не зараховано до стажу, оскільки цей період перетинається у часі з періодом проходження військової служби з 15.11.1976 року по 10.11.1978 року.

Крім того, відповідачем не врахована довідка про стаж роботи № 3 від 16.01.2014 року видана Дмитрівським споживчім товариством, що розташовано на тимчасово окупованій території.

Також зазначив, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльністю має бути підтверджений довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницькою діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибутку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить копія паспорту (а.с. 5).

19 червня 2018 року позивач звернулася до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До вказаної заяви було додано: копію паспорту; копію реєстраційного номеру облікової картки платника податків; копія трудової книжки; копія диплому; копія військового квитка; свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія НОМЕР_1 ; довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 18.06.2018 р.; довідка про фактичне місце проживання № 312 від 18.06.2018 р.; дані СПОВ 2006-2013 рр.

Рішенням Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 20 вересня 2018 року № 6 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи.

Рішення про відмову у призначенні пенсії вмотивовано тим, що до страхового стажу позивача не зараховано період навчання з 01.09.1975 року по 28.06.1979 року, оскільки цей період перетинається у часі з періодом проходження військової служби з 15.11.1976 року по 10.11.1978 року. Окрім того, до страхового стажу позивача зараховано періоди роботи на підставі даних індивідуальних відомостей про застраховану особу з 2006 року по 2013 рік.

02 жовтня 2019 року позивач повторно звернувся із заявою про призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До вказаної заяви, крім поданих разом з первинною заявою документів було додано довідку №3 від 16.01.2014 року про стаж роботи, видану Дмитрівським сільським споживчим товариством» (а.с. 39-41).

Рішенням Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 14 січня 2020 року № 66 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи.

Рішення про відмову у призначенні пенсії вмотивовано тим, що до страхового стажу позивача не зараховано період навчання з 01.09.1975 року по 28.06.1979 року, оскільки цей період перетинається у часі з періодом проходження військової служби з 15.11.1976 року по 10.11.1978 року. Окрім того, до страхового стажу позивача зараховано періоди роботи на підставі даних індивідуальних відомостей про застраховану особу з 2006 року по 2013 рік.

Також вказаним рішення вирішено не брати до уваги довідку про стаж роботи №3 від 16.01.2014 р., видану Дмитрівським сільським споживчим товариством за період роботи з 01.02.1993 р. - 10.01.1997 р., оскільки неможливо перевірити достовірність вказаної довідки у зв`язку з тим, що «Дмитрівське сільське споживче товариство» зареєстровано на тимчасово окупованій території.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 1058-IV).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до абзаців 1 та 2 частини 1 статті 26 Закону № 1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

На підставі частини 1 статті 44 Закону № 1058-ІV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

У відповідності до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно довідки Дмитрівського сільського споживчого товариства від 16.01.2014 року №3 ОСОБА_1 працював сторожем універмагу «Миус» совхозрабкоопа ім. Челюскінцев з 01.02.1993 року по 10.01.1997 року. Вказана довідка містить підписи посадових осіб та засвідчена печаткою підприємства (а.с. 55).

Отже, належними та допустимими доказами, а саме довідкою від 16.01.2014 року №3 підтверджується, що ОСОБА_1 має право на включення до страхового стажу періоду роботи з 01.02.1993 року по 10.01.1997 року.

Суд звертає увагу, що неможливість проведення УПФ перевірки відповідності довідки первинним документам, не повинно покладати надмірного тягаря та обов`язку на позивача, така обставина не пов`язана з його волею.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 23.01.2018 року у справі № 583/392/17, від 20.03.2018 року у справі № 527/1655/17.

Щодо не зарахування до спеціального стажу періоду навчання в Донецькому індустріально-педагогічному технікумі за спеціальністю технік технолог зварювального виробництва, майстер виробничого навчання з 01.09.1975 року по 14.11.1976 року, з 11.11.1978 року по 28.06.1979 року суд вказує на наступне.

Згідно з п. д ч. 3 ст. 56 Закону 1788 до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Як вбачається з диплому серія НОМЕР_2 , позивач навчався в Шахтарському торговельному технікумі з 01.09.1975 року по 28.06.1979 року. Згідно військового квитка НУ №7444660 15 листопада 1976 року позивач був призваний на військову строкову службу та 10 листопада 1978 року звільнений з військової служби (а.с.53-54).

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позивач має право на зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1975 року по 14.11.1976 року, з 11.11.1978 року по 28.06.1979 року.

Щодо відмови позивачу у зарахуванні до загального трудового (страхового) стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 12.08.1996 року по 31.12.2006 року суд зазначає наступне.

Згідно п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Як свідчать матеріали справи, УПФ враховано до страхового стажу періоди підприємницької діяльності позивача, за які підтверджена сплата страхових внесків. Проте, позивачем не надано належних доказів про сплату страхових внесків за період з 12.08.1996 року по 31.12.2006 року.

Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави для зарахування до страхового стажу періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності з 12.08.1996 року по 31.12.2006 року.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2018 року у справі № 233/2084/17.

У відповідності до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно із статтею 21 Конституції України усі люди є вільними у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Враховуючи викладене, суд вважає, що УПФ повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №6 від 20 вересня 2018 року, №66 від 14 січня 2020 року є не обґрунтованими, прийняті без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення, а отже не відповідає вимогам Конституції та законам України та підлягають скасуванню.

Згідно положень частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд вважає, що для повного та ефективного захисту прав та інтересів позивача необхідно вийти за межі позовних вимог, а саме: визнати протиправним та скасувати рішення УПФ №6 від 20 вересня 2018 року, №66 від 14 січня 2020 року про відмову в призначенні пенсії та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії із зарахуванням спірних періодів роботи до страхового стажу.

Позовні вимоги позивача про визнання дій (бездіяльності) відповідача протиправними, задоволенню не підлягають, оскільки у спірних правовідносинах належним та повним способом захисту порушених прав позивача є скасування рішення, через те, що самі по собі дії (бездіяльність) відповідача не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків, тобто, не впливають на обсяг прав та інтересів позивача, адже правові наслідки в даному випадку мають акти індивідуальної дії рішення №6 від 20 вересня 2018 року, №66 від 14 січня 2020 року.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною, підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 20 вересня 2018 року №6 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 14 січня 2020 року №66 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19 червня 2018 року №2572 про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зарахувавши до страхового стажу період роботи з 01.02.1993 року по 10.01.1997 року та періоди навчання з 01.09.1975 року по 14.11.1976 року, з 11.11.1978 року по 28.06.1979 року.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: вул. Зелінського, 27а, м. Маріуполь, Донецька область, 87502, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 800 (вісімсот) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Лазарєв