Справа № 640/24605/19
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 червня 2020 року 10:17 № 640/24605/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Про Технолоджі"
до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, Головного управління Державної податкової служби у місті Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

за участі представників сторін:

від позивача - Бондарук О.В.

від відповідача 1 - не з`явився,

від відповідача 2 - Богодиста Т.С.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Про Технолоджі" (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач), в якому просить суд: скасувати податкове повідомлення-рішення від 24 квітня 2019 року №; стягнути судовий збір з відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що висновок Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, викладений в акті камеральної перевірки податкової звітності з податку на прибуток від 28 березня 2019 року № 461/26-15-12-08-21/42076737, про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Про Технолоджі" підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України є безпідставний, оскільки має місце допущення позивачем технічної помилки при поданні звітної податкової декларації за 2018 рік, а не заниження об`єкту оподаткування.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві у відзиві на позов зазначив, що перевіркою було встановлено порушення порядку заповнення податкової звітності з податку на прибуток. Так, при поданні звітної податкової декларації з податку на прибуток за 2018 рік позивачем допущено порушення вимог підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, а саме встановлено розбіжності між задекларованим фінансовим результатом до оподаткування згідно податкової декларації з податку на прибуток за 2018 рік та звіту про фінансовий результат (Звіт про сукупний дохід) за 2018 рік, що призвело до заниження об`єкту оподаткування та податку на прибуток, нарахованого за результатом останнього (звітного) податкового періоду. З урахуванням наведеного, Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення

В підготовчому засіданні 18 лютого 2020 року без виходу до нарадчої кімнати ухвалено про залучення до участі у розгляді даної справи в процесуальному статусі співвідповідача Державну податкову службу України.

В підготовчому засіданні 19 травня 2020 року без виходу до нарадчої кімнати відмовлено у задоволенні клопотання представника Державної податкової служби України про зупинення провадження у справі.

В підготовчому засіданні 02 червня 2020 року ухвалено про виключення з числа відповідачів Державну податкову службу України та залучено до участі у розгляді справи в процесуальному статусі співвідповідача Головне управління Державної податкової служби у місті Києві.

В судовому засіданні 23 червня 2020 року представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, представник Головного управління Державної податкової служби у місті Києві заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце його проведення був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення. У зв`язку із зазначеним та за відсутності заяв/клопотань від представника Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві щодо відкладення розгляду справи чи її розгляд без участі представника, неявка останнього визнана судом неповажною та вирішено здійснити розгляд справи за відсутності представника Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, які з`явилися в судове засідання, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив таке.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на прибуток Товариства з обмеженою відповідальністю "Про Технолоджі", за результатом якої складений акт від 28 березня 2019 року № 461/26-15-12-08-21/42076737 (далі - акт перевірки).

Так, перевіркою встановлено наступне: при поданні звітної податкової декларації з податку на прибуток за 2018 рік (від 01 березня 2019 року №) платником допущено порушення вимог підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України: встановлені розбіжності між задекларованим фінансовим результатом до оподаткування в р.02 - 17273 грн згідно податкової декларації з податку на прибуток за 2018 рік (від 01 березня 2019 року №) та р.2290 - 17273000 грн. згідно звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2018 рік (від 01 березня 2019 року №), що призвело до заниження оподаткування в сумі 17255727 грн. та податку на прибуток, нарахованого за результатами останнього (звітного) податкового періоду (p. 19) в сумі 3106031 грн.

На підставі акту перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 24 квітня 2019 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 3 882 539,0 грн. (за основним платежем 3 106 031,0 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 776 508,0 грн).

Незгода позивача із зазначеним податковим повідомленням-рішенням зумовила звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на прибуток для податкової декларації, яка розраховується наростаючим підсумком за рік, - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Згідно з пункту 137.4 статті 137 Податкового кодексу України податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому податкова декларація розраховується наростаючим підсумком. Податковий (звітний) період починається з першого календарного дня податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем податкового (звітного) періоду.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України Об`єктом оподаткування (податком на прибуток) є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Так, матеріалами справи підтверджено та позивачем не заперечується наявність розбіжностей між задекларованим фінансовим результатом до оподаткування в р.02-17273 грн. згідно податкової декларації з податку на прибуток за 2018 рік (від 01 березня 2019 року №) та р.2290 - 17273000 грн згідно звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний доход) за 2018 (від 01 березня 2019 року №), що призвело до заниження об`єкту оподаткування в сумі 17255727 грн. та податку на прибуток, нарахованого за результатами останнього (звітного) податкового періоду (р. 9) в сумі 3106031 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що ним було допущено технічну помилку у Фінансовому звіті, фінансовий результат до оподаткування та сума податку на прибуток у декларації за 2018 рік визначені вірно.

Згідно з пунктом 46.2 статті 42 Податкового кодексу України платник податку на прибуток подає разом з відповідною податковою декларацією квартальну або річну фінансову звітність у порядку, передбаченому для подання Декларації з урахуванням вимог статті 137 Податкового кодексу України.

Фінансова звітність, що складається та подається відповідно до пункту 46.2 статті 42 Податкового кодексу України, зокрема, платниками податку на прибуток, є додатком до податкової декларації з податку на прибуток та її невід`ємною частиною.

Одночасно пунктом 50.1 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним Декларації, він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої Декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі Декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Згідно з пунктом 50.2 статті 50 Податкового кодексу України платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок (з урахуванням термінів продовження, зупинення або перенесення термінів її проведення) не має права подавати уточнюючі податкові декларації (розрахунки) до поданих ним раніше податкових декларацій з відповідного податку і збору за звітний (податковий) період, який перевіряється контролюючим органом.

Форма податкової декларації з податку на прибуток підприємств затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 2015 року №897 (далі - Декларація).

Якщо допущена помилка у раніше поданій Декларації виправляється шляхом виправлення такої помилки, зокрема, у звітній (звітній новій) Декларації, то за звітний (податковий) період, в якому була допущена помилка, заповнюється додаток ВП.

Якщо при заповнені додатка ВП виправляються показники, відображені у рядках 01 «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» та 02 «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (+, -)» Декларації за минулий звітний (податковий) період, платник податку на прибуток повинен подати виправлену фінансову звітність.

Виправлена фінансова звітність може бути подана в електронній та паперовій формі. У разі подання виправленої фінансової звітності в електронній формі Декларація подається після подання такої фінансової звітності. У разі подання виправленої фінансової звітності в паперовій формі, така фінансова звітність подається до контролюючого органу за основним місцем обліку з супровідним листом.

Суд наголошує, що в разі отримання акта камеральної перевірки щодо певної податкової декларації, платник податків має повне право подати уточнюючий розрахунок до неї. Штраф при цьому сплачується, як при самостійному знайденні платником такої помилки (але лише у разі виправлення до прийняття податкового повідомлення-рішення).

Так, позивач вказує, що 29 травня 2019 року ним було подано уточнюючу фінансову звітність з податку на прибуток за 2018 рік.

Проте, по-перше, подання уточнюючої фінансової звітності мало місце після прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

По-друге, відповідно до наявного в матеріалах справи листа Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 17 липня 2019 року №134679/10/26-15-12-08-11 у поданій 29 травня 2019 року позивачем уточнюючій податковій декларації з податку на прибуток за 2018 рік не заповнено розділ «виправлення помилок», у зв`язку з чим уточнююча податкова декларація зійшла відображення у картці особового рахунку позивача «податок на прибуток приватних підприємство» в сумі 0,00.

З урахуванням того, що позивачем не заперечується наявність розбіжності між задекларованим фінансовим результатом до оподаткування в р.02-17273 грн. згідно податкової декларації з податку на прибуток за 2018 рік (від 01 березня 2019 року №) та р.2290 - 17273000 грн згідно звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний доход) за 2018 (від 01 березня 2019 року №), станом на час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення позивачем така розбіжність у встановлений Податковим кодексом України не виправлена, суд вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення обґрунтованим та таким, що відповідає нормам Податкового кодексу України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування виконано та доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-243, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Про Технолоджі" відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко

Повний текст рішення виготовлено 25 червня 2020 року.