Справа № 520/6725/2020
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

30 червня 2020 р. № 520/6725/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зорікної Ю.В., розглянувши а правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить:

1.)визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо неприйняття трудової книжки серія БТ № 2153937 , яка належить ОСОБА_1 та не зарахування до стажу періодів роботи з 03.10.1978 р. по 15.08.20202 р., вказаних у трудовій книжці;

2.) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Харківської області повторно розглянути заяву від 05.03.2020 року про призначення пенсії за віком із зарахуванням відомостей трудової книжки серія БТ № 2153937, виданої 20.11.1978 року Торезським електротехнічним заводом Донецької області, періоди роботи з 03.10.1978 року по 15.08.2002 року, а саме: з 03.10.1978 року по 02.08.1984 року на Торезськом електротехнічному заводі Донецької області, з 28.08.1984 року по 30.11.1992 року на Снежнянському заводі хімічного машинобудування Донецької області, відповідно до записів у трудової книжці.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що при досягненні пенсійного віку звернувся до пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії, проте, відповідачем, відмовлено у призначення пенсії з причин того, що печатка в трудовій книжці на титульній сторінці відсутня, тому стаж роботи за період з 03.10.1978 по 15.08.2002 не зарахований.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно з приписами ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалося.

Відповідачем надано суду відзив на адміністративний позов, у якому зазначено, що до стажу позивачеві неможливо зарахувати період роботи з 03.101978 по 15.08.2020, оскільки печатка на титульній сторінці трудової книжки відсутня, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок від 29.07.1993 № 58, тоді як трудова книжка є основним документом , що підтверджує наявність /відсутність стажу у працівника.

Дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про призначення пенсії за віком, доя кої були додані довідка про присвоєння ідентифікаційного коду; паспорт, трудова книжка, військовий квиток диплом (свідоцтво, атестат) про навчання, довідка СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення.

За результатом розгляду наданих документів відповідачем прийняте рішення від 10.03.2020 № 1010 , яким відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу передбаченого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Так до загального трудового стажу не враховано періоди роботи, зазначені у трудовій книжці, оскільки остання заведена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (відсутня печатка на титульному аркуші трудової книжки)

Позивач не погодився з рішенням відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком звернувся з даним позовом до суду, що і стало предметом даного позову.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до 18 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь-якими обставинами, включаючи наявність інших доходів.

Право на пенсію за віком мають, зокрема, чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років (ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Згідно з ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі - Порядок № 637) передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Судом встановлено, що у трудовій книжці БТ-І № 2153937 містяться записи на підтвердження оскаржуваного періоду роботи позивача, в якій всі записи зроблено чітко та не містять виправлень.

Стосовно тверджень відповідача, що при розрахунку загального страхового стажу не врахований стаж за період з 03.101978 по 17.04.1979 та з 01.07.1981 по 21.07.1981 на Торезькому електротехнічному заводі Донецької області, з 04.08.1981 по 02.08.1984 службу в органах внутрішніх справ, з 28.08.1984 по 30.11.1992 на Снежнянському заводі хімічного машинобудування Донецької області, оскільки печатка на титульній сторінці трудової книжки позивача відсутня, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок від 29.07.2019 року № 58, суд зазначає наступне.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993.

Відповідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно із пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до абз. 1,3 п.2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до п. 2.6. Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до абзацу 2 пункту 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Отже, з вище наведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Відповідно до пунктів 2 і 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи не точні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідачем не взято до уваги, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення його трудової книжки, а у даному випадку: не розбірливе відображення печатки на титульній сторінці.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей

З огляду на вимоги Конвенції та практику Європейського суду з прав людини (Спорронг та Льонрот проти Швеції) до правовідносин щодо отримання пенсії слід застосовувати засади юридичної визначеності, зокрема, в частині права особи на розумні очікування мирного володіння майном.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією.

Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Суд не погоджується з даним висновком відповідача, адже підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області не врахувало, що відсутність печатки на титульній сторінці не може бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки, визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічна позиція кореспондується Верховним Судом в постанові від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а (адміністративне провадження №К/9901/11030/18)

Таким чином, з метою повного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд зробив висновок, що обставини на які посилається відповідач є необґрунтованими та не можуть порушувати законні права позивача, щодо не врахування стажу роботи для призначення пенсії за віком. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зауважує, що за результатом розгляду заяви позивача відповідачем по справі прийняте рішення від 10.03.2020 № 1010. Отже, позовна вимога в частині визнання протиправними дій відповідача, які полягають у незарахування до стажу роботи відповідних періодів, то суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вказані дії реалізовані відповідачем шляхом прийняття оскаржуваного рішення, яке створює для позивача відповідні наслідки.

Таким чином, враховуючи вимоги ст.9 КАС України, з метою захисту прав позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та скасувати рішення відповідача від 10.03.2020 № 1010 про відмову у призначенні пенсії за віком

Суд також зазначає, що ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

Відтак, виключно до компетенції Пенсійного фонду відноситься призначення пенсії, позаяк суд не може своїм рішенням втручатись в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень щодо прийняття ним рішень.

Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, яка була подана 05.03.2020 року позивачем по справі з урахуванням відомостей трудової книжки серія БТ № 2153937, виданої 20.11.1978 року Торезським електротехнічним заводом Донецької області, в частині періодів роботи з 03.101978 по 17.04.1979 та з 01.07.1981 по 21.07.1981 на Торезькому електротехнічному заводі Донецької області, з 04.08.1981 по 02.08.1984 служби в органах внутрішніх справ, з 28.08.1984 по 30.11.1992 на Снежнянському заводі хімічного машинобудування Донецької області та прийняти за результатми розгляду відповідне рішення.

З урахуванням усіх обставин справи, дана позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 840.80 грн., що документально підтверджується квитанцією - а.с.22.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми судового збору у розмірі 420.40 грн.

Керуючись ст. 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 10.03.2020 № 1010 щодо відмови ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.03.2020 про призначення пенсії за віком з урахуванням відомостей трудової книжки серія БТ № 2153937, виданої 20.11.1978 року Торезським електротехнічним заводом Донецької області, в частині періодів роботи з 03.101978 по 17.04.1979 та з 01.07.1981 по 21.07.1981 на Торезькому електротехнічному заводі Донецької області, з 04.08.1981 по 02.08.1984 служби в органах внутрішніх справ, з 28.08.1984 по 30.11.1992 на Снежнянському заводі хімічного машинобудування Донецької області та прийняти за результатами розгляду відповідне рішення

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Строки, визначені в рішенні суду обчислюються з урахуванням п.3 Прикінцевих положень КАС України.

Суддя Зоркіна Ю.В.