Справа № 620/1310/20
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 року Чернігів Справа № 620/1310/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу
за позовомВійськової частини НОМЕР_1
доОСОБА_1
простягнення матеріальної шкоди,
У С Т А Н О В И В:
Військова частина НОМЕР_1 (надалі по тексту позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (надалі по тексту відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_2 (дев`ять тисяч триста двадцять шість) грн 42 коп. у якості відшкодування майнової шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що солдат ОСОБА_1 був звільнений із військової служби за службовою невідповідністю, однак, під час здачі посади отримане речове майно, яке не вислужило термін експлуатації, не повернув, спричинивши шкоду державі в особі військової частини НОМЕР_1 на суму 9326,42 грн. Всупереч приписам Статуту внутрішньої служби збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХIV, Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232, кошти на відшкодування матеріальної шкоди відповідачем в добровільному порядку не сплачено.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.04.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

У строк, встановлений судом, позивачем усунуто недоліки, допущені при поданні позовної заяви.

Відповідно до частини третьої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України 28.04.2020 судом направлено запит до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання управління Державної міграційної служби України у Чернігівській області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача - фізичної особи (а.с. 42).

Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання управління Державної міграційної служби України у Чернігівській області повідомлено, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 (а.с. 51).

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Вказану вище ухвалу суду від 12.05.2020 надіслано відповідачу. Однак, поштове відправлення не вручено з незалежних від суду причин. Отже, враховуючи вимоги частини одинадцятої статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 25.05.2016 № 114 ОСОБА_1 з 25.05.2016 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 на всі види забезпечення (а.с. 12).

Із витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2017 № 1 вбачається, що з 01.07.2017 анульовано умовне найменування «військова частина польова пошта НОМЕР_3 » та надано умовне найменування «військова частина НОМЕР_1 » (а.с. 29).

Отримання речового майна відповідачем підтверджується Карткою обліку матеріальних засобів особистого користування від 01.06.2016 № 316/1419 (а.с. 13), Роздавальними відомостями від 20.07.2016 № 210 (а.с. 14), від 26.12.2016 № 20/315 (а.с. 15), від 29.03.2017 № 27 (а.с. 16), від 29.03.2017 № 47 (а.с. 17), від 09.09.2017 № 254 (а.с. 18), від 09.09.2017 № 256 (а.с. 19-20), від 09.09.2017 № 251 (а.с. 21-22), накладною від 22.11.2017 № 3352 (а.с. 23).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.12.2017 № 170 старшого солдата ОСОБА_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 22.12.2017 № 130-рс з військової служби у запас через службову невідповідність, з 27.12.2017 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , знято з усіх видів забезпечення (а.с. 26).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2017 № 896 «Про притягнення до матеріальної відповідальності за речове майно, що не вислужило терміни носіння, старшого солдата ОСОБА_1 » встановлено, що під час здачі посади старший солдат ОСОБА_1 отримане речове майно згідно атестату № 92, Роздавальних відомостей від 20.07.2016 № 210, від 20.10.2016 № 201, від 26.12.2016 № 315, від 29.03.2017 № 27, від 29.03.2017 № 47, від 09.09.2017 № 254, від 09.09.2017 № 256, від 09.09.2017 № 251, від 09.09.2017 № 255 не здав. Згідно довідки-розрахунку від 15.12.2017 № 149 сума нестачі за речове майно, яке не вислужило термін експлуатації складає 9538,49 грн. Наказано притягнути до матеріальної відповідальності за отримане речове майно, яке не вислужило термін експлуатації з урахуванням ПДВ старшого солдата ОСОБА_1 на суму, яка складає 9538,49 грн (а.с. 24-25).

Згідно Довідки військової частини НОМЕР_1 від 07.04.2020 № 259 під час звільнення з військової служби з грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_1 на виконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2017 № 896 утримано 212,07 грн. Залишок до відшкодування становить 9326,42 грн (а.с. 27).

Листом від 27.03.2020 № 834 військова частина НОМЕР_1 звернулася до відповідача з пропозицією відшкодувати шкоду у розмірі 9326,42 грн у добровільному порядку, надсилання якого підтверджується квитанцією АТ «Укрпошта» від 27.03.2020 трек № 483 (а.с. 28).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей врегульовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (надалі також - Закон № 2011-ХІІ).

Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Абзацом 2 частини 1 статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ визначено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (надалі також - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За приписами статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, зокрема, обов`язок берегти державне майно. Відповідно до статті 127 «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил» солдат (матрос) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, а також за утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, за збереження виданого йому майна.

Згідно абзацу 7 пункту 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232 (в редакції, що діяла на момент виникнення спору) у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.

Згідно статей 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР (надалі також - Положення), що діяло на момент виникнення спору, визначено, що відповідно до Конституції (Основного Закону) України та інших актів законодавства України військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані зобов`язані бережливо ставитися до довірених їм озброєння, техніки та іншого військового майна, вживати заходів до запобігання шкоді.

За змістом пунктів 2, 14, 31 Положення, військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами.

Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2-10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 22.12.2017 № 130-рс старшого солдата ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас через службову невідповідність, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.12.2017 № 170 відповідача з 27.12.2017 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , знято з усіх видів забезпечення (а.с. 26).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2017 № 896 «Про притягнення до матеріальної відповідальності за речове майно, що не вислужило терміни носіння, старшого солдата ОСОБА_1 » встановлено, що під час здачі посади старший солдат ОСОБА_1 отримане речове майно згідно атестату № 92, Роздавальних відомостей від 20.07.2016 № 210, від 20.10.2016 № 201, від 26.12.2016 № 315, від 29.03.2017 № 27, від 29.03.2017 № 47, від 09.09.2017 № 254, від 09.09.2017 № 256, від 09.09.2017 № 251, від 09.09.2017 № 255 не здав. Згідно довідки-розрахунку від 15.12.2017 № 149 сума нестачі за речове майно, яке не вислужило термін експлуатації складає 9538,49 грн. Наказано притягнути до матеріальної відповідальності за отримане речове майно, яке не вислужило термін експлуатації з урахуванням ПДВ старшого солдата ОСОБА_1 на суму, яка складає 9538,49 грн (а.с. 24-25).

Під час звільнення з військової служби з грошового забезпечення старшого солдата ОСОБА_1 на виконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2017 № 896 з нього утримано 212,07 грн. Таким чином, залишок до відшкодування склав 9326,42 грн (а.с. 27).

Оскільки на час розгляду цієї справи відповідачем не надано суду доказів добровільного відшкодування завданої державі в особі військової частини НОМЕР_1 майнової шкоди, суд вважає необхідним стягнути її з останнього в повному розмірі на користь позивача.

Суд враховує, що в силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до частини другої статі 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Отже, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
Позов військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити повністю.

Стягнути на користь військової частини НОМЕР_1 з ОСОБА_1 9326 (дев`ять тисяч триста двадцять шість) грн 42 коп. у якості відшкодування майнової шкоди.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 РНОКПП ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дата складення повного рішення суду - 30.06.2020.

Суддя Ю. О. Скалозуб