Справа № 640/10694/19
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О,

Безименної Н.В.

за участю секретаря судового засідання: Лещенко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року з питань скасування заходів забезпечення позову у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Кабінету Міністрів України, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Укргідроенерго", Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", Акціонерне товариство "Українська залізниця", Акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" про визнання незаконною та нечинною постанови,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року позивачі, Публічне акціонерне товариство "Укрнафта", Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", звернулися до суду першої інстанції з адміністративним позовом про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 24 квітня 2019 № 364.

Ухвалою Окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стосовно Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" дію Постанови № 364 в частині слів "Для суб`єктів господарювання, які за результатами 2018 року отримали чистий прибуток, що перевищує 50 млн. гривень, затвердити базовий норматив у розмірі 90 відсотків".

19 лютого 2020 року Кабінетом Міністрів України подано клопотання про скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року в задоволенні заяви представника відповідача про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2019 у справі №640/10694/19 відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Кабінетом Міністрів України подано апеляційну скаргу у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нову, якою задовольнити клопотання Кабінету Міністрів України про скасування заходів забезпечення позову, встановлених ухвалою Окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскаржувану ухвалу постановлено без належного з`ясування обставин справи.

Зокрема, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції помилково, внаслідок неповного дослідження обставин справи, встановлено, що не відпали чи не зазнали істотної зміни ті обставини, які були підставою для прийняття судом ухвали про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки норма постанови Кабінету Міністрів України від 24 квітня 2019 № 364, відносно якої було вжито заходи забезпечення позову, на час звернення із клопотанням не діє.

Крім того, апелянт вказував, що з 08 лютого 2020 року діє частина 3 статті 151 КАС України в редакції, згідно якої не допускається забезпечення позову шляхом, зокрема, зупинення актів Кабінету Міністрів України.

09 червня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримав позицію суду першої інстанції та просив залишити апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта підтримав вищевказану апеляційну скаргу та доводи, викладені в ній. Вказував на те, що внаслідок прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 04 грудня 2019 року № 1015, якою внесено зміни до оскаржуваної постанови, відпали підстави, які зумовили вжиття судом першої інстанції заходів забезпечення позову.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вказував, що внаслідок внесення таких змін до оскаржуваної постанови не відпали та не змінилися обставини, які були підставами для вжиття судом першої інстанції заходів забезпечення позову.

Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства "Укргідроенерго" в судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснив, що не має правової позиції щодо апеляційної скарги відповідача на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року.

Представники третіх осіб Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" та Акціонерного товариства "Українська залізниця" підтримали апеляційну скаргу відповідача.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін та третіх осіб, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції вказував на те, що не відпали та не зазнали істотної зміни ті обставини, які були підставою для прийняття судом ухвали про вжиття заходів забезпечення позову в даній адміністративній справі, оскільки приймаючи постанову від 04 грудня 2019 року № 1015, відповідач жодним чином не змінив становище позивача щодо затвердження для нього відповідного базового нормативу відрахування частки прибутку.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено, крім іншого, шляхом: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Зупинення дії нормативно-правового акта як захід забезпечення позову допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.

Відповідно до ст. 157 КАС України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Ухвала про скасування заходів забезпечення позову або про відмову у скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена.

Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Примірник ухвали про скасування заходів забезпечення позову невідкладно після набрання такою ухвалою законної сили надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також державним та іншим органам, які повинні були та (або) виконували ухвалу про забезпечення позову, для здійснення ними відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову.

В обґрунтування доводів клопотання про скасування заходів забезпечення позову відповідач вказував, що ухвалою Окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стосовно Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" дії Постанови № 364 в частині слів "Для суб`єктів господарювання, які за результатами 2018 року отримали чистий прибуток, що перевищує 50 млн. гривень, затвердити базовий норматив у розмірі 90 відсотків".

Разом з тим, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1015 від 04.12.2019 "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України", згідно пункту 3 якої внесено зміни до пункту 1 Постанови №364, а саме: в абзаці першому слова і цифри "які за результатами 2018 року отримали чистий прибуток менше 50 млн. гривень, у розмірі 50 відсотків" замінено словами і цифрами "у розмірі 90 відсотків".

А тому, відповідач вважає, що оскільки норма пункту 1 Постанови № 364 щодо якої були застосовані заходи забезпечення позову, враховуючи виключення її Постановою № 1015, не діє, то відсутня потреба в існуванні таких заходів забезпечення позову, оскільки жодного впливу на правовий статус позивача, норма щодо якої було вжито заходи забезпечення позову, не здійснює.

Статтею 157 КАС України визначений порядок скасування заходів забезпечення позову, зокрема передбачено, що саме суд може скасувати заходи забезпечення позову чи з власної ініціативи, чи за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до частини 3 ст.157 КАС України за результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Скасування заходів забезпечення позову можливе за відсутності в подальшому потреби в ньому або в забезпеченні позову взагалі, або за відсутності підстав, які зумовили вжиття судом таких.

Колегія суддів зауважує, що скасування заходів забезпечення позову слід відрізняти від скасування ухвали про забезпечення позову. Різниця полягає в тому, що заходи забезпечення позову скасовуються судом, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.

Натомість, скасування ухвали про забезпечення позову здійснюється за наслідками її апеляційного оскарження. В цьому випадку ухвалу скасовує апеляційний суд, якщо під час її постановлення було порушено вимоги закону.

Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

На момент звернення до суду із заявою про забезпечення позову позивач мотивував заяву про забезпечення позову, в тому числі, очевидною протиправністю оскаржуваної постанови, оскільки Кабінет Міністрів України при прийнятті оскаржуваної постанови порушив вимоги Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», а саме - не забезпечив дотримання принципів здійснення регуляторної політики, закріплених у ст. 4 Закону, а також прийняв оскаржувану постанову за відсутності аналізу регуляторного впливу положень останньої у затвердженій редакції, без оприлюднення редакції постанови, яка була прийнята та без погодження остаточної редакції такої постанови уповноваженим органом

Також, в обгрунтування доводів заяви про забезпечення позову позивач вказував на існування очевидних ознак протиправності оскаржуваної постанови та порушення відповідачем положень ст. ст. 6, 25 Господарського кодексу України, оскільки оскаржуваною постановою затверджено базовий норматив у розмірі 90/50 відсотків. При цьому конкретний розмір базового нормативу ставиться в залежність від суми отриманого прибутку за підсумками 2018 року - якщо такий прибуток понад 50 млн. гривень, то норматив затверджено на рівні 90 %, якщо ж прибуток менше 50 млн. гривень - норматив 50%. Одночасно для чотирьох суб`єктів господарювання, які окремо поіменовані в оскаржуваній постанові, затверджено базовий норматив у розмірі 30 % без прив`язки до розміру отриманого ними прибутку за підсумками 2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду першої інстанції від 25.06.2019 задоволено заяву ПАТ «Укрнафта» про вжиття заходів забезпечення позову, зупинено дію постанови Кабінету Міністрів України від 24.04.2019 №364 «Про затвердження базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави» в частині слів: «Для суб`єктів господарювання, які за результатами 2018 року отримали чистий прибуток, що перевищує 50 млн. гривень, затвердити базовий норматив у розмірі 90 відсотків.» стосовно Публічного акціонерного товариства «Укрнафта».

Відтак, колегія суддів погоджується, що в даному випадку не відпали та не зазнали істотної зміни ті обставини, які були підставою для прийняття судом ухвали про вжиття заходів забезпечення позову в даній адміністративній справі, оскільки приймаючи постанову від 04.12.2019 № 1015 відповідач жодним чином не змінив становище позивача щодо затвердження для нього відповідного базового нормативу відрахування частки прибутку.

Також, в обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач вказує на те, що відповідно до частини 3 ст.151 КАС України, яка є імперативною, не допускається забезпечення позову шляхом, зокрема, зупинення актів Кабінету Міністрів України.

Щодо зазначених доводів відповідача колегія суддів зауважує, що зазначена норма КАС України, яка містить пряму заборону по вжиттю заходів забезпечення позову шляхом, зокрема, зупинення актів Кабінету Міністрів України діє з 08.02.2020.

Натомість, ухвала Окружного адміністративного суду, якою вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стосовно Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" дію Постанови № 364 в частині слів "Для суб`єктів господарювання, які за результатами 2018 року отримали чистий прибуток, що перевищує 50 млн. гривень, затвердити базовий норматив у розмірі 90 відсотків", постановлена - 25 червня 2019 року.

При цьому, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним сили, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Неприпустимість зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є одним з аспектів загальновизнаного принципу правової визначеності як елемента принципу верховенства права, який відповідно до частини першої статті 8 Конституції України визнається і діє в Україні.

При цьому, відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Однак, положення Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким у статті 151 КАС України пункт 1 частини третьої після слів "Президента України" доповнено словами "Кабінету Міністрів України", не містять прямої вказівки, що його дія поширюється на відносини, які виникли до набрання ним чинності.

А тому, до спірних відносин застосовується загальне правило щодо незворотності дії у часі положень процесуального законодавства щодо вжиття заходів забезпечення позову та їх скасування.

Така позиція щодо застосування норм процесуального права висловлена Верховним Судом у постанові від 12 травня 2020 року (справа № 855/2/20).

Відтак, поширення законодавцем імперативної норми щодо заборони по вжиттю заходів забезпечення позову шляхом зупинення актів Кабінету Міністрів України, в зазначеному випадку, жодним чином не може бути підставою для скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду першої інстанції від 25.06.2019.

Інших доводів щодо наявності підстав для скасування заходів забезпечення позову відповідачем ані в клопотанні про скасування заходів забезпеченні позову ані в апеляційній скарзі, не наведено.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Окружного адміністративного суду від 25 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Кабінету Міністрів України, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Укргідроенерго", Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", Акціонерне товариство "Українська залізниця", Акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" про визнання незаконною та нечинною постанови.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін та третіх осіб, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року з питань скасування заходів забезпечення позову - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року з питань скасування заходів забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 25.06.2020.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді В.О.Аліменко,

Н.В.Безименна