Справа № 380/3075/20
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/3075/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення розрахунку при звільненні невиплату ОСОБА_1 на день виключення із списків частини 04.02.2020 компенсації за неотримане речове майно;

- стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату при звільненні за період із 05.02.2020 по 19.03.2020 компенсації за неотримане речове майно у сумі 29493,85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 03.02.2020 № 38-ос позивача виключено з 04.02.2020 зі списків особового складу, усіх видів забезпечення управління. Проте, відповідачем не проведено своєчасно розрахунок з ОСОБА_1 при звільненні, а саме не виплачено компенсацію за неотримане речове майно в день виключення із списків. Оскільки відповідачем на день виключення зі списків особового складу не проведено повного розрахунку при звільненні з військової служби, ОСОБА_1 набув право виплату середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні відповідно до статтей 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву від 21.05.2020 (вх. № 25375), в якому зазначає, що Положення про проходження громадянами України військової служби в Держприкордонслужбі України, затверджене Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115, який визначає здійснення повного розрахунку по всіх видах забезпечення з військовослужбовцем, на день його виключення, не визначає та не регулює порядок і строк виплати компенсації за неотримане речове майно. Відтак, 19.03.2020 проведено повний розрахунок з ОСОБА_1 , оскільки Львівським прикордонним загоном перераховано компенсацію за неотримане речове майно при звільненні в сумі 34714,99 грн. Окрім того, ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) є установою, що фінансується з державного бюджету і як розпорядник бюджетних коштів, відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України може брати бюджетні зобов`язання та провадити видатки лише в межах бюджетних асигнувань. Наголушує, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду.

12.06.2020 представник позивача подав відповідь на відзив (вх. № 25388). Зазначає, що ОСОБА_1 звільнено з військової служби наказом Голови Державної прикордонної служби України від 10.01.2020 № 20-ОС, а наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 03.02.2020 № 38-ос із 04.04.2020 виключено із списків особового складу, усіх видів забезпечення регіонального управління, територіальним підрозділом якого є Львівський прикордонний загін.

Представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив від 17.06.2020 (вх. № 30290), відповідно до яких вказує, що позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ), а у ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) перебував лише на речовому забезпеченні. Позивач перебував на фінансовому забезпечені ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_2 ). Відтак, звільнення та виключення зі списків позивача проводила Військова частина НОМЕР_2 , а отже у Військової частини НОМЕР_1 відсутній обов`язок щодо проведення повного розрахунку при звільненні.

У зв`язку з відсутністю головуючого судді на роботі (перебування у відпустці у період з 25.05.2020 по 26.06.2020), суд ухвалює рішення у цій справі в перший робочий день головуючого судді, а саме - 30.06.2020.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 27.01.2020 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) із рапортом (вх. № 1220) про нарахування на день виключення зі списків частини, компенсацію за неотримане під час служби речове майно.

Відповідно до довідки № 10/10 про вартість речового майна, вартість речового майна що належить до видачі ОСОБА_1 становить 35243, 64 грн.

Згідно з наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 03.02.2020 № 38-ос позивача виключено зі списків особового складу, усіх видів забезпечення управління, останочна дата закінчення проходження військової служби 04.02.2020.

Відповідно до наказу начальника Львівського прикордонного загону від 16.03.2020 № 85-К вказано, провести виплату грошової компенсації військовослужбовця за неотримане речове майно під час проходження служби на підставі довідки-розрахунку про вартість речового майна у розмірі 35243, 64 грн.

Згідо з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 31.03.2020 № 242 ОСОБА_1 , нараховано грошову компенсацію на загальну суму 35243,64 грн, яку виплачено 19.03.2020 в сумі 34714,99 грн (перераховано військовий збір в розмірі 528,65 грн).

Грошова компенсація за неотримане речове майно виплачена ОСОБА_1 . Львівським прикордонним загоном 20.03.2020, оскільки згідно з відомостями з карткового рахунку ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно зараховано на рахунок 20.03.2020.

Оскільки остаточний розрахунок з позивачем проведений не в день день виключення із списків, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання протиправною бездіяльності відповідача та про стягнення із ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до статті першої Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною першою та другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частина 1 статті 9-1 Закону №2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 № 178 (далі - Порядок №178) виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно з пунктом 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Пунктом 4 Порядку №178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Оскільки зазначені нормативно-правові акти, які визначають порядок та умови виплати компенсації за не отримане речове майно, не містять норм, які б регулювали питання строку розрахунку при звільненні та відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, то необхідно виходити з приписів трудового законодавства щодо оплати праці.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Порядок проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством. Разом з тим, спеціальними нормативно-правовими актами не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Обов`язок роботодавця провести виплату працівнику всіх належних йому сум при звільненні, передбачений у статті 117 КЗпП України.

Передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації. Вказаний законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення.

Вказана правова позиція викладена в аналогічних правовідносинах у постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 825/598/17.

Судом встановлено, що згідно з наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 03.02.2020 № 38-ос позивача виключено зі списків особового складу, усіх видів забезпечення управління, останочна дата закінчення проходження військової служби 04.02.2020.

Відповідно до наказу начальника Львівського прикордонного загону від 16.03.2020 № 85-К вказано, провести виплату грошової компенсації військовослужбовця за неотримане речове майно під час проходження служби на підставі довідки-розрахунку про вартість речового майна у розмірі 35243, 64 грн.

Згідо з довідкою Львівського прикордонного загону від 31.03.2020 № 242 ОСОБА_1 , нараховано грошову компенсацію на загальну суму 35243,64 грн, яку виплачено 19.03.2020 в сумі 34714,99 грн (перераховано військовий збір в розмірі 528,65 грн).

Грошова компенсація за неотримане речове майно виплачена ОСОБА_1 . Львівським прикордонним загоном 20.03.2020, оскільки згідно з відомостями з карткового рахунку ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно зараховано на рахунок 20.03.2020.

Оскільки грошову компенсацію за неотримане речове майно позивачу не виплачено в день його виключення із списків частини, вказане свідчить про те, що при звільненні відповідач не провів повного розрахунку, таким чином, бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення розрахунку при звільненні невиплату ОСОБА_1 на день виключення із списків частини 04.02.2020 компенсації за неотримане речове майно є протиправною.

Відповідно до статті 117 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати від 08.02.1995 № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно з виписки АТ КБ «Приватбанк» по рахунку ОСОБА_1 виплачено в грудні 2019 року грошове забезпечення в розмірі 16546,43 грн, в січні 2020 року - 25013,09 грн, що не заперечується відповідачем.

День виключення зі списків 04.02.2020, день виплати грошової компенсації 20.03.2020, відтак період за який підлягає стягнення середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні з 05.02.2020 по 19.03.2020.

Для обчислення середнього заробітку з дня виключення зі списків до дня фактичного розрахунку необхідно застосовувати показник 670,31 грн в день (41559,52 грн грн/62 днів).

Враховуючи вищенаведене, з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 слід стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату при звільненні за період із 05.02.2020 по 19.03.2020 компенсації за неотримане речове майно у сумі 29493,64 грн (670,31 грн х 44 дні).

Позивач просить стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату при звільненні за період із 05.02.2020 по 19.03.2020 компенсації за неотримане речове майно у сумі 29493,85 грн, проте згідно з розрахунком середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні підлягає стягненню на користь позивача в розмірі 29493,64 грн, таким чином вказана позовна вимога підлягає задоволенню частково.

Щодо посилань представника відповідача на те, що звільнення та виключення зі списків позивача проводила Військова частина НОМЕР_2 , а отже у Військової частини НОМЕР_1 відсутній обов`язок щодо проведення повного розрахунку при звільненні, суд зазначає, що наказом саме начальника Львівського прикордонного загону від 16.03.2020 № 85-К вказано, провести виплату грошової компенсації військовослужбовця за неотримане речове майно під час проходження служби на підставі довідки-розрахунку про вартість речового майна у розмірі 35243, 64 грн. Грошова компенсація за неотримане речове майно виплачена ОСОБА_1 саме Львівським прикордонним загоном 20.03.2020, відповідно до відомостей з карткового рахунку ОСОБА_1 , відтак середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату при звільненні за період із 05.02.2020 по 19.03.2020 компенсації за неотримане речове майно у сумі 29493,85 грн підлягає стягненню з Львівського прикордонного загону.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву вказує також, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду, проте, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі №4-рп/2012 Конституційний Суд України роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Оскільки спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому при обчисленні строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норми спеціального процесуального закону.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №815/2681/17, у постанові від 22 січня 2020 року у справі №620/1982/19.

За правилами частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Судом встановлено, що остаточний розрахунок з позивачем проведено 20.03.2020 день виплати грошової компенсації за неотримане речове майно. Таким чином, звернувшись до суду 21.04.2020 позивачем не пропущено місячний строк звернення до суду із позовом про стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані не були, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захисто порушеного права до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими частково, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно з п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, судовий збір відповідно до вимог ст. 139 КАС України не стягується.

Керуючись статтями 242 - 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (вул. Личаківська, 74, м. Львів, ) про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення розрахунку при звільненні невиплату ОСОБА_1 на день виключення із списків частини 04.02.2020 компенсації за неотримане речове майно.

3. Стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату при звільненні за період із 05.02.2020 по 19.03.2020 компенсації за неотримане речове майно у сумі 29493,64 грн.

Судовий збір не стягується.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст судового рішення складено 30.06.2020.

Суддя Костецький Н.В.