Справа № 640/6533/20
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2020-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

26 червня 2020 року справа №640/6533/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) клопотання Релігійної організації "Релігійна громада парафія святих мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії Київської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) смт Клавдієво-Тарасове Бородянського району Київської області" про закриття провадження в адміністративній справі

за позовомОСОБА_1
до третя особаКиївської обласної державної адміністрації Релігійна організація "Релігійна громада парафія святих мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії Київської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) смт Клавдієво-Тарасове Бородянського району Київської області"
провизнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської обласної державної адміністрації (далі по тексту - відповідач), в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача від 02 жовтня 2019 року №571 "Про реєстрацію нових редакцій Статутів релігійних громад"; 2) визнати протиправними та скасувати реєстраційні дії щодо реєстрації нової редакції статуту релігійної організації "Релігійна громада Української Православної Церкви Київського Патріархату святих мучениць Віри , Надії, Любові і їх матері Софії Київської єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату", що передбачає зміну найменування, підпорядкованості та органів управління.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 квітня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/6533/20 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2020 року залучено до участі в адміністративній справі Релігійну організацію "Релігійна громада парафія святих мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії Київської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) смт Клавдієво-Тарасове Бородянського району Київської області" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

До суду надійшло клопотання Релігійної організації "Релігійна громада парафія святих мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії Київської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) смт Клавдієво-Тарасове Бородянського району Київської області" про закриття провадження у справі.

Розглядаючи справу у спрощеному провадженні, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку про необхідність закриття провадження у даній справі з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За визначенням пункту 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

У пункті 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлений інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового рішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №914/2006/17.

Згідно із частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналіз змісту наведених статей Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних та цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Як свідчить зміст позовної заяви, позивач оскаржує дії відповідача щодо реєстрації нової редакції статуту релігійної організації та розпорядження, згідно якого зареєстровано нову редакцію статуту релігійної громади, у зв`язку із внесенням змін і доповнень до статуту, зміною найменування та зміною назви вулиці.

Таким чином, із предмета та підстав позову, викладених у позовній заяві, вбачається, що спір у даній справі виник у зв`язку із прийняттям уповноваженим органом рішення щодо реєстрації статуту релігійної організації, а позов подано на захист релігійних прав позивача як учасника релігійної громади.

Частиною шостою статті 8 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" встановлено, що рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту підлягає реєстрації в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Статтею 12 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" зокрема передбачено, що відомості, у тому числі про вид релігійної організації, її віросповідну приналежність і місцезнаходження повинні міститися у статуті (положенні) релігійної організації, який (як і зміни до нього) підлягає реєстрації в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Згідно частини першої статті 14 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" для реєстрації статуту (положення) релігійної громади громадяни в кількості не менше десяти чоловік, які утворили її і досягли 18-річного віку, подають заяву та статут (положення) на реєстрацію до обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Автономній Республіці Крим - до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною двадцять першою статті 14 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" встановлено, що перевищення встановленого цим Законом терміну прийняття рішень про реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій може бути оскаржено в суд у порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством України.

У відповідності до статті 15 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" у реєстрації статуту (положення) релігійної організації може бути відмовлено, якщо її статут (положення) або діяльність суперечать чинному законодавству.

Рішення про відмову в реєстрації статуту (положення) релігійної організації із зазначенням підстав відмови повідомляється заявникам письмово в десятиденний термін. Це рішення може бути оскаржено в суд у порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством України.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що спори, які виникають у зв`язку з бездіяльністю чи відмовою уповноваженого органу у прийнятті рішення щодо реєстрації статуту (положення) релігійної організації підлягають розгляду за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що правовідносини, які виникли в межах даного спору стосуються реєстрації статуту релігійної громади, прав та інтересів її учасників на канонічне підпорядкування, а позовні вимоги спрямовані на захист цивільного права позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що юрисдикцію спорів, що виникла в межах спірних правовідносин, слід визначати відповідно до частини двадцять першої статті 14 та частини другої статті 15 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації".

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №910/8132/19 та постанові Верховного Суду від 20 січня 2020 року у справі 140/1362/19.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частина перша статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи викладене, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку, що провадження в адміністративній справі №640/6533/20 підлягає закриттю, а заявлені вимоги належить розглядати відповідному місцевому загальному суду за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі вищенаведеного, пункту 1 частини першої статті 238, статті 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Клопотання Релігійної організації "Релігійна громада парафія святих мучениць Віри, Надії, Любові та матері їх Софії Київської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) смт Клавдієво-Тарасове Бородянського району Київської області" про закриття провадження у справі задовольнити.

2. Закрити провадження в адміністративній справі №640/6533/20 за позовом ОСОБА_1 до Київської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Згідно з частиною другою статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Кузьменко