Справа № 160/3720/20
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2020-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2020 року Справа № 160/3720/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.,
06 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначені пенсії по втраті годувальника від 22.01.2020 року № 360/03.20-11 неправомірним;
- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, призначити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника, померлого чоловіка ОСОБА_2 з моменту звернення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у грудні 2019 року звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. 17.01.2020 року позивачці призначено пенсію за віком, проте оскільки вона є вдовою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 , позивачка 20.12.2019 року звернулась до відповідача із заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника. 22.01.2020 року позивачці було відмовлено у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, посилаючись на те, що нею не було надано документів, які б підтверджували, що позивач перебувала на повному забезпеченні свого померлого чоловіка. Позивач не погоджується з такими діями відповідача, оскільки вона проживала з чоловіком однією сім`єю, внаслідок погіршення стану здоров`я знаходилась на повному утриманні чоловіка, про що свідчать відомості з реєстру застрахованих осіб. Основним доходом сім`ї була пенсія чоловіка, тому дохід чоловіка, який складався з пенсії був основним джерелом існування позивачки.
На думку позивача, оскаржуване рішення є протиправним, у зв`язку з чим вона звернулась до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Адміністративний позов не відповідав вимогам ст.ст.160-161 Кодексу адміністративного судочинства України, тому ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2020 року був залишений без руху, з наданням строку для усунення недоліків.
На виконання умов Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2020 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
На виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року на адресу суду від відповідача 02 червня 2020 року надійшов відзив на позовну заяву.
В наданому до суду відзиві зазначено, що до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, крім іншого, необхідно надати довідку уповноважених органів з місця проживання (реєстрації) про перебування на повному утриманні померлого годувальника чи одержання від померлого годувальника допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів до існування. На момент звернення позивача до головного управління із заявою про переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, факт перебування на утриманні померлого годувальника не було підтверджено.
28.05.2020 року позивачкою надано відповідь на відзив, в якій зазначено, що дохід, отримуваний померлим чоловіком був для неї єдиним, постійним і основним джерелом засобів для існування, нею було подано всі документи відповідно до переліку, визначеного постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, якою затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1,2 ст.257, ч.1 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст.262 КАС України підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться.
Розгляд даної адміністративної справи мав відбутись до 05.06.2020 року за правилами ст. 262 КАС України.
Проте, 2 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічний гарантій з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) №540-ІХ від 30 березня 2020 року», яким внесено зміни до Господарського процесуального кодексу, Цивільного процесуального кодексу, Кримінального процесуального кодексу, Кодексу адміністративного судочинства України, Господарського кодексу України, Цивільного Кодексу України, Кодекс законів про працю тощо.
Суд звертає увагу на те, що вказаним законом доповнено розділ VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Враховуючи наведене, судом продовжено розгляд справи до 26.06.2020 року з метою повного та всебічного розгляду судом поданих документів та надання їм належної оцінки.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Позивач ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) є громадянкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , набула право на призначення пенсії за віком.
У грудні 2019 року позивач звернулась до відділу з питань перерахунків пенсії №15 управління застосування пенсійного законодавства із заявою та пакетом документів для призначення пенсії за віком.
17.01.2020 року позивачці призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
20.12.2019 року позивач звернулась до відділу з питань перерахунків пенсії №15 управління застосування пенсійного законодавства із заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.
22.01.2020 року відповідачем надано відповідь, оформлену листом №360/03.20-11, якою повідомлено, що рішенням від 17.01.2020 року позивачці відмовлено в переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, через те, що на момент смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач була працездатною особою, документів, підтверджуючих наявність інвалідності та втрату джерела засобів до існування не надано.
Не погоджуючись з наданою відповіддю, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно з ч.1 ст.9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:
2) пенсія по інвалідності;
3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною 1 ст.10 Закону № 1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Статтею 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначені умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, за яких пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року - незалежно від тривалості страхового стажу.
Члени сім`ї, які вважаються непрацездатними і утриманцями, визначаються відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
За змістом пункту 1 частини другої статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Згідно з частиною третьою цієї статті до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Судом встановлено, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 29.09.1979 року, досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та є пенсіонером за віком.
Відповідачем не спростовується, що чоловік позивачки на день смерті був пенсіонером та отримував пенсію за віком.
З акту приватного підприємства «Комунальщик-4» віл 19.12.2019 року №803 відомо, що ОСОБА_1 спільно проживала з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 з 1998 року до моменту смерті ОСОБА_2 09.11.2014 року та вели спільне господарство.
Позивачкою надано суду виписку індивідуальних відомостей застрахованої особи Пенсійного фонду України форми ОК-5, з якої відомо, що з жовтня 2010 року по лютий 2015 року позивачка не отримувала жодного доходу, з огляду на що, суд робить висновок, що єдиним джерелом засобу існування позивачки була пенсія чоловіка ОСОБА_2 .
Усі вищенаведені обставини свідчать про те, що позивачка відповідає вимогам, передбаченим статтями 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якими визначені умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, зокрема, вона була непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника пенсіонера на момент його смерті та протягом чотирьох років, що передували смерті ОСОБА_2 , та перебувала на його утриманні до дня його смерті.
Згідно зі статтею 38 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, довічно.
Відтак, дії відповідача щодо не переведення позивача на пенсію по втраті годувальника є протиправними.
За таких обставин, суд вважає, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачці у переведенні з одного виду пенсії на інший, а тому порушені позивачем права підлягають відновленню судом шляхом:
- визнання протиправним та скасування рішення головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначені пенсії по втраті годувальника від 22.01.2020 року № 360/03.20-11.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, призначити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника, померлого чоловіка ОСОБА_2 , з моменту звернення, то суд зазначає, що не наділений відповідними повноваженнями безумовного призначення пенсії, оскільки це є дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України.
Відповідно до ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судовинства України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Оскільки відповідачем не розглянута заява позивачки, з урахуванням встановлених судом обставин у цьому рішенні, то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог про призначення пенсії ОСОБА_1 , проте вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та відновити порушені права позивача шляхом зобов`язання головного управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області вчинити дії, а саме: повторно розглянути заяву позивачки від 20.12.2019 року про переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.
Частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи, суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.
У зв`язку з вищевикладеним, відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за потрібне вийти за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача.
З огляду на встановлені у справі обставини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 840,80 грн., що документально підтверджується квитанцією від 02.04.2020 року.
Отже, з урахуванням задоволення судом основної вимоги позивача, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 241-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначені пенсії ОСОБА_1 по втраті годувальника від 22.01.2020 року № 360/03.20-11.
Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, з урахуванням правової позиції, викладеної у цьому рішенні.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук