Справа № 160/2753/20
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2020 року Справа № 160/2753/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в м. Дніпрі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
11.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови позивачу - ОСОБА_1 у нарахуванні та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, перерахованої відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських, за період з 01.01.2016 року по день початку фактичної та регулярної виплати донарахованої частини пенсії, тобто, по 05.06.2019 року.
- зобов`язати відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у встановлений судом строк з моменту набрання рішенням законної сили, подати звіт про виконання цього рішення з наданням відповідних розрахунків перерахунку та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати донарахованої частини пенсії позивачу.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він звільнений з 29.11.1999 року з органів внутрішніх справ у відставку за віком. Пенсія йому нараховується у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ. 29.12.2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» № 900-VІІІ від 23.12.2015 року. Таким чином, з 01.01.2016 року у позивача виникло право на перерахунок та виплату пенсії з урахуванням грошового забезпечення для поліцейських. Проте вказаний перерахунок проведений не був. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 11.01.2018 року у справі № 183/5305/17 було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» № 900 від 23 грудня 2015 року, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України № 988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» і № 947 від 18 листопада 2015 року «Про внесення змін до постанови Кабінету міністрів України від 9 березня 2006 року № 268», починаючи з 01 січня 2016 року. Проте, при виконанні вказаного рішення суду відповідач при проведенні перерахунку безпідставно зменшив основний розмір пенсії позивача з 73 % до 70 % відповідного грошового забезпечення, чим позбавив його значної частини доходу. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 року у справі № 0440/6898/18 було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з урахуванням загального розміру призначеної пенсії за вислугу років 73% від грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2016 р. однією сумою з урахуванням раніше виплачених сум. Дії відповідача були визнані протиправними. З урахуванням основного розміру пенсії у 73 % з та грошового забезпечення поліцейських відповідач вперше почав виплату пенсії позивачу з 05.06.2019 року, що підтверджується листом відповідача від 28.12.2019 року №8948/1-09 та випискою із Ощадбанку з карткового рахунку позивача. 30.11.2019 року позивач звернувся з письмовим зверненням до відповідача, в якому просив останнього на підставі рішення суду провести перерахунок та виплату пенсії, та поставив питання компенсації, запропонувавши провести її добровільно. При цьому листом від 28.12.2019 року № 8948/1-09 йому було фактично відмовлено у виплаті такої компенсації та роз`яснено, яким чином буде відбуватись виконання вищевказаного рішення суду. Вважаючи, що його право на отримання компенсації частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати було таким чином порушено його права, позивач просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, а також зобов`язати відповідача подати звіт про виконання рішення суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2020 р. відкрито провадження у адміністративній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 08.05.2020 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
29.04.2020 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначено, що ОСОБА_1 відповідно до Порядку передачі органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 року № 1522, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію призначену відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ). Отримавши 07.05.2019 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 року по справі №0440/6898/18, яким було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням загального розміру призначеної пенсії за вислугу років 73% від грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2016 року однією сумою з урахуванням раніше виплачених сум. На виконання рішення суду позивачу було проведено перерахунок пенсії у розмірі 73% з грошового забезпечення в сумі 6780,38 грн. Доплату за вказаним рішенням суду з дня набрання чинності за період з 25.12.2018 року по 31.05.2019 року в сумі 1000,02 грн. позивач отримав в червні 2019 року. Також позивача було проінформовано про те, що доплата за рішенням суду за період з 01.01.2016 року по 24.12.2018 року в сумі 7155,17 грн. буде виплачена за нормами постанови КМУ № 649. Так, 22.08.2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду", якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду та установлено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою. Відповідач вважає, що положення вказаної постанови застосовуються до спірних відносин. Відповідно до п.1 Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018р. № 649 (далі - Порядок №649), цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету. оро Згідно із пунктом 3 Порядку №649 боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі -реєстр), відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України. Пунктом 4 Порядку №649 визначено, що черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника. Пунктом 10 Порядку №649 передбачено, що виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику. Підстави для невиконання приписів постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649 у відповідача відсутні, оскільки така постанова є чинною, не змінена та не скасована. Щодо доводів позивача про те, що виплата компенсаційних сум втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати врегульовані Порядком №159, відповідач зазначив, що порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затверджено Постановою Кабінету міністрів України від 21.02.2001 року № 159. Відповідно до п. 7 цього Порядку компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати. Виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ, та членам їх сімей згідно ст.8 цього Закону забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. З огляду на вищенаведене, джерелом виплати позивачу як пенсії, так і компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати є кошти Державного бюджету України. Таким чином, нарахована позивачу сума у розмірі 7155,17 грн. має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, що надійшли від сплати єдиного соціального внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань. Крім того, відповідач вважає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані, тобто, відповідно до чинного законодавства компенсація можлива незалежно від того, чи були такі суми особі попередньо нараховані, але не виплачені. Отже, відповідні права позивача можна буде вважати порушеними лише у разі, якщо компенсація не буде йому виплачена у тому ж місяці, що і заборгованість. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. За таких обставин відповідач вважає, що позовні вимоги щодо компенсації втрати частини доходу є передчасними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Також відповідач зазначив, що вимога позивача про зобов`язання відповідача у встановлений судом строк з моменту набрання рішенням законної сили подати звіт про виконання цього рішення з наданням відповідних розрахунків перерахунку та виплати донарахованої частини пенсії - є також передчасною. З урахуванням наведеного, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
08.05.2020 року від ОСОБА_1 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач не погоджується із наведеною позицією відповідача у відзиві на позов та вважає, що вона суперечить вимогам чинного законодавства, зазначає, що відповідач протиправно посилається на постанову КМУ № 649 як на підставу невиплати у повному обсязі сум пенсії на підставі рішення від 22.11.2018 року у справі № 0440/6898/18, оскільки резолютивною частиною даного рішення було зобов`язано відповідача виплатити належні йому суми пенсії саме однією сумою. Проте, відповідач в порушення вимог чинного законодавства виконує судове рішення на власний розсуд, що у будь-якому разі не може стати підставою для позбавлення позивача його законного права на отримання втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Вважає відмову відповідача у здійснені на його користь такої виплати протиправною та просить суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідно до ч. 5, 8 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію призначену відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 11.01.2018 року у справі № 183/5305/17 було визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не проведення перерахунку пенсії позивачу протиправними та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» № 900 від 23 грудня 2015 року, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України № 988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» і № 947 від 18 листопада 2015 року «Про внесення змін до постанови Кабінету міністрів України від 9 березня 2006 року № 268», починаючи з 01 січня 2016 року з урахуванням раніше виплачених платежів. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного рішення суду відповідачем було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 за чинною на цю дату редакцією Закону № 2262, а саме за умовами статті 13, якими максимальний розмір призначених пенсій за вислугу років обмежується 70% відповідних сум грошового забезпечення незалежно від дати звільнення особи зі служби, на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 05.10.2017 року за № 83/23108, яка надана ліквідаційною комісією ГУМВС України в Дніпропетровській області, з наступних видів грошового забезпечення:

посадового окладу 2500,00 грн.;

окладу за спеціальним званням 2000,00 грн.;

50% надбавки за стаж служби 2250,00 грн.;

0,68% премії 45,90 грн.

Всього грошове забезпечення: 6795,90 грн.

Розмір пенсії 70% складає 4757,13 грн.

Доплата за рішенням суду від 11.01.2018 року у справі № 183/5305/17 за період з 01.01.2018 року по 28.02.2018 року в сумі 5073,46 грн. була виплачена позивачу в березні місяці 2018 року разок з пенсією та роз`яснено, що доплата в сумі 260,64 грн. за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року буде виплачена позивачу за нормами постанови Постанови № 649.

Пізніше позивачу було проведено перерахунок пенсії з 01.01.2016 року на підставі довідки від 19.03.2018 року за № 83/23108, яка надана ліквідаційною комісією ГУМВС України в Дніпропетровській області, з наступних видів грошового забезпечення:

посадового окладу 2500,00 грн.;

окладу за спеціальним званням 2000,00 грн.;

50% надбавки за стаж служби 2250,00 грн.;

0,45% премії 30,38 грн.

Всього грошове забезпечення: 6780,38 грн.

Основний розмір пенсії 70% складає 4746,27 грн.

Відповідно до пункту 4 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262, у разі коли внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого Постановою № 103 розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію згідно із Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

На підставі цього, до розміру пенсії позивачу була нарахована доплата в сумі 10,86 грн., з урахуванням якої розмір пенсії склав 4757,13 грн.

Таким чином, пенсія позивачу була перерахована, але це не призвело до збільшення загального розміру пенсії.

При цьому позивачу було роз`яснено, що доплата за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року в сумі 58004,88 грн. буде виплачена йому за нормами Постанови № 103 у такому порядку:

- з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року щомісячно окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії та місячним розміром отриманої пенсії за період 01.01.2016 по 31.12.2017, а саме по 1203,01 грн. щомісячно;

- з 01.01.2020 року по 30.06.2021 року щомісячно окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром отриманої пенсії з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року та місячним розміром підвищеної пенсії, а саме по 2405,01 грн. щомісячно.

Не погодившись зі зменшенням відсоткового розміру основної пенсії з 73 % до 70 % позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 року у справі № 0440/6898/18 було визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення відсоткового рівня грошового забезпечення з 73%, з яких призначено основний розмір пенсії за вислугу років до 70% при проведенні перерахунку та виплаті пенсії з 01.01.2016 року та зобов`язано провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням загального розміру призначеної пенсії за вислугу років 73% від грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2016 року однією сумою з урахуванням раніше виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду набрало законної сили 28.12.2018 року.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 року у справі № 0440/6898/18 позивачу було проведено перерахунок пенсії у розмірі 73% з наступних видів грошового забезпечення у сумі 6780,38 грн.

Відповідач вказує, що доплата за рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 року з дня набрання чинності рішення суду за період з 25.12.2018 року по 31.05.2019 року в сумі 1000,02 грн. була виплачена позивача в червні 2019 року.

Доплата за рішенням суду від 22.11.2018 року за період з 01.01.2016 року по 24.12.2018 року в сумі 7155,17 грн. буде виплачена позивачу за нормами Постанови № 649.

Позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідача в період з 01.01.2016 року по 05.06.2019 року не отримав нараховану пенсію у повному розмірі, що призвело до порушення його на мирне володіння майном, у зв`язку з чим він має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Відповідач, порушеного права позивача отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати не визнає та вважає, що виплачуючи розмір перерахованої пенсії на підставі чинних нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України діє на підставі, в межах та у спосіб передбачений чинним законодавством.

Не погоджуючись із такою позицією відповідача позивач звернувся до суду за захистом своїх прав із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених стоків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом, під доходами у цьому законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Тобто, дія зазначеного нормативного акту поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).

При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Частинами першою та третьою ст. 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною третьою ст. 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків.

Зважаючи на те, що пенсія за своєю правовою природою є єдиним джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції), суд вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати частину першу статті 122 КАС України та при визначені права позивача на звернення до адміністративного суду керуватися строками, визначеними в інших законах, зокрема, законах України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб`єкта владних повноважень.

Зважаючи на те, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 року у справі № 0440/6898/18, яке набрало законної сили було встановлено, що при проведенні перерахунку пенсії позивачу з 01.01.2016 року, наслідком якого стало зменшення відсоткового розміру грошового забезпечення, відповідач діяв протиправно, то відповідно до спірних правовідносин у даній справі має застосовується друга умова - виплата пенсії за минулий час без обмеження строку.

З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься в рішеннях № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, а також на підставі аналізу положення частини першої статті 122 КАС України в системному зв`язку з положенням частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суд дійшов висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити позивачу виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 01.01.2016 року по 05.06.2019 року підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині виплати вказаної компенсації однією сумою суд зазначає наступне.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яким держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Згідно із ч. 4 ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія (ч. 3 ст. 52 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб").

Суд зазначає, що законодавець розмежував наступні поняття: "строки перерахунку пенсії", "строки виплати пенсії" та "порядок перерахунку пенсії".

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на виплати у сфері соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16.12.1974 р. у справі "Міллер проти Австрії", де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16.09.1996 р., якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, право позивача на отримання пенсії у розмірі який, визначається безпосередньо Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", тобто, підпадає під дію ст.1 Першого протоколу до Конвенції "Захист прав власності".

Отже, відповідні суми доплати до пенсії за результатом проведення перерахунку необхідно вважати "майном" у значенні цього положення, та оскільки позивач отримав право на вказані суми виплат, яке було передбачено Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", то невиплата вказаних сум загальною сумою є втручанням у право позивача на мирне володіння майном.

Із врахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити виплату відповідних сум компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати однією сумою.

Щодо позовних вимог здійснити виплату відповідних сум компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків без використання при такій виплаті постанов Кабінету Міністрів України чи інших його нормативно - правових актів, які надають відповідачу можливість для відстрочення чи розстрочення виплат позивачу, суд зазначає, що відповідно до приписів чинного законодавства, зокрема, приписів статті 129-1 Конституції України та приписів статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання та повинно виконуватися в повному обсязі і саме приписами Закону України "Про виконавче провадження" визначається порядок примусового виконання судових рішень, який не передбачає відповідного механізму, запровадженого Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням того, що вимога позову заявлена наперед, стосується подій майбутніх правовідносин, відносно яких відсутні об`єктивні дані існування у владного суб`єкта наміру на недотримання закону та порушення прав заявника, суд не вбачає підстав для її задоволення з огляду на її передчасність.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом п`ятнадцяти днів з дня набрання ним законної сили, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено: судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.

Згідно із положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Водночас, необхідним є встановлення існування в спірних правовідносинах обставин, з якими стаття 382 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 3 квітня 2019 року у справі №820/4261/18.

Припущення позивача про те, що відповідач може порушити його права, захищені судом у даній справі, не є достатньою правовою підставою для застосування інституту судового контролю, оскільки, як вбачається з вищевикладеного, його реалізація є правом суду, а не обов`язком, і для його застосування повинні бути ґрунтовні підстави, а не сама лише існуюча ймовірність, не підтверджена жодними доказами.

Суд зазначає, що за умов відсутності аргументованих доводів та доказів того, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду в подальшому у разі незастосування процесуальних заходів, про які просить заявник, вимога позивача про встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач не довів правомірності своїх дій в частині відмови позивачу у виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 840,80 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань в сумі 630,60 грн. (75%).

Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, перерахованої відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських, за період з 01.01.2016 року по 05.06.2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) здійснити розрахунок, нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати донарахованої йому частини пенсії, перерахованої відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських згідно довідки, наданою ліквідаційною комісією УМВС України в Дніпропетровській області довідки про грошове забезпечення № 83/23108 від 05.10.2017 року, за період з 01.01.2016 року по 05.06.2019 року, згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Постанови Кабінету Міністрів № 159 від 21.02.2001 року "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати" однією сумою.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 630,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням особливостей визначених абзацом 2 пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна