Справа № 640/11262/19
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2020-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2020 року м. Київ № 640/11262/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовомОСОБА_1
ДоГоловного управління Держпраці у Київській області
провизнання протиправною та скасування постанови,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі-позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Держпраці у Київській області (далі-відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими особами від 11.06.2019 р. № КВ1100/1520/АВ/ТД/ФС-403.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.07.2019 року суд визнав подану заяву і додані до неї матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження по справі, яка буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю спірної постанови, оскільки відповідачем порушено порядок проведення інспекційного відвідування.

Відповідач у письмовому відзиві на позов вказав на відповідність оскаржуваної постанови вимогам чинного законодавства.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Головним управлінням Держпраці у Київській області 24.05.2019 р. видано наказ «Про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 та складено направлення на проведення інспекційного відвідування від 28.05.2019 р. № 1100 на здійснення у період з 28.05.2019 р. по 29.05.2019 р. інспекційного відвідування на предмет додержання законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), за фактичною адресою: АДРЕСА_1 .

Під час відвідування ФОП ОСОБА_1 інспекторами складено вимогу про надання документів від 28.05.2019 р. № 1100 та встановлено порушення ч. 1 ст. 21 та ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, а саме допущення ФОП ОСОБА_1 до роботи громадян - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без оформлення трудових відносин відповідно до діючого законодавства України.

За результатами проведеного відвідування, відповідачем складено акт інспекційного відвідування юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 29.05.2019 р. № КВ1100/1520/АВ та винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими особами від 11.06.2019 р. № КВ1100/1520/АВ/ТД/ФС-403, якою на підставі абз.2 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України, до позивача застосовано штраф у розмірі 375 570,00 грн.

Не погоджуючись із винесеною постановою, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому Законом №877-V порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону (частина п`ята статті 2 Закону № 877-V).

Тлумачення цієї норми вказує на те, що органи державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення в першу чергу повинні ураховувати особливості правового регулювання, визначені законами у відповідній сфері та міжнародними договорами, одночасно звертаючи увагу на правила перелічені в частині п`ятій статті 2 Закону № 877-V та, якщо певні правовідносини не врегульовані законами у відповідній сфері та міжнародними договорами, звертатись до інших норм Закону № 877-V.

Закону, який би регулював правовідносини зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері дотримання законодавства про працю та зайнятість населення на цей час відсутній, а тому спеціальним законодавчим актом, який регулює ці правовідносини є Закон № 877-V незважаючи на те, що він регулює правовідносини зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності для багатьох органів контролю.

Відповідно до статті 3 Закону № 877-V органи Держпраці при проведенні заходів державного нагляду (контролю), додержуються принципів державного нагляду (контролю), в тому числі: об`єктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю), неприпустимості проведення перевірок суб`єктів господарювання за анонімними та іншими безпідставними заявами, а також невідворотності відповідальності осіб за подання таких заяв; здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом; відкритості, прозорості, плановості й системності державного нагляду (контролю).

При цьому, Закону № 877-V не містить в собі норм, які б врегульовували питання відповідальності за порушення законодавства про працю.

Натомість, такі норми міститься в Кодексі законів про працю України.

Зокрема, відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Основні засади процедури здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю врегульовані «Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 (далі - Порядок № 295).

Як вбачається з наказу на проведення інспекційного відвідування, направлення, вимоги про надання документів, акта інспекційного відвідування, дані документи складені в своїй хронологічній послідовності на підставі заяви громадянки ОСОБА_2 (про не проведення розрахунку та не оформлення трудових відносин останньої із позивачем) та відповідно до ст.259 Кодексу законів про працю України, Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 08.09.2004 № 1985-IV, Конвенції Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці у сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 08.09.2004 № 1986-IV, наказу Міністерства соціальної політики від 18.08.2017 № 1338.

В контексті наведеного суд приймає до уваги наступне.

Сама по собі ст.259 Кодексу законів про працю України, а також Конвенції і Наказ Мінсоцполітики від 18.08.2017 р. № 1338, не визначають процедури проведення інспекційних відвідувань. Натомість, ст. 259 Кодексу законів про працю України вказує на те, що інспекційні відвідування проводяться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, яким є «Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295.

Аналогічним чином, Наказ Мінсоцполітики від 18.08.2017 р. № 1338 «Про затвердження форм документів, що складаються при здійсненні заходів державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, зайнятість та працевлаштування інвалідів», складений відповідно до пункту 4 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, пункту 24 Порядку здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295.

З матеріалів справи вбачається, що інспекційне відвідування здійснено 28.05.2019 р. - 29.05.2019 р.

В той же час, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року по справі № 826/8917/17 визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відтак, суд доходить висновку, що складений відповідачем акт інспекційного відвідування, вимога про надання документів та наведені в них обставини не є належними доказами порушення позивачем вимог законодавства про працю, внаслідок чого застосування штрафних санкцій з цих підстав не можна вважати правомірним.

Крім того, статтею 6 Закону № 877-V визначено, що підставою для здійснення позапланового заходу є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності).

Як встановлено судом, підставою для проведення інспекційного відвідування було звернення громадянки ОСОБА_2 , яка повідомила про не проведення із нею розрахунку та відсутність стосовно неї офіційного працевлаштування у позивача.

В абзаці 9 частини першої статті 6 Закону № 877-V зазначено, що під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Це положення покликане запобігти зловживанням державними органами з питань праці у проведенні перевірок з ширшим обсягом питань.

Як свідчить наказ про проведення перевірки, перевірку позивача проведено на предмет додержання вимог законодавства про працю (в цілому).

Аналіз наведених норм в контексті спірних правовідносин дає змогу дійти висновку, що питання трудових взаємовідносин позивача з іншими особами, окрім громадянки ОСОБА_2 , не підлягали перевірці відповідно до заяви останньої від 20.04.2019 р. та вимог абзацу 9 частини першої статті 6 Закону № 877-V, адже ОСОБА_2 у зверненні не висловлювала жодних доводів про трудові відносини позивача із фізичними особами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

При цьому, відповідачем не надано доказів того, що ОСОБА_2 є повноважним представником інших фізичних осіб в питаннях, що стосуються дотримання законодавства про працю або будь-яких інших питаннях щодо захисту прав та інтересів наведених в акті інспекційного відвідування осіб.

При цьому, слід зазначити, що наведені в акті інспекційного відвідування особи не звертались до Держпраці із заявами про порушення їх прав, а отже, дослідження відповідачем таких питань суперечить ч.2 ст.19 Конституції України, адже перевірці підлягали не будь-які питання дотримання позивачем трудового законодавства на розсуд перевіряючих, а виключно ті питання, які стали підставою для проведення інспекційного заходу.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 31.01.2019 р. № 809/799/17 та від 12.12.2018 р. № 805/420/17.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що наведені обставини є достатніми та самостійними підставами для визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваних рішень. Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході судового розгляду не довів обґрунтованість своїх висновків і правомірності прийнятого на їх підставі рішення.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню в повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Київській області про накладення штрафу уповноваженими особами від 11.06.2019 р. № КВ1100/1520/АВ/ТД/ФС-403.

Присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 3 755,70 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Київській області (04060, м. Київ, вул. Вавілових, 10; ).

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П.Васильченко