Справа № 380/1559/20
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №380/1559/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Шиц А.А.,

представників позивача Добровольської О.Л., Ярмух О.Д.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Народного дому Добротвірської теплоелектростанції до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Народного дому Добротвірської теплоелектростанції до Головного управління Держпраці у Львівській області, із вимогою - визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ4635/893/АВ/ФС від 23.01.2020 року.

Позовні вимоги Народний дім Добротвірської теплоелектростанції обґрунтовує тим, що висновок ГУ Держпраці у Львівській області про допуск позивачем до роботи особи без укладання трудового договору, якого відповідач дійшов в ході інспекційного відвідування позивача, є таким, що не підтверджений жодними належними та допустимими доказами. Позивач стверджує, що між гр. ОСОБА_1 та Народним домом Добротвірської теплоелектростанції була укладена цивільно-правова угода, при цьому дії останнього щодо укладення даного договору не можуть бути розцінені як фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору, що свідчить про відсутність в діях позивача ознак порушення ч.ч.1, 3 ст.24 КЗпП України.

Ухвалою судді від 24.02.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 17.03.2020 року було задоволено заяву позивача про забезпечення позову в адміністративній справі та зупинено стягнення на підставі постанови начальника Головного управління Держпраці у Львівській області Вільхової Ольги Орестівни про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ4635/893/АВ/ФС від 23.01.2020 року до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі №380/1559/20.

На заперечення проти позовних вимог 23.02.2020 року від відповідача засобами поштового зв`язку надійшов до суду відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач посилається на те, що в ході інспекційного відвідування Народного дому Добротвірської теплоелектростанції встановлено, що позивач допустив до роботи особу без укладання трудового договору, за що нормами чинного законодавства передбачено накладення штрафу. На переконання відповідача, у даному випадку між позивачем та гр. ОСОБА_1 виникли трудові, а не, як зазначає позивач, цивільно-правові відносини. Відповідач вважає, що він, як суб`єкт владних повноважень діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність винесення постанови про накладення штрафу. Додатково відповідач наголосив, що проведене інспекційне відвідування позивача було здійснено відповідно до вимог чинного трудового законодавства та з належним дотриманням прав позивача. Відповідач стверджує у відзиві, що позивачем було скоєно порушення, відповідальність за яке передбачена абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України, тому не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

24.04.2020 року від позивача засобами поштового зв`язку надійшла до суду відповідь на відзив, в якій останній додатково обґрунтував свої позовні вимоги.

Ухвалою суду від 14.05.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судових засіданнях представники позивача позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив, просили суд позов задоволити повністю.

У судове засідання, призначене, зокрема, на 18.06.2020 року відповідач явку уповноваженого не забезпечив. 16.06.2020 року засобами електронного зв`язку від відповідача надійшло до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з запровадженням Кабінетом Міністрів України карантинних заходів на території України.

Вирішуючи питання про доцільність участі в судовому засіданні представника відповідача, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 року, постановою КМ України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (з урахуванням змін внесених постановою КМ України від 16.03.2020 року №215) встановлено з 12.03.2020 року до 03.04.2020 року на всій території України карантин, заборонивши: відвідування закладів освіти її здобувачами; з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 року до 3 квітня 2020 року проведення всіх масових (культурних, розважальних, спортивних, соціальних, релігійних, рекламних та інших) заходів, у яких бере участь понад 10 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування; з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 року до 3 квітня 2020 року роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року №239 карантин продовжено до 24.04.2020 року, а постановами Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 року №291 - до 11 травня 2020 року, від 04.05.2020 року продовжено карантин до 22.05.2020 року.

Рішенням Уряду від 20.05.2020 року продовжено карантин до 22.06.2020 року з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020 року №540-IX, який набрав чинності 02.04.2020 року, розділ VI «Прикінцеві положення» КАС України доповнено пунктом 3 яким визначено, що «під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки, зокрема, щодо строку розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження тощо продовжуються на строк дії такого карантину».

Суд зауважує, що у період дії карантинних заходів Львівським окружним адміністративним судом забезпечено процесуальну можливість для сторін та учасників справи доступу до суду, в тому числі і шляхом проведення судового засідання в порядку відеоконференції та надіслання до суду необхідних процесуальних документів й письмових пояснень у даній справі для урахування їх під час розгляду справи.

При цьому, суд зважає на те, що у відповідача була процесуальна можливість прийняти участь у розгляді даної справи, шляхом проведення судового засідання в порядку відеоконференції та висловлення своєї позиції як в усній, так і у письмовій формі, шляхом надіслання додаткових пояснень на поштову чи електронну адресу суду. Проте, відповідач не зважаючи на широкий обсяг прав, наданих йому щодо забезпечення його процесуальної можливості доступу до суду таким правом не скористався.

Більше того, суд наголошує, що розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням відповідача, у зв`язку із карантинними заходами.

З огляду на приведені обставини справи, суд вважає, що чергове відкладення розгляду справи є необґрунтованим та таким, що призводить до свідомого затягування відповідачем-суб`єктом владних повноважень розгляду справи, порушення права інших осіб на доступ до суду та порушення судом процесуальних норм щодо граничних строків вирішення спору.

Водночас, з огляду на вищевикладене, зважаючи на те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи по суті, від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, задля захисту життя, здоров`я і безпеки, зокрема, учасників справи, суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи і ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутності уповноваженого представника відповідача.

Заслухавши пояснення представників позивача, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач має статус юридичної особи та за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснює діяльність за КВЕД: 90.02 Діяльність із підтримання театральних і концертних заходів.

Статтею 1 Закону України від 05.04.2007 року №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (надалі - Закон №877-V) визначено, що заходи державного нагляду (контролю) планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

За приписами частини четвертої статті 2 Закону №877-V, заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

При цьому, відповідно до частини п`ятої статті 2 Закону №877-V, зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №823 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (надалі по тексту - Порядок №823).

Зазначений Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08.09.2004 року №1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці №129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 08.09.2004 року №1986-IV, та Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (пункт 1 Порядку №823).

За змістом пункту 2 Порядку №823, заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Водночас, слід зазначити, що за приписами пункту 5 Порядку №823 інспекційні відвідування проводяться з таких підстав:

1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;

2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;

3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту;

4) за рішенням суду;

5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин;

6) за інформацією:

Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати;

ДПС та її територіальних органів про: - невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності; - факти порушення законодавства про працю, виявлені в ході здійснення повноважень; - факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом, як суб`єкта господарювання;

Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: - роботодавців, які нараховують заробітну плату 30 і більше відсоткам працівників менше мінімальної; - роботодавців, в яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу; - роботодавців, в яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків; - фізичних осіб, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року; - роботодавців, в яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці, що завершився; - роботодавців, в яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації; - роботодавців, в яких 30 і більше відсотків фізичних осіб працюють на умовах цивільно-правових договорів; - роботодавців із чисельністю 20 і більше працівників, в яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників;

7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених у ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю;

8) за дорученням Прем`єр-міністра України;

9) за зверненням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини;

10) за запитом народного депутата;

11) у разі невиконання вимог припису.

Звернення фізичних осіб, стосовно яких порушено правила оформлення трудових відносин, працівників і роботодавців може бути подане через уповноваженого представника.

Аналогічно частина перша статті 6 Закону №877-V визначає підстави для здійснення позапланових заходів, до яких відносяться:

- подання суб`єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;

- виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених суб`єктом господарювання у документі обов`язкової звітності, крім випадків, коли суб`єкт господарювання протягом місяця з дня первинного подання повторно подав такий документ з уточненими достовірними даними або якщо недостовірність даних є результатом очевидної описки чи арифметичної помилки, яка не впливає на зміст поданої звітності. У разі виявлення органом державного нагляду (контролю) помилки у документі обов`язкової звітності він упродовж десяти робочих днів зобов`язаний повідомити суб`єкта господарювання про необхідність її виправлення у строк до п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення. Невиправлення помилки у встановлений строк є підставою для проведення позапланового заходу;

- перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю);

- звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу. У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом;

- неподання суб`єктом господарювання документів обов`язкової звітності за два звітні періоди підряд без поважних причин або без надання письмових пояснень про причини, що перешкоджали поданню таких документів;

- доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави;

- настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов`язано з діяльністю суб`єкта господарювання.

Під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Фізичні особи, які подали безпідставне звернення про порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства, несуть відповідальність, передбачену законом. Повторне проведення позапланових заходів державного нагляду (контролю) за тим самим фактом (фактами), що був (були) підставою для проведеного позапланового заходу державного нагляду (контролю), забороняється.

Проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону (частина друга статті 6 Закону №877-V).

Згідно з пунктами 8 та 9 Порядку №823, під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення, перед підписанням акта інспекційного відвідування надати копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та внести запис про його проведення до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності). Тривалість інспекційного відвідування не може перевищувати 10 робочих днів.

В статті 7 Закону № 877-V визначено, що для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою /ч. 2/.

Перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб`єкта господарювання.

Суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред`явили документів, передбачених цією статтею.

Згідно з пунктом 16 Порядку №823, за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.

Пунктом 17 Порядку № 823 передбачено, що акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою.

Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Другий примірник акта залишається в інспектора праці.

Відповідно до пункту 18 Порядку №823, якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів після дня підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Пунктом 23 цього Порядку передбачено, що у разі відмови об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи від підписання або у разі неможливості особистого вручення акта та/або припису акт та припис складаються одночасно у трьох примірниках.

У разі відмови об`єкта відвідування підписати акт інспектор праці вносить до такого акта відповідний запис.

Два примірники акта та припису не пізніше ніж протягом наступного робочого дня надсилаються об`єкту відвідування за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, рекомендованим листом з описом документів у ньому та повідомленням про вручення. На примірнику акта та припису, що залишаються в інспектора праці, зазначаються реквізити поштового повідомлення, яке долучається до матеріалів інспекційного відвідування.

Об`єкт відвідування зобов`язаний повернути інспектору праці нарочно або поштовим відправленням з описом вкладення підписаний примірник акта та припису не пізніше ніж через три робочих дні з дати його отримання.

У разі ненадходження протягом семи робочих днів після дня відправлення об`єкту відвідування підписаного примірника акта та припису складається акт про відмову від підпису у двох примірниках, один з яких надсилається об`єкту відвідування рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з пунктом 24 Порядку №823, у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом, після розгляду зауважень об`єкта відвідування до нього (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування, за результатами якого вносить припис та вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Так, Головне управління Держпраці у Львівській області, відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці №81 1947 року «Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі», ратифікованої Законом України від 08.09.2004 року №1985-IV, Конвенції Міжнародної організації праці №129 1969 року «Про інспекцію праці в сільському господарстві», ратифікованої Законом України від 08.09.2004 року №1986-IV, ст.259 Кодексу законів про працю України, ст. 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року №877, Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №823, постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96 «Про затвердження Положення про Державну службу України з питань праці», розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року №929-р. «Питання Державної служби з питань праці», наказу Міністерства соціальної політики України від 18.08.2017 року №1338 Положення про Головне управління Держпраці у Львівській області, затвердженого наказом Державної служби з питань праці від 03.08.2018 року №84, видало наказ «Про проведення інспекційного відвідування Народного дому Добротвірської теплоелектростанції» від 21.11.2019 року за №2282-П.

Відповідно до вказаного наказу відповідач видав направлення за №2282 від 21.11.2019 року для проведення інспекційного відвідування позивача, з питань дотримання вимог законодавства про працю.

В період з 26.11.2019 року 12:00 год. до 04.12.2019 року 17:45 год. посадовою особою Головного управління Держпраці у Львівській області, на підставі вказаних наказу та направлення, здійснено інспекційне відвідування Народного дому Добротвірської теплоелектростанції, за наслідками якого складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю за №ЛВ4635/893/АВ від 04.12.2019 року.

04.12.2019 року відповідач, за наслідками виявлених порушень, виніс позивачу припис за №ЛВ4635/893/АВ/П, яким приписано усунути вимоги частин 1, 3 статті 24 Кодексу законів про працю України та постанови КМУ №413 до 28.12.2019 року.

У подальшому, 23.01.2020 року начальником Головного управління Держпраці у Львівській області за наслідками розгляду справи про накладення штрафу на підставі вказаного акту перевірки, постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ4635/893/АВ/ФС за порушення позивачем вимог частин 1, 3 статті 24 КЗпП України, ПКМУ №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», відповідальність за які передбачено абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України, накладено на Народний дім Добротвірської теплоелектростанції штраф в розмірі 125190,00 грн.

Тож, вважаючи постанову Головного управління Держпраці у Львівській області №ЛВ4635/893/АВ/ФС від 23.01.2020 року про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 125190,00 грн. - протиправною, позивач звернувся з означеним позовом до суду, в якому просить суд вказану постанову скасувати.

Частиною 1 статті 21 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з частинами 1, 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.23 Кодексу законів про працю України, трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Поряд з цим, частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно з статтею 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

З аналізу зазначених норм слідує, що за цивільно-правовим договором, укладеним між юридичною особою і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу. Основною ознакою, що відрізняє договірні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

За цивільним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

Отже, за наявності ознак, притаманних саме трудовим відносинам, укладається трудовий договір, за наявності ж ознак, притаманних цивільно-правовим відносинам, слід укладати цивільно-правовий договір.

Згідно положень частини першої статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Наведена норма презюмує принцип правомірності правочину, який означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413. Повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу є частиною укладання трудового договору, яке складається із виданого наказу та повідомлення Державної фіскальної служби та її територіальних органів.

Враховуючи роз`яснення Мінпраці та соціальної політики України від 11.03.2002 року №06/2-4/452 та від 26.12.2003 №067/1-4/2008 основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою укладання договору підряду є отримання певного матеріального результату. Тобто, за цивільно-правовим договором процес праці не регламентується: працівник не зараховується до штату, не видається наказ про його прийняття на роботу, не вноситься запис до трудової книжки і на нього не поширюється дія внутрішнього трудового розпорядку. Цивільно-правовий договір завжди оформляється письмово, з вказівкою конкретної роботи, завдання, замовлення.

Згідно роз`яснень, що містяться в листі Державна фіскальна служба України №21446/10/28-10-06-11 від 03.09.2015 року та №10320/Л/99-99-17-02-02-14 від 05.11.2015 року укладання договорів цивільно-правового характеру не регулюється статтею 24 КЗпП.

Частиною 2 ст.265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

За змістом частин 3, 4 статті 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачено також Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до частини 3 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, з наведеного слідує, що нормами КЗпП та КУпАП передбачено відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Разом з цим, штраф за ч.2 ст.265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за ч.1 ст.41 КУпАП є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з ст.61 Конституції України, ніхто не може двічі притягатися до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Оскільки в обох нормах йдеться про юридичну відповідальність та одне й те саме правопорушення, для застосування ст.61 Конституції України необхідно з`ясувати чи належить відповідальність, передбачена ст.265 КЗпП України і ст.41 КУпАП до одного виду.

Зокрема, закон не визначає, до якого саме виду юридичної відповідальності належать заходи впливу за правопорушення, передбачені у ч.2 ст.265 КЗпП України.

Кваліфікуючи вид цієї відповідальності, суд бере до уваги: (а) мету відповідальності - покарання роботодавців за порушення законодавства про працю та легалізація фонду оплати праці; (б) характер шкоди - шкоду заподіяно суспільству, а не працівнику; (в) вид стягнення - фінансова санкція у виді штрафу; (г) суб`єкт, який притягує до відповідальності - державний орган; (д) джерело сплати - штраф зараховується до державного бюджету.

Водночас, положення абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України та ч.1 ст.41 КУпАП в частині визначення правопорушення абсолютно тотожні: «фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту)», а обставини, що стали підставою їх встановлення для позивача - ідентичні.

Враховуючи вищенаведені ознаки, а також пріоритетність тлумачення, яке у найбільшій мірі відповідає інтересам суб`єкта приватного права, суд вважає, що правопорушення, передбачені у ч.2 ст.265 КЗпП України так само, як і правопорушення, передбачене у ч.1 ст.41 КУпАП, належить за своєю природою (основними ознаками) до такого виду юридичної відповідальності як адміністративна відповідальність.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.12.2018 року у справі №814/2156/16 та від 03.10.2019 року у справі №813/6082/15.

Судом встановлено, що інспектором праці Кучма М.І. складено протокол про адміністративне правопорушення №ЛВ4635/893/АВ/П/2ПТ від 16.01.2020 року відносно директора Народного дому Добротвірської ТЕС ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП.

26.02.2020 року Кам`янка-Бузьким районним судом Львівської області (у справі №446/195/20) було встановлено відсутність вини ОСОБА_2 (директора Народного дому Добротвірської ТЕС) у фактичному допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору (контракту), на підставі, у т.ч. і акту інспекційного відвідування №ЛВ4635/893/АВ від 04.12.2018 року, складеного Головним управлінням Держпраці у Львівській області внаслідок інспекційного відвідування.

Отже, враховуючи норми ст.61 Конституції України та те, що відносно позивача вже було складено протокол про притягнення його до відповідальності за ч.3 ст.41 КУпАП за те саме порушення, то це фактично виключає притягнення його до відповідальності за абз.1 ч.2 ст.265 КЗпП України.

В рішенні «Остерлунд проти Фінляндії» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст.4 Протоколу №7 має розумітися, як така, що забороняє переслідування або судовий розгляд щодо правопорушення, якщо воно виникло з ідентичних фактів або фактів, як по суті були однаковими.

Відтак, притягнення позивача двічі за одне й те саме правопорушення, порушує його права, передбачені ст.61 Конституції України.

Враховуючи зазначене, суд погоджується з доводами представника позивача, що оцінка даним обставинам була надана постановою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 26.02.2020 року у справі про адміністративне правопорушення №446/195, яка набрала законної сили, і якою встановлено, що в діях директора позивача відсутні ознаки адміністративного правопорушення передбачені ч.3 ст.41 КУпАП.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами зокрема: об`єктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю), неприпустимості проведення перевірок суб`єктів господарювання за анонімними та іншими безпідставними заявами, а також невідворотності відповідальності осіб за подання таких заяв; презумпції правомірності діяльності суб`єкта господарювання у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків суб`єкта господарювання та/або повноважень органу державного нагляду (контролю).

Статтею 8 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено, що органи державного нагляду (контролю) та їх посадові особи під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) зобов`язані: повно, об`єктивно та неупереджено здійснювати державний нагляд (контроль) у межах повноважень, передбачених законом, дотримуватися встановлених законом принципів, вимог та порядку здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відтак, контролюючий орган не вжив вичерпних заходів для з`ясування фактичних обставин під час перевірки, здійснені висновки щодо обставини викладені в оскаржуваній не відповідають фактичним обставинам, а тому не можна говорити про дотримання відповідачем повноти, об`єктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю), що виразилося у ненаданні належної оцінки.

Згідно з ч.6 ст.78 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки відповідачем під час розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами факт скоєння позивачем такого правопорушення та враховуючи висновки, які містяться постанові Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 26.02.2020 року у справі про адміністративне правопорушення №446/195/20 (провадження №3/446/112/20), які в питанні встановлення факту відсутності порушень саме позивачем є для адміністративного суду обов`язковими в силу ч.6 ст.78 КАС України, суд вважає, що оскаржувана постанова є такою, що прийнята всупереч норм чинного законодавства.

Надаючи оцінку виявленим в ході інспекційного відвідування порушенням щодо допуску відповідної особи до роботи без належного укладення трудового договору, суд зазначає, що з такими висновками відповідача не погоджується з наступних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що під час здійснення перевірки Народного дому Добротвірської ТЕС інспектором праці було взято до уваги цивільно-правову угоду №2 від 31.12.2018 року, укладену між Народним домом Добротвірської ТЕС (замовником) та ОСОБА_1 (виконавцем), за умовами п.п.1.1, 1.2 яких, виконавець зобов`язується виконати, а замовник оплатити роботи, наведені у додатку №1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною; перелік та календарний план-графік послуг, які надаватимуться, згідно цього договору, зазначаються у додатку №1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною.

Пунктами 2.1-2.2 договору передбачено, що за надання послуг у виконання цього договору замовник сплачує виконавцю плату у розмірі 5500,00 грн. у т.ч. 18% - прибутковий податок, 1,5% - військовий збір; плата за надання послуг виконання цього договору здійснюється замовником щомісячно не пізніше 7 числа місяця, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок виконавця або готівкою.

Згідно п.1 додатку №1 до договору про виконання робіт від 31.12.2018 року, виконавець зобов`язаний надати замовнику послуги щодо організації та проведення оздоровчо-спортивних заходів (теніс, волейбол, бадмінтон, баскетбол, ручний м`яч, футбол), турніри з шахів, шашок та інші.

Пунктом 6.1 цього договору передбачено, що останній набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом 12 місяців (до 01.01.2020 року) з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до відмітки, вчиненої в цивільно-правовій угоді №2, цю угоду було розірвано за згодою сторін 13.12.2019 року.

Згідно з актами виконаних робіт (послуг) від 31.01.2019 року, від 28.02.2019 року, 29.03.2019 року, від 30.04.2019 року, 30.05.2019 року, 28.06.2019 року, 31.07.2019 року, від 30.08.2019 року, від 30.09.2019 року, від 31.10.2019 року, 29.11.2019 року, 31.12.2019 року до цивільно-правової угоди №2 від 31.12.2019 року, виконавець здійснив послуги по організації та проведенню оздоровчо-спортивних заходів (теніс, волейбол, бадмінтон, баскетбол, ручний м`яч, футбол), турнірів з шахів, шашок та інші. Враховуючи обсяг наданих послуг (робіт), узгоджена сторонами винагорода виконавця ОСОБА_1 склала по 5500,00 грн. Підписанням актів сторони засвідчили, що послуги надані виконавцем замовникові і сторони претензій одна до одної не мають.

Окрім того, на підставі укладеної цивільно-правової угоди, позивачем здійснювалася сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідно до вимог ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та оподаткування винагороди виконавця, відповідно до вимог податкового законодавства України, що підтверджується звітами про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відомостями про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам за період з січня 2019 року по січень 2020 року.

Водночас, суд відзначає, що відповідно до п.1.9 статуту Народного дому Добротвірської теплоелектростанції, затвердженого постановою Виконавчого комітету Львівської обласної організації профспілки працівників енергетики та електротехнічної промисловості України №ВК-П-4 від 18.07.2017 року, головною метою діяльності Народного дому є задоволення культурних потреб населення, збереження і розвиток народної творчості та аматорського мистецтва.

У судовому засіданні представники позивача пояснили, що організація спортивних змагань була тимчасовою функцією, яка здійснювалася за дорученням профспілкового комітету ДТЕК Добротвірська ТЕС до моменту передачі стадіону Добротвірської ТЕС у комунальну власність територіальної громади смт.Добротвір.

При цьому, судом встановлено, що на день укладення цивільно-правової угоди з ОСОБА_1 у штатних розписах працівників Народного дому Добротвірсткої ТЕС, погоджених головою Львівської обласної організації працівників енергетики та ЕТП України, введених в дію з 01.12.2018 року та з 01.12.2019 року, штатна одиниця, на яку би покладався обов`язок організації спортивних змагань була відсутня.

Досліджуючи та аналізуючи умови зазначеної цивільно-правової угоди, судом встановлено, що її предметом є виконання послуг по організації та проведенню оздоровчо-спортивних заходів (теніс, волейбол, бадмінтон, баскетбол, ручний м`яч, футбол), турнірів з шахів, шашок та інші, тобто є кінцевий результат праці, праця за цими договорами є юридично самостійною, і не здійснюється у межах господарської діяльності позивача із систематичним виконанням трудових функцій; робоче місце виконавцю не встановлювалося, позаяк спортивні заходи проводилися на стадіоні в смт.Добротвір, який не перебуває на балансі Народного дому Добротвірської ТЕС. Зокрема, у цивільно-правовій угоді зазначається, який конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику, визначено перелік завдань роботи, послуг, її види, розмір оплати тощо.

Також, суд зазначає, що виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу, відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча й може бути з ними ознайомлений; він сам організовує свою роботу та виконує її на власний ризик; працівника не зараховують до штату установи (організації), не вносять запису до трудової книжки та не видають розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Відповідач, посилаючись на те, що цивільно-правову угоду, укладену між позивачем та ОСОБА_1 , не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували те, що останній підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, виконує роботу за дорученням керівника, тощо.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що в цивільно-правовій угоді від 31.12.2018 року, укладеній між Народним домом Добротвірської ТЕС та ОСОБА_1 визначений чіткий обсяг виконання робіт та строк їх виконання, що спростовує доводи відповідача, викладені в акті перевірки.

Таким чином, суд вважає, що цивільно-правова угода №2 від 31.12.2018 року, укладена між позивачем та ОСОБА_1 не має ознак трудового характеру.

Фактично, під час інспекційного відвідування інспектор з праці обмежився лише отриманням у суб`єкта контролю копій цивільно-правової угоди, і усі свої висновки побудував виключно на власному, причому досить довільному, тлумаченні положень такого договору.

Також, доцільним є зауважити, що укладена цивільно-правова угода не визнана недійсною в судовому порядку, не має ознак нікчемного правочину, а у відповідності до Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №823, яким визначено права посадових осіб - інспекторів праці під час здійснення інспекційних відвідувань, з якого видно, що інспектори праці не наділені повноваженнями тлумачити на власний розсуд характер правовідносин між сторонами цивільно-правового договору.

За усього наведеного вище, висновки відповідача щодо підміни позивачем трудових правовідносин цивільно-правовими спростовані вимогами чинного цивільного і трудового законодавства, а також зібраними у справі доказами.

Суд зазначає, що чинне законодавство України не містить обов`язкових приписів, у яких випадках сторони зобов`язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, тому вважає, що сторони договору вільні у своєму виборі щодо форми оформлення відносин, і на свій розсуд вправі визначати вид такого договору.

При цьому, слід наголосити, що зобов`язати підприємство та фізичну особу укласти трудовий договір, коли між ними фактично існують відносини іншого характеру, або ж визнати існуючий між ними договір недійсним не входить до компетенції органів Держпраці. Визнання відносин фактичними трудовими може відбуватися лише у судовому порядку за зверненням особи, яка вважає, що її право порушене, на підставі положень статті 232 КЗпП України.

Судження уповноваженої особи Держпраці про відсутність цивільно-правових відносин між суб`єктом господарювання і третіми особами, які непідтверджені належними та допустимими доказами, не можуть бути підставою для висновку про допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 23.10.2019 у справі №806/2064/18 та від 22.04.2020 у справі №160/8902/18.

Тож, на переконання суду відсутні підстави для притягнення позивача до відповідальності за порушення вимог трудового законодавства: частин 1, 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, відповідальність за які передбачена абзацом 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України.

Що стосується висновків відповідача, викладених в акті перевірки та спірній постанові про порушення позивачем постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», а саме -допущено працівника до роботи без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, то суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів:

-засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису;

-на паперових носіях разом з копією в електронній формі;

-на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб, відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413 затверджено форму повідомлення про прийняття працівника на роботу.

Таким чином, відповідальність за вказане порушення трудового законодавства настає лише у тому випадку, якщо роботодавцем допущено до роботи працівника, який працює на підприємстві за трудовим договором, без повідомлення уповноваженого органу ДФС про прийняття такого працівника на роботу.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відсутність ознак трудового характеру у цивільно-правовій угоді, укладеній між Народним домом Добротвірської теплоелектростанції та ОСОБА_1 , підстав для застосування до позивача наслідків, що передбачені законодавством за порушення постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» судом не встановлено.

Щодо доводів відповідача про те, що виконання робіт з проведення спортивних заходів з колом обов`язків за посадою «продавець-консультант», яка передбачена Національним класифікатором ДК 003:2010 «Класифікатор професій», суд зазначає, що Класифікатор призначений для застосування центральними органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями соціальних партнерів усіх рівнів, іншими громадськими організаціями, всіма суб`єктами господарювання під час запису про роботу у трудові книжки працівників. При укладанні трудового договору вноситься відповідний запис щодо професії до трудової книжки працівника, проте діючим законодавством не заборонено укладати цивільно-правові угоди щодо надання вказаних послуг чи виконання таких робіт.

Згідно із частиною першою статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як вбачається з положень статті 96 КАС України, речовими доказами є предмети матеріального світу, які своїм існуванням, своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про накладення штрафу не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті ч.2 ст.2 КАС України, а отже, є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов Народного дому Добротвірської теплоелектростанції до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови задоволити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ4635/893/АВ/ФС від 23.01.2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Львівській області на користь Народного дому Добротвірської теплоелектростанції судовий збір в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України, з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 26.06.2020 року.