Справа № 160/6061/20
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року Справа № 160/6061/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І розглянувши в письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Хорішка Олександра Олександровича про визнання протиправною та скасування постанови, -
03.06.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просить визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Хорішка Олександра Олександровича про відкриття виконавчого провадження № 60071443.
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що приватний виконавець відкрив виконавче провадження № 61684246 не за місцезнаходженням боржника, що суперечить вимогам частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження». У зв`язку із зазначеним вважає постанову від 17.09.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60071443 протиправною.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2020 року було відкрито провадження в адміністративній справі, призначено справу до розгляду на 19.06.2020 року та зобов`язано відповідача разом з відзивом на позов надати засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 60071443.
У зв`язку із ненаданням відповідачем матеріалів виконавчого провадження, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 року було повторно зобов`язано відповідача надати належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №60071443.
У строк встановлений в ухвалі про витребування доказів відповідачем не було надано витребувані судом докази.
Позивач в судове засідання 30.06.2020 року не з`явився, 30.06.2020 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання 30.06.2020 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до частини 1 та 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
За таких обставин, враховуючи скорочені строки розгляду справ про оскарження рішень органів державної виконавчої служби, та керуючись частиною 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін повідомлених належним чином.
Відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду, у зв`язку із чим, просив залишити позовну заяву без розгляду. Заперечень по суті вказаних у позовній заяві вимог не вказав.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 року було визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду позивачем з даним позовом та поновлено строк звернення, в задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 17.09.2019 року приватним виконавцем Хорішко Олександром Олександровичем відкрито виконавче провадження № 60071443 на підставі виконавчого напису від 06.08.2019 року № 7439 виданого приватним нотаріусом КМНО Гуревічовим О.М.
Згідно листа приватного виконавця Хорішка Олександра Олександровича від 17.12.2019 року вих. № 2341 наданого на запит позивача, у заяві стягувача зазначено, що фактичне місце перебування ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись із правомірністю винесення постанови від 17.09.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60071443 позивач звернувся із даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з частиною 1 статті 74 Закону України №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих написів нотаріусів.
Відповідно до вимог частини 3 статті 26 Закону №1404-VIII у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
У частині першій статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстави для висновку, що Закон № 1404 визначає вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. Якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх примусового виконання.
У частині 4 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.
Відповідно до приписів частини 1 та 2 статті 25 Закону №1404-VIII приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що і Закон України «Про виконавче провадження» і Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначають вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження.
При цьому право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
Отже, у разі якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання. В іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду у справі № 804/6996/17 від 08 квітня 2020 року та у справі №804/6996/17 від 30.04.2020 року.
Наявні в матеріалах справи відомості свідчать про те, що виконавчим округом приватного виконавця Хорішко Олександра Олександровича визначено місто Київ.
Відповідно інформації з Єдиного реєстру приватних виконавців України, ОСОБА_2 здійснює свою діяльність у виконавчому окрузі м. Київ.
Відповідно до абзацу 9 статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" документами, до яких вносяться відомості про місце проживання є - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.
Як було встановлено судом з паспорта позивача, наявного в матеріалах справи місцем реєстрації боржника ОСОБА_1 є: АДРЕСА_2 .
Отже, з наведеного слідує, що місце проживання (реєстрації) боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Хорішко О.О. здійснює діяльність, а виконавчий документ прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання перебування боржника - фізичної особи.
Таким чином, виконавче провадження № 60071443 було відкрите відповідачем не за місцем проживання боржника. Доказів наявності у боржника майна чи роботи у м. Києві відповідачем не надано.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем відкрито виконавче провадження № 60071443 з порушенням правил територіальності визначених частиною 1 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», що є підставою для скасування постанови від 17.09.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60071443.
Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Приватного виконавця Хорішка Олександра Олександровича про визнання протиправною та скасування постанови.
Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При поданні адміністративного позову немайнового характеру, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840, 80 грн.
Враховуючи повне задоволення позовних вимог, витрати на сплату судового збору підлягають відшкодуванню повністю на користь позивача.
Керуючись статтями 242-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Хорішка Олександра Олександровича від 17.09.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60071443.
Стягнути з приватного виконавця Хорішка Олександра Олександровича на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 840,80 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 30 червня 2020 року.

Суддя С.І. Озерянська