Справа № 160/3845/20
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2020 року Справа № 160/3845/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛозицької І.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «ДТЗ» до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «ДТЗ» з урахуванням уточненої позовної заяви до Дніпровської митниці Держмитслужби, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці Державної митної служби про коригування митної вартості товару від 11.01.2020 року № UА110000/2020/000012/2;
- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці Державної митної служби про коригування митної вартості товару від 21.02.2020 року № UА110150/2020/000005/1;
- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці Державної митної служби про коригування митної вартості товару від 28.02.2020 року № UА110000/2020/000115/2.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що до митного органу були надані документи, необхідні для митного оформлення товарів з визначенням його митної вартості за основним методом, визначеного ст. 58 Митного кодексу України, що надійшли на митну територію України на підставі зовнішньоекономічного контракту. Проте, відповідач, витребувавши у підприємства додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості, прийняв рішення про коригування митної вартості товарів за відсутності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів.
На думку позивача, надані ТОВ «Промислова компанія «ДТЗ» документи для проведення митних оформлень підтверджують заявлену витну вартість товару за основним методом (за ціною договору), натомість відповідач безпідставно визначив митну вартість за резервним методом, прийняв оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів, оскільки правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна неможливість застосування основного методу не були спростовані контролюючим органом, посилання останнього на наявність розбіжностей в документах та недостовірність зазначених в них відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена чи підлягає сплаті за ці товари, є необґрунтованими.
Ухвалою суду від 15.05.2020 року, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
19.06.2020 року відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи. Відповідач вказує, що при проведенні перевірки документів, наданих позивачем на підтвердження заявленої митної вартості, виявлено, що документи містять розбіжності, та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відповідачем було запропоновано подати додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості. За результатами розгляду документів, які було надано позивачем, відповідачем прийнято оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів. Відповідач вважає, що посадові особи митниці при прийнятті рішень про коригування митної вартості заявленого позивачем товару діяли в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши матеріали, справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 02.09.2019 року між позивачем та компанією YUCHENG TIANMING MACHINERY CO., LTD. (Китай) укладено зовнішньоекономічний контракт №SDTM/3, на поставку в Україну товарів в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у Специфікаціях (Додатках), які є невід`ємною частиною даного контракту.
Згідно з пунктом 3.1. Контракту поставки здійснюються на умовах згідно правил ІНКОТЕРМС за редакцією 2010 року, які мають обов`язковий характер для сторін у рамках цього контракту. Конкретні умови поставки партії товару зазначаються у Специфікації (Додатку) до цього контракту.
Щодо оскаржуваного Рішення про коригування митної вартості від 11.01.2020 року №UA110000/2020/000012/2, суд зазначає наступне.
Митна вартість товару підприємством була визначена відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України - за основним методом, який встановлений ст. 58 Митного кодексу України.
Під час здійснення митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів, митницею підприємству було направлено повідомлення від 08.01.2020 року, відповідно до якого були виявлені розбіжності у наданих документах, які на думку митниці, впливають на числові значення митної вартості, а також встановлено, що подані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.
Цим же повідомленням, відповідно до ч. 5 ст. 54 МКУ митницею були додатково витребувані від ТОВ «Промислова компанія «ДТЗ», наступні документи: 1) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 2) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 3) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 5) виписку з бухгалтерської документації; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Листом № 7 від 11.01.2020 року «Щодо надання додаткових документів за ЕМД № UA110150/2020/000236 від 10.01.2020 р.» позивачем надано роз`яснення щодо зауважень про виявлені розбіжності та додаткові документи: договір ТЕО № 337-К від 01.10.2019 року; прайс-лист, комерційну пропозицію виробника товару, роздруківку з сайту www.shippingline.org про дату доставлення контейнера у порт призначення.
Проте, 11.01.2020 року відповідачем прийнято Рішення про коригування митної вартості № UA110000/2020/000012/2.
Згідно з розділом 33 оскаржуваного рішення, митна вартість, скоригована відповідачем відповідно до заявлених декларантом товарів у валюті контракту, відповідно з положеннями ст. 64 Митного кодексу України за резервним методом.
Відповідно до пункту 2 частини 3 ст.52 МКУ декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються, у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.
Скориставшись даним правом, підприємство задекларувало зазначені товари, а митниця випустила товар у вільний обіг за ЕМД №UA110160/2020/000328.
Різниця митних платежів (ПДВ) від митної вартості, визначеної підприємством та скоригованої митницею склала 123 865,07 грн.
Також, позивачем 12.02.2020 року до відділу митного оформлення м/п «Дніпро-Правобережний Дніпровської митниці Держмитслужби, задекларовано шляхом подання електронної митної декларації, зареєстрованої за № UA110150/2020/0002515, товар сівалки для тракторів навісні 310 шт. на суму 129 055 дол. США, одержаних позивачем відповідно до зовнішньоекономічного контракту №SDTM/3, додатку (специфікації) до нього від 17.09.2019 року № 2019-3, інвойсу № SDTM2019-3 від 02.12.2019 року, коносаменту № 969870623 від 13.12.2019 р.
Митна вартість товару підприємством була визначена відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України - за основним методом, який встановлений ст. 58 Митного кодексу України.
Під час здійснення митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів, митницею підприємству було направлено повідомлення від 17.02.2020 року, відповідно до якого були виявлені розбіжності у наданих документах, які на думку митниці, впливають на числові значення митної вартості, а також встановлено, що подані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.
Цим же повідомленням, відповідно до ч. 5 ст. 54 МКУ митницею були додатково витребувані від ТОВ «Промислова компанія «ДТЗ», наступні документи: 1) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 2) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) прайс-листи виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
Листом № 71 від 20.02.2020 року «Щодо надання додаткових документів за ЕМД № UA110150/2020/002515 від 17.02.2020 р.» позивачем надано роз`яснення щодо зауважень про виявлені розбіжності та додаткові документи: висновок експерта ТТП №ГО-260 від 31.01.2020 року про ринкову вартість задекларованих товарів; прайс-лист, комерційну характеристику виробника товару; роздруківку з сайту www.shippingline.org про дату доставлення контейнера в порт призначення.
Проте, 21.02.2020 року відповідачем прийнято Рішення про коригування митної вартості № UA110150/2020/000005/1.
При цьому, митна вартість, скоригована відповідачем відповідно до заявлених декларантом товарів у валюті контракту, відповідно з положеннями ст. 64 Митного кодексу України за резервним методом.
Скориставшись правом, встановленим п. 2 ч.3 ст. 52 Митного кодексу України, позивач задекларував зазначені товари, а митниця випустила товар у вільний обіг за ЕМД №UA110150/2020/0002875.
Різниця митних платежів (ПДВ) від митної вартості, визначеної підприємством та скоригованої митницею склала 194 968,11 грн.
Митна вартість товару підприємством була визначена відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України - за основним методом, який встановлений ст. 58 Митного кодексу України.
На підтвердження митної вартості товару позивачем надано до митного органу документи, перелік яких зазначено в гр. 44 митної декларації, а саме: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний контракт № SDTM/3, додаток (специфікація) від 29.10.2019 року № 2019-2, рахунок-фактура (інвойс) від 23.12.2019 року № SDTM2019-2, пакувальний лист від 23.12.2019 року, коносамент від 01.01.2020 року № 589676877, інвойс на сплату ТЕО №2020/046 від 17.02.2020 року, довідка про транспортні витрати від 12.02.2020 року, акт виконаних робіт № 6 від 17.02.2029 року, технічні характеристики.
Під час здійснення митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів, митницею підприємству було направлено повідомлення від 25.02.2020 року, відповідно до якого були виявлені розбіжності у наданих документах, які на думку митниці, впливають на числові значення митної вартості, а також встановлено, що подані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.
Цим же повідомленням, відповідно до ч. 5 ст. 54 МКУ митницею були додатково витребувані від ТОВ «Промислова компанія «ДТЗ», наступні документи: 1) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 2) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 3) страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування якщо здійснювалось страхування; 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) каталоги, специфікації, прейскуранти, прайс-листи виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Листом № 86 від 25.02.2020 року «Щодо надання додаткових документів за ЕМД № UA110150/2020/002988 від 25.02.2020 р.» позивачем надано роз`яснення щодо зауважень про виявлені розбіжності та додаткові документи: прайс-лист, комерційну характеристику виробника товару; Додаткову угоду № 1 від 19.02.2020 року до договору ТЕО № 2 від 01.11.2019 року; Додаткову угоду № 2 від 08.01.2020 року до контракту № SDTM/3.
Проте, 21.02.2020 року відповідачем прийнято Рішення про коригування митної вартості № UA110000/2020/000115/2.
При цьому, митна вартість, скоригована відповідачем відповідно до заявлених декларантом товарів у валюті контракту, відповідно з положеннями ст. 64 Митного кодексу України за резервним методом.
Скориставшись правом, встановленим п. 2 ч.3 ст. 52 Митного кодексу України, позивач задекларував зазначені товари, а митниця випустила товар у вільний обіг за ЕМД №UA110150/2020/0003337.
Різниця митних платежів (ПДВ) від митної вартості, визначеної підприємством та скоригованої митницею склала 126 931,25 грн.
Вважаючи вищевказані рішення про коригування митної вартості товару протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.
Порядок визначення митної вартості товарів, методи визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, передбачено Митним кодексом України та іншими нормативними актами.
Так, статтею 49 Митного кодексу України (далі- МК України) встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно частини 4 статті 53 цього Кодексу у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
При цьому ч.5 ст. 53 МК України встановлено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до частин 1, 2, 3, 6 статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу. Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з частинами 1, 2 статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно підрозділу цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Відповідно до ч. 7, 8, 9 ст. 55 МК України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.
Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.
У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.
Статтею 57 Митного кодексу України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
З аналізу наведених норм вбачається, що митна вартість має бути підтверджена достовірними документами, що містять відомості про всі її складові, визначені на підставі об`єктивних даних, що піддаються обчисленню.
Відповідно до ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України основний метод визначення митної вартості не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до статті 59 Митного кодексу України, якою встановлено метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.
Незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою для відмови у розгляді товарів як ідентичних, якщо в цілому такі товари відповідають вимогам частини другої цієї статті.
Сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснене, і таке інше.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Відповідно до Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року за митними органами зберігається право перевіряти інформацію імпортерів щодо визначення митної вартості, з точки зору її повноти і правильності (стаття 17 та додаток III, параграф 6 Угоди).
Згідно статті VII ГАТТ, оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару або вартості аналогічного товару.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що митну вартість товарів, заявлену позивачем у деклараціях, скориговано із застосуванням другорядного методу визначення 2-ґ резервний метод, коригування митної вартості було здійснено згідно з положеннями ст.64 МК України та воно ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) органом доходів та зборів митній вартості.
Судом встановлено, що партії товару, відповідно до умов зовнішньоекономічного контракту від 02.09.2019 року, № SDTM/3, додатків (специфікацій) до нього: від 29.10.2019р. №2019-2, від 19.09.2019 року № 2019-3, від 27.09.2019 року № 2019-4 поставлялись на умовах поставки FOB QINGDAO, згідно правил Інкотермс 2010.
Базис поставки FOB «Інкотермс 2010» покладає на продавця обов`язок по виконанню експортних митних процедур для вивезення товару з оплатою експортних мит і інших зборів у країні відправлення, однак продавець не зобов`язаний виконувати митні формальності для ввезення товару, сплачувати імпортні мита або виконувати інші імпортні митні процедури при ввезенні.
Покупець зобов`язаний оплатити фрахт судна, розвантажити в порту прибуття, виконати імпортне митне оформлення з оплатою імпортних мит і зборів, і доставити товар до місця призначення.
Ціна FOB (FOB price) означає, що контрактна (інвойсна або митна) ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів, а також вартості доставки в порт відвантаження і завантаження вантажу на борт судна без вартості перевезення (фрахту) в порт призначення.
Таким чином складовими митної вартості товару є інвойсна вартість товару та вартість перевезення (фрахту) товару в порт призначення (до кордону України).
У своїй постанові від 02.03.18 р. по справі № 804/2997/17 Верховний Суд зазначив, що згідно базису поставки FOB Інкотермс 2010 продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець. За умовами терміна FOB на продавця покладається обов`язок по митному очищенню товару для експорту. Даний термін може застосовуватися тільки під час перевезення товару морським або внутрішнім водним транспортом. Ціна FOB складається з: закупівельної ціни товару; упаковки, маркування; отримання ліцензій та дозволів; держмита та інших митних зборів, податків (імпортні та експортні); витрат на транспортування в порт відправлення; фрахту судна; завантаження та розміщення товару на кораблі; розвантаження в порту прибуття; оплати перевізнику при транспортуванні до складу або магазину».
Щодо оскаржуваного Рішення про коригування митної вартості від 11.01.2020 року № UA110000/2020/000012/2, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що для підтвердження вартості товару, яка повинна бути сплачена продавцю, позивачем надано митниці документи, передбачені ч. 2, 3 ст. 53 Митного кодексу України.
Так, ціна товару та загальна вартість, зазначена у додатку (специфікації) від № 2019-4 до контракту, кількість товару, вага, найменування підтверджуються рахунком-фактурою (інвойсом), пакувальним листом, технічним описом товару.
Транспортні витрати до кордону України позивачем підтверджено наступними документами: договір транспортного експедирування № 337-К від 01.10.2019 року; заявка № 7 від 23.10.2019 року; коносамент № 587176198 від 30.10.2019 року; рахунок на оплату морського фрахту 1 контейнера № 354.2 від 16.12.2019 року; довідка про транспортні витрати від 18.12.2019 року № 1812/1Т/2019; акт виконаних робіт № 5 від 16.12.2019 року.
06.02.2020 року позивачем сплачено експедитору валютні кошти за транспортно-експедиторські послуги у тому числі, згідно рахунку № 354.2 від 16.12.2019 року та акту № 5 від 16.12.2019 року, що підтверджується платіжним дорученням № 36.
Таким чином, витрати на транспортування підтверджено вищевказаними документами, які у своїй сукупності не мають розбіжностей та протиріч, підтверджують числові значення складових митної вартості, дозволяли відповідачеві здійснити контроль шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом та провести обчислення митної вартості.
Також, суд вважає за необхідне вказати, що згідно з частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України, надання додаткових документів на вимогу митниці не є безумовним обов`язком декларанта. Умовою виконання вимоги митниці є наявність додаткових документів у підприємства. Копія митної декларації країни відправлення у підприємства відсутня в зв`язку з чим надання її є неможливим.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, митна декларація країни відправлення продавцем позивачу не надавалась, тому що відсутня у нього.
При цьому, в процесі такого контролю відповідачем не наведені обґрунтування вимоги необхідності надання митної декларації країни відправлення і які саме розбіжності у наданих документах та складових митної вартості усуватиме така декларація.
Верховним судом, з аналогічних правовідносин, було сформовано правову позицію, висловлену ним у постанові від 19 березня 2019 року по справі №810/4116/17: «Крім того, ненадання позивачем митної декларації країни відправлення також не може бути підставою для невизнання заявленої позивачем вартості товару, оскільки така (вартість) повністю підтверджувалася поданими позивачем при проходженні митних формальностей первинними документами, а надання такої митної декларації не є обов`язковим за вказаних обставин підтвердження митної вартості товару».
З наведеного вбачається, що зауваження митниці щодо ненадання копії митної декларації країни відправлення, як розбіжність, яка впливає на числові значення митної вартості та її розрахунок, є необґрунтованим.
Щодо ненадання декларантом банківських платіжних документів, що підтверджують оплату оцінюваної партії товару, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що згідно Специфікації від 27.09.2019 року № 2019-4, оплата товару здійснюється протягом 90 днів з моменту поставки партії товару.
Враховуючи умови поставки FOB, продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження.
Згідно коносаменту № 587176198 товар було відвантажено на судно 30.10.2019 року.
Таким чином, термін сплати коштів за товар збігав у січні 2020 року.
Відповідно до п.4 частини 2 ст.53 МК України, банківські платіжні документи надаються за умови сплати рахунку.
В даному випадку, як встановлено судом, рахунок не було сплачено, у зв`язку з чим, надання платіжних документів було не можливим.
Верховний Суд щодо умов оплати висловив наступну правову позицію, яка викладена у постанові від 11.04.2018р. по справі №804/4680/16.
Так, Колегія Верховного Суду вказала, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим, відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.
Щодо зауваження митного органу стосовно складової митної вартості товару, суд зазначає, що сторонами контракту ТЕО від 01.10.2019р. №337-К в пункті 4.1 узгоджено, що у разі перенавантаження (перевалки) контейнера на інше судно в проміжному порту, вартість даного перенавантаження включається в загальну вартість морського перевезення (фрахту), зазначену в рахунку (інвойсі) і акті виконаних робіт.
Відповідно до графи 12 заявки № 7 від 23.10.2019 року зазначено, що загальна вартість фрахту складає 1000 дол. США з урахуванням перевалки, яка входить у загальну вартість. Відповідно до довідки експедитора про транспортні витрати від 18.12.2019 року № 1812/1Т/2019, загальна вартість морського фрахту зазначена з урахуванням перевалки по маршруту.
Таким чином, перевантаження контейнерів на інше судно у порту перевалки відноситься до основних умов перевезення, узгоджених сторонами контракту. При цьому, судом встановлено, що коносамент, яким здійснювалось морське перевезення, надано до митного оформлення. Вимога митного органу про надання іншого транспортного документу, посилаючись на факт перенавантаження, ґрунтується на припущеннях.
Щодо висновків митного органу про те, що враховуючи відмітки на коносаменті №587176198 від 30.10.2019р. (за яким було здійснено поставку оцінюваної партії товару) Одеської митниці ДФС - 22.12.2019р., Дніпропетровської митниці ДФС 26.12.2019р., рахунок про надання ТЕО від 16.12.2019р. №354.2, акт виконаних робіт від 16.12.2019р. №5, довідка про транспортні витрати від 18.12.2019р. №182/1Т/2019 складено до моменту фактичної поставки товару, що не дає можливості перевірити наявність додаткових витрат та включення їх до загальної вартості наданих послуг.
Згідно інформації з інтернет-сайту http:www.shippingline.org/track контейнер MRSU3782086 надійшов у порт призначення та вивантажений 16.12.2019 року.
Відмітка митниці 22.12.2019р. свідчить про вивезення контейнеру з порту для доставлення у місце кінцевого призначення.
Таким чином, суд зазначає, що вказане не є розбіжністю.
Документи, що підтверджують витрати на транспортування, надані Експедитором після надання послуг з морського перевезення товару.
Щодо оскаржуваного Рішення про коригування митної вартості від 21.02.2020 року № UA110150/2020/000005/1, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що для підтвердження вартості товару, яка повинна бути сплачена продавцю, позивачем надано митниці документи, передбачені ч. 2, 3 ст. 53 Митного кодексу України.
Надані документи у своїй сукупності підтверджують заявлену підприємством ціну партії товару - 129055дол. США, надані на підтвердження ціни документи не мають розбіжностей, відомості в цих документах є достовірними, що не спростовано відповідачем, ґрунтуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Так, ціна товару та загальна вартість, зазначена у додатку (специфікації) від № 2019-3 до контракту, кількість товару, вага, найменування підтверджуються рахунком-фактурою (інвойсом), пакувальним листом, технічним описом товару, висновком експерта ТПП.
Транспортні витрати до кордону України позивачем підтверджено наступними документами: договір транспортного експедирування № 337-К від 01.10.2019 року; заявка № 4 від 09.12.2019 року; коносамент № 969870623 від 13.12.2019 року; рахунок на оплату ТЕО щодо доставки 6 контейнерів № 2020/020 від 29.01.2020 року; довідка про транспортні витрати від 22.01.2020 року № 2201/1Т/201120; акт виконаних робіт № 3 від 29.12.2019 року.
18.03.2020 року позивачем сплачено експедитору валютні кошти за транспортно-експедиторські послуги у тому числі, згідно рахунку № 2020/20 від 29.01.2020 та акту № 3 від 29.01.2020, що підтверджується платіжним дорученням № 82.
Таким чином, витрати на транспортування підтверджено вищевказаними документами, які у своїй сукупності не мають розбіжностей та протиріч, підтверджують числові значення складових митної вартості, що дозволяли відповідачеві здійснити контроль шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом та провести обчислення митної вартості.
При цьому, суд повторно звертає увагу, що митна декларація країни відправлення продавцем позивачу не надавалась, тому що відсутня у нього.
Суд зазначає, що згідно з частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України, надання додаткових документів на вимогу митниці не є безумовним обов`язком декларанта. Умовою виконання вимоги митниці є наявність додаткових документів у підприємства. Копія митної декларації країни відправлення у підприємства відсутня в зв`язку з чим надання її є неможливим.
Відповідачем не наведені обґрунтування вимоги необхідності надання митної декларації країни відправлення і які саме розбіжності у наданих документах та складових митної вартості усуватиме така декларація.
Суд зазначає, що на момент декларування партії товару, термін сплати коштів за товар не сплинув. Оплата за товар не здійснювалась.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до додаткової угоди № 3 від 13.03.2020 року сторони домовились продовжити термін сплати валютних коштів за товар до 180 днів з моменту поставки.
Щодо зауваження митного органу стосовно складової митної вартості товару, суд зазначає, що враховуючи положення п. 4.1 контракту ТЕО від 01.10.2019 №337-К, у графі 12 заявки № 4 від 09.12.2019 року зазначено, що загальна вартість фрахту складає 6420дол. США з урахуванням перевалки, яка входить у загальну вартість.
Отже, перевантаження контейнерів на інше судно у порту перевалки відноситься до основних умов перевезення, узгоджених сторонами контракту. При цьому, судом встановлено, що коносамент, а яким здійснювалось морське перевезення, надано до митного оформлення. Вимога митного органу про надання іншого транспортного документу, посилаючись на факт перенавантаження, ґрунтується на припущеннях.
Щодо неможливості перевірити наявність додаткових витрат та включення до їх загальної вартості наданих послуг, суд виходить з такого.
Згідно інформації з інтернет-сайту http:www.shippingline.org/track контейнери, зазначені у коносаменті 969870623, надійшли у порт призначення та вивантажені 28.01.2020 року .
Відмітка митниці 12.02.2020р. свідчить про вивезення контейнеру з порту для доставлення у місце кінцевого призначення.
Отже, суд зазначає, що вказане не є розбіжністю.
Документи, що підтверджують витрати на транспортування, надані Експедитором після надання послуг з морського перевезення товару.
Стосовно наданого висновку експерта ТПП від 31.01.2020 року № ГО-260, суд вважає за необхідне вказати наступне.
Судом встановлено, що Експертний висновок містить висновки про ринкову вартість конкретних товарі за 1 штуку.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про ціни і ціноутворення» під час проведення експортних (імпортних) операцій у розрахунках з іноземними суб`єктами господарювання застосовуються контрактні (зовнішньоторговельні) ціни, що формуються відповідно до цін і умов світового ринку.
Пунктом 6 Указу Президента України від 25.08.1994 рок № 475/94 «Про заходи щодо запобігання експорту товарів походженням з України за цінами, що можуть розглядатися як демпінгові, та врегулювання торговельних спорів» встановлено, що при здійсненні суб`єктами підприємницької діяльності України експортних та імпортних операцій безпосередньо або через зовнішньоторговельного посередника контрактні (зовнішньоторговельні) ціни мають відповідати цінам, що склалися чи складатимуться на відповідний товар на ринку експорту чи імпорту на момент здійснення експортної, імпортної операції. Відповідальність за обґрунтування цін за зовнішньоекономічними контрактами покладається на суб`єктів підприємницької діяльності.
З аналізу наведених норм вбачається, що ціна імпортованого товару повинна відповідати цінам, що склалися на ринку експорту на ідентичний або аналогічний товар, тобто на товар, який є однаковим або подібним за характеристиками, торговельною маркою, артикулом та має однакову собівартість виробництва.
Судом встановлено, що у висновку експерта ТПП проаналізована ринкова вартість товару на ринку експорту, використовувалась відповідна нормативно-правова база, зокрема, «Міжнародний стандарт оцінки», та проведено аналіз цінової інформації ринку з використанням загальнодоступної інформації з мережі Інтернет.
Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.2 ст. 11 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України.
Крім того, у разі сумніву у відповідному експертному висновку, відповідач мав право звернутися до іншого суб`єкта оціночної діяльності із письмовим запитом на рецензування, однак, відповідач таке право не реалізував.
Отже, суд вважає, що зауваження відповідача в даній частині не знайшло свого підтвердження та обґрунтування.
Щодо оскаржуваного Рішення про коригування митної вартості від 28.02.2020 року № UA110000/2020/000115/2, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що для підтвердження вартості товару, яка повинна бути сплачена продавцю, позивачем надано митниці документи, передбачені ч. 2, 3 ст. 53 Митного кодексу України.
Так, ціна товару та загальна вартість, зазначена у додатку (специфікації) від № 2019-2 до контракту, кількість товару, вага, найменування підтверджуються рахунком-фактурою (інвойсом), пакувальним листом, технічним описом товару, висновком експерта ТПП.
Транспортні витрати до кордону України позивачем підтверджено наступними документами: договір транспортного експедирування № 337-К від 01.10.2019 року; заявка № 6 від 24.12.2019 року; коносамент № 589676877 від 01.01.2020 року; рахунок на оплату ТЕО щодо доставки 1 контейнера № 2020/046 від 17.02.2020 року; довідка про транспортні витрати від 12.02.2020 року, акт виконаних робіт №6 від 17.02.2020 року.
Таким чином, витрати на транспортування підтверджено вищевказаними документами, які у своїй сукупності не мають розбіжностей та протиріч, підтверджують числові значення складових митної вартості, дозволяли відповідачеві здійснити контроль шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом та провести обчислення митної вартості.
Щодо ненадання позивачем до митного органу Специфікації № 2020-4 від 29.10.2019 року, судом встановлено, що продавцем була допущена технічна помилка в номері Специфікації. Так, в матеріалах справи наявна копія Додаткової угоди №2, відповідно до п. 2 якої вбачається, що в Інвойсі № SDTM2020-2 від 23.12.2019 року, контракту № SDTM/3 від 02.09.2019 року слова та цифри «Addendum № 2020-4 dated 29.10.2019» замінити на слова та цифри «Addendum № 2020-2 dated 29.10.2019».
При цьому, суд повторно звертає увагу, що митна декларація країни відправлення продавцем позивачу не надавалась, тому що відсутня у нього.
Суд зазначає, що згідно з частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України, надання додаткових документів на вимогу митниці не є безумовним обов`язком декларанта. Умовою виконання вимоги митниці є наявність додаткових документів у підприємства. Копія митної декларації країни відправлення у підприємства відсутня в зв`язку з чим надання її є неможливим.
Відповідачем не наведені обґрунтування вимоги необхідності надання митної декларації країни відправлення і які саме розбіжності у наданих документах та складових митної вартості усуватиме така декларація.
Суд зазначає, що на момент декларування партії товар термін сплати коштів за товар не сплинув. Оплата за товар не здійснювалась.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до додаткової угоди № 3 від 13.03.2020 року сторони домовились продовжити термін сплати валютних коштів за товар до 180 днів з моменту поставки.
Стосовно не надання позивачем до митного органу митної декларації країни відправлення, суд звертає увагу, що надавав оцінку вказаному в інших оскаржуваних Рішеннях про коригування митної вартості вище.
Стосовно ненадання позивачем до митного оформлення банківських платіжних документів, суд надавав оцінку зазначеному при вирішенні питання щодо Рішення про коригування митної вартості від 11.01.2020 року № UA110000/2020/000012/2.
В даному випадку суд повторно наголошує, що судом встановлено, що згідно Специфікації від 29.10.2019 року № 2019-2, оплата товару здійснюється протягом 90 днів з моменту поставки партії товару.
Враховуючи умови поставки FOB, продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження.
Згідно коносаменту № 589676877 товар було відвантажено на судно 01.01.2020 року.
Таким чином, термін сплати коштів за товар збігав у квітні 2020 року.
Відповідно до п.4 частини 2 ст.53 МК України, банківські платіжні документи надаються за умови сплати рахунку.
В даному випадку, як встановлено судом, рахунок не було сплачено, у зв`язку з чим надання платіжних документів було не можливим.
Стосовно ненадання позивачем відомостей щодо вартості понесених витрат на доставку товару з порту TIANJIN до порту Qingdao та вартості навантажувально-розвантажувальних робіт, судом встановлено, що сторони контракту ТЕО №2 від 01.11.2019 року визнали посилку у назві порту відправлення, зазначеній у заявці № 6 від 24.12.2019 року, інвойсі № 2020/046 від 17.02.2020 року, акті виконаних робіт № 6 від 17.02.2020 року та 19.02.2020 року уклали додаткову угоду № 1, якою погодили вважати правильним порт «Qingdao» (КНР) і внесли відповідні зміни у зазначені документи.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем було надіслано додаткові угоди № 1 та № 2 про виправлення в умовах поставки листом № 86 від 27.02.2020 року.
Таким чином, на думку суду, розбіжність була усунена позивачем в ході митного оформлення партії товару.
Щодо зауваження митного органу стосовно різних відомостей про включення додаткових витрат, суд зазначає, що враховуючи положення п. 4.1 контракту ТЕО від 01.10.2019р. №337-К, у графі 12 заявки № 6 від 24.12.2019 року зазначено, що загальна вартість фрахту складає 1070дол. США з урахуванням перевалки, яка входить у загальну вартість.
В інвойсі № 2020/046 від 17.02.2020р., акті виконаних робіт № 6 від 17.02.2020 року, загальна вартість морського фрахту зазначена з урахуванням перевалки по маршруту.
Отже, перевантаження контейнерів на інше судно у порту перевалки відноситься до основних умов перевезення, узгоджених сторонами контракту. При цьому, судом встановлено, що коносамент, за яким здійснювалось морське перевезення, надано до митного оформлення.
Стосовно ненадання позивачем до відповідача банківських платіжних документів за договором ТЕО № 2 від 01.11.2019 року.
Відповідно до п. 4.1 вказаного договору оплата послуг заданим договором та винагороди експедитора здійснюється клієнтом протягом 45 днів з моменту виставлення рахунку-фактури.
Суд зазначає, що за поясненням позивача, оплата транспортних витрат, передбачених інвойсом № 2020/046, на день декларування не здійснювалась.
Окрім того, вказане зауваження ніяким чином не впливає на правильність визначення митної вартості та числові значення складових митної вартості.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем спростовано підстави, визначені відповідачем для коригування митної вартості.
З наданих документів вбачається, що позивач на момент винесення рішень про коригування митної вартості для митного оформлення і підтвердження митної вартості надав достатні документи для застосування основного методу визначення митної вартості. Надані документи підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протиріч та розбіжностей, дозволяють провести обчислення митної вартості.
Таким чином, з оскаржуваного рішення вбачається, що для коригування митної вартості відповідачем було взято за основу митну вартість на ідентичний товар, оформлений майже рік тому за ціною угоди, тобто за основним методом. Тобто, митниця мала підстави для застосування методу митної вартості за ціною договору.
Інших обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.
Отже, суд дійшов висновку, що позивачем подано відповідачу достатній пакет документів на підтвердження кількісних і вартісних показників імпортованого товару, повноти і достовірності митної вартості товару, заявленої позивачем за першим методом, тому, заявлена позивачем митна вартість товарів за ціною договору відповідає вимогам статті 58 Митного кодексу України. Натомість коригування відповідачем митної вартості здійснено неправомірно з порушенням ч. 3 ст. 53, ч. 6 ст. 54, ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України та всупереч правилам, визначеним ст. 58 цього Кодексу.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22.04.2019 року по справі №815/6242/17, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте, не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Між тим, спірні Рішення про коригування митної вартості товарів такої інформації не містять, що не дає підстав вважати їх обґрунтованими та вмотивованими у контексті положень пунктів 2, 4 частини другої статті 55 MК України.
У постанові від 29.01.2019 року по справі № 815/6827/17 Верховний Суд зазначив, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.
Суд вважає, що надані ТОВ «Промислова компанія «ДТЗ» документи для проведення митних оформлень підтверджують заявлену митну вартість товарів за основним методом (за ціною договору), натомість митний орган безпідставно визначив митну вартість за резервним методом.
За змістом ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За приписами ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно з ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З наведених обставин, суд дійшов висновку про безпідставність доводів відповідача про те, що надані позивачем в ході митного оформлення товару документи містили вказані вище розбіжності, за таких обставин, відповідач безпідставно прийняв рішення про коригування митної вартості товару № UA110000/2020/000012/2 від 11.01.2020 року, № UA110150/2020/000005/1 від 21.02.2020 року та № UA110000/2020/000115/2 від 28.02.2020 року, які, за встановлених обставин, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 6686,47 грн., що документально підтверджується платіжними дорученнями № 144 від 05.05.2020 року, № 303, № 304, № 305 від 05.03.2020 року, які наявні в матеріалах справи.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 6686,47 грн. підлягає стягненню з Дніпровської митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова компанія «ДТЗ» до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці Державної митної служби про коригування митної вартості товару від 11.01.2020 року № UА110000/2020/000012/2.
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці Державної митної служби про коригування митної вартості товару від 21.02.2020 року № UА110150/2020/000005/1.
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці Державної митної служби про коригування митної вартості товару від 28.02.2020 року № UА110000/2020/000115/2.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 26.06.2020 року.

Суддя І.О. Лозицька