Справа № 420зп-20/160
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
26 червня 2020 р.Справа № 420зп-20/160

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Лозицька І.О., розглянувши в письмовому провадженні заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Старокозацька 35» про забезпечення позову, -
25.06.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Старокозацька 35» з заявою про забезпечення позову (до подання позову) шляхом:
- зупинення дії Рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 23.06.2020 року № 720 «Про вжиття заходів щодо усунення порушень Правил благоустрою території міста Дніпра» в частині зобов`язання власника металевих воріт у районі буд. № 35 по вул. Старокозацька їх демонтувати, які зазначено під № 328 Додатку до Рішення виконкому міської ради від 23.06.2020 року № 720 (споруда 1 на графічному матеріалі № 58 Додатку до переліку самовільно встановлених на території міста гаражів, споруд (у тому числі пересувних), огорож, що підлягають демонтажу);
В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначено, що посадовими особами КП «Управління контролю за благоустроєм міста» з 09.06.2020 року по теперішній час вчиняються протиправні дії, які перешкоджають правомірному користуванню спільним майном ОСББ «Старокозацька 35» та направлені на його незаконне знищення.
09.06.2020 року головним спеціалістом КП «Управління контролю за благоустроєм міста» Загній Є.М. винесено припис від 09.06.2020 року № 001509 «власнику воріт за адресою: АДРЕСА_1 » стосовно погіршення (змінення, використання) об`єкта благоустрою: «встановлення металевих воріт, без дозвільних документів» з вимогою до 12.06.2020 року «надати дозвільні документи на право встановлення воріт», який наклеєно на металеві ворота в арці (проїзд під будинком з вулиці на прибудинкову територію будинку).
18.06.2020 року головним спеціалістом КП «Управління контролю за благоустроєм міста» Осипенком С.В. винесено припис від 18.06.2020 року стосовно погіршення (змінення, використання) об`єкта благоустрою: «встановлення металевих воріт, без дозвільних документів» з вимогою до 12.06.2020 року «надати дозвільні документи на право встановлення воріт», який наклеєно на металеві ворота в арці (проїзд під будинком з вулиці на прибудинкову територію будинку).
Заявник вказує, що зазначені металеві ворота фактично є огороджувальними конструкціями будинку, встановлені під час будівництва будинку, з моменту введення будинку в експлуатацію.
Заявник зазначає, що 24.06.2020 року на офіційному сайті Дніпровської міської ради опубліковано Рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 720 від 23.06.2020 року «Про вжиття заходів щодо усунення порушень Правил благоустрою території міста Дніпра», відповідно до якого зобов`язано власників самовільно встановлених на території міста гаражів, споруд згідно з переліком у додатку, демонтувати їх власними силами протягом п`яти днів з дня прийняття цього рішення та привести земельні ділянки на місцях демонтованих об`єктів до первісного стану. У разі невиконання цих вимог інспекції з питань благоустрою ДМР, КП «Управління контролю за благоустроєм міста» ДМР власними силами або із залученням інших комунальних підприємств та сторонніх організацій вжити заходів щодо усунення наслідків порушень Правил шляхом демонтажу об`єктів. Департаменту громадського порядку і цивільного захисту ДМР та КП «Муніципальна варта» ДМР забезпечити охорону громадського порядку під час усунення наслідків порушень Правил.
Зазначені металеві ворота будинку АДРЕСА_1 також включено до вищевказаного переліку як металеві ворота під № 328 Додатку до рішення виконкому міської ради від 23.06.2020 року № 720.
Заявник з наведеними вище діями, рішенням та приписами Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради та КП «Управління контролю за благоустроєм міста» не погоджується має намір звернутися до суду з адміністративним позовом про визнання дій незаконними та скасування приписів і рішення про демонтаж металевих воріт.
На думку заявника, наразі існує невідкладна необхідність в забезпеченні позову до подання позовної заяви, оскільки невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника, призвести до неправомірного знесення (демонтажу) належного ОСББ «Старокозацька 35» майна огороджувальних конструкцій будинку, які функціонують з моменту введення будинку в експлуатацію (заселення мешканців), що суттєво ускладнить відновлення порушених прав заявника, а, отже, відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
Проаналізувавши доводи заяви про забезпечення позову та додані до неї матеріали, суд вважає вказану заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС України), суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо, зокрема, невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 153 КАС України, заява про забезпечення позову подається, зокрема, до подання позовної заяви до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, зокрема, до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Суд зазначає, що загальною вимогою для розгляду і вирішення питання про забезпечення позову за ініціативою позивача є наявність відповідних підстав.
Тобто, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Здійснивши аналіз вищенаведених норм, суд дійшов висновку, що заходи забезпечення адміністративного позову мають вживатись виключно у двох випадках: 1) якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача (фізичної або юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), яка в майбутньому зробить неможливим їх захист або ускладнить виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; 2) якщо є очевидні ознаки протиправності рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, що призводить до порушення прав, свобод та інтересів позивача.
Тягар доказування при розгляді заяви про забезпечення адміністративного позову покладається виключно на заявника. Заявник обов`язково повинен обґрунтувати свою заяву і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі.
Згідно з п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ", в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов до висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення по адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Вжиття заходів забезпечення позову належить до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя.
Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення постанови в адміністративній справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.
Отже, застосування інституту забезпечення позову є дискреційним правом суду, а не його обов`язком, яке він реалізує залежно від обставин справи. Крім того, спосіб у який вживаються заходи забезпечення адміністративного позову не може бути причиною порушення чи звуження прав інших осіб.
Суд звертає увагу на те, що обставини, на які посилається заявник у заяві про забезпечення позову, можуть бути встановлені судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за наслідком розгляду справи по суті.
У разі забезпечення позову, суд фактично надасть правову оцінку правомірності рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 720 від 23.06.2020 року «Про вжиття заходів щодо усунення порушень Правил благоустрою території міста Дніпра», в частині зобов`язання власника металевих воріт у районі буд. № 35 АДРЕСА_1 їх демонтувати, які зазначено під № 328 Додатку до Рішення виконкому міської ради від 23.06.2020 року № 720 (споруда 1 на графічному матеріалі № 58 Додатку до самовільно встановлених на території міста гаражів, споруд (у тому числі пересувних), огорож, що підлягають демонтажу), до розгляду справи по суті, що у свою чергу, не відповідає завданням адміністративного судочинства та інституту забезпечення позову.
На переконання суду, можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.
До того ж, забезпечивши позов у зазначений заявником спосіб, шляхом заборони вчиняти певні дії, судом фактично вирішується спір без проведення правового аналізу та розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Суд, згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову суд оцінює з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог.
Суд має переконатися в тому, чи існує реальна загроза невиконання, чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати представник позивача, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд враховує інтереси не тільки позивачів, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Суд також враховує співмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.
У ході розгляду поданої заяви судом не виявлено фактів існування, на час прийняття даної ухвали, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до прийняття у справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Дослідивши вказані обставини, суд встановив, що такі заходи забезпечення позову, про які просить заявник є неспівмірними. Окрім того, суд наголошує на тому, що порушене право заявника буде відновлене з моменту його порушення, якщо таке буде судом встановлено при розгляді справи по суті. Також, суд зазначає, що заявником не надано достатніх доказів, що свідчать про очевидність однак протиправності вказаного рішення суб`єкта владних повноважень до подання позовної заяви, а вказані у заяви доводи підлягають встановленню та доведенню під час судового розгляду справи.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відсутність, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України підстав для вжиття заходів забезпечення позову у запропонований заявником спосіб. Тому, заява Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Старокозацька 35» про забезпечення позову не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 150, 151, 153, 154, 243, 248, 256, 295, 297 КАС України, суд, -
У задоволенні заяви Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Старокозацька 35» про забезпечення позову відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька