Справа № 340/996/20
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2020-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2020 року справа № 340/996/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брегея Р.І., розглянувши в м.Кропивницький в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (у письмовому провадженні) адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі військова частина), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Комісаріат) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з заявою до військової частини про визнання протиправною бездіяльності щодо виплати при звільненні грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій (далі компенсація).
Водночас просив суд зобов`язати військову частину виплатити її та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (далі середній заробіток).
Ухвалою суду від 27 травня 2010 року до участі у справі, як співвідповідача, залучено Комісаріат (а.с.55-57).
У позові зазначив, що при звільненні зі служби військова частина не виплатила компенсацію.
Після залучення до участі у справі Комісаріату позивач підтримав вимоги заяви, не заперечуючи щодо задоволення позову відносно обох відповідачів (а.с.85).
Військова частина заперечила стосовно задоволення позову, подавши відзив на нього (а.с.19-22).
Представник військової частини у судовому засіданні зазначив, що належним відповідачем є Комісаріат, оскільки останній звільняв ОСОБА_1 з військової служби.
Комісаріат заперечив стосовно задоволення позову, подавши відзив на нього (а.с.73-76).
Звернув увагу, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду, який треба обчислювати з дня звільнення зі служби.
Комісаріат зазначив, що компенсація не виплачена вчасно, оскільки на день звільнення не існувало судової практики з цього питання і всі очікували рішення Верховного Суду у зразковій справі.
Наголосив і на відсутності коштів щодо фінансування виплати компенсації.
Ухвалою суду від 27 березня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с.13-14).
Ухвалою суду від 06 травня 2020 року суд призначив розгляд справи у судовому засіданні (а.с.33-34).
Ухвалою суду від 25 червня 2020 року прийнято рішення про завершення розгляду справи у порядку письмового провадження (а.с.87-88).
Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про часткове задоволення позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини і факти, що стали підставами звернення до суду.

Так, наказом військової частини від 13 червня 2018 року №172 ОСОБА_1 звільнено з посади у зв`язку з призначенням на посаду у Комісаріаті (а.с.24).
Під час проходження військової служби у військовій частині з 24 липня 2006 року жодного разу не надавалась відпустка як учаснику бойових дій (а.с.25, 69).
Наказом Комісаріату від 16 травня 2019 року №69 позивача звільнено з військової служби (а.с.67).
Під час проходження військової служби у Комісаріаті жодного разу не надавалась відпустка як учаснику бойових дій (а.с.73-76).
Позивач брав безпосередню участь у проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.
Позивач отримав посвідчення учасника бойових дій 01 грудня 2015 року (а.с.6).
Звільняючи ОСОБА_1 з військової служби, Комісаріат не виплатив компенсацію.

Юридична оцінка, встановлених судом, обставин і фактів справи.

Перш за все, спір стосується питань проходження військової служби.
Отже, відноситься до компетенції адміністративного суду.
Позивач прагне отримати компенсацію, яку не виплатили при звільненні.
Військовослужбовець отримує грошове забезпечення, яке за своєю суттю є різновидом заробітної плати (плата за роботу).
Приписами частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон) встановлено, що до складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Отже, грошова компенсація за дні невикористаної відпустки відноситься до одноразового виду грошового забезпечення.
Закон не встановлює строку звернення до суду щодо виплати компенсації, яка відноситься до структури грошового забезпечення.
За таких обставин суд звертається до норм трудового законодавства.
Приписами частини 2 статті 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Тому, не поширюється строк звернення до суду щодо вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію.
Приписами частини 1 статті 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
06 червня 2015 року набрали чинності зміни до Закону України «Про відпустки» (далі Закон 2).
Закон 2 доповнено статтею 16-2 такого змісту: «Учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік».
Отже, у позивача виникло право на отримання такої відпустки з 01 грудня 2015 року.
Приписами абзацу 3 пункту 14 статті 10-1 Закону встановлено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Таким чином, звільняючись з військової служби, у ОСОБА_1 виникло право на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової щорічної відпустки, яка надається учаснику бойових дій.
Наявність такого права не ставиться в залежність з оголошенням в країні особливого періоду, а лише обумовлено сукупністю підстав: звільнення з військової служби і невикористання додаткової щорічної відпустки.
Такий правовий висновок поділяє і Верховний Суд у рішенні від 16 травня 2019 року у зразковій справі №620/4218/18.
Підсумовуючи, суд зробив висновок про протиправну бездіяльність Комісаріату, який звільняв позивача з військової служби, щодо виплати компенсації.
Отже, позов в частині зобов`язання Комісаріату нарахувати та виплатити компенсацію належить задовільнити.
З урахуванням такого висновку, військова частина є неналежним відповідачем.

Щодо зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток.

Так, ОСОБА_1 просить стягнути середній заробіток у спорі, який пов`язаний з проходженням і звільненням з публічної служби.
Приписами частини 5 статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Позивачу компенсацію не виплатили.
Рішенням Конституційного Суду України №1-5/2012 від 22 лютого 2012 року встановлено правило обчислення строку звернення до суду у справах про стягнення заробітку.
Правовий висновок Конституційного Суду України.
«В аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався».
Отже, у спорах щодо стягнення середнього заробітку у правовідносинах публічної служби місячний строк звернення до суду треба обчислювати з дня фактичного розрахунку.
Тому, строк звернення до суду не розпочав перебіг, оскільки компенсація не виплачена.
Таким чином, позивач не пропустив строку звернення до суду.
Суть спору полягає у тому, що позивач просить стягнути середній заробіток.
Спірні правовідносини регулюються приписами статей 116 і 117 КЗпП України, оскільки законодавство про проходження військової служби не передбачає жодної гарантії захисту конституційного права на оплату праці.
Так, приписами частини 1 статті 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Отже, Комісаріат розрахувався з позивачем при звільненні не в повному обсязі.
Несвоєчасна виплата компенсації обумовлена бездіяльністю Комісаріату.
Її причини не впливають на вирішення позову про стягнення середнього заробітку.
Строк затримки розрахунку при звільненні становить з 17 травня 2019 року.
Приписами частини 1 статті 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Отже, у разі несвоєчасної виплати працівникові нарахованих коштів (не існує спору щодо суми) працедавець, сплачуючи заборгованість, має виплатити і заробіток.
Приписами частини 2 статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Таким чином, якщо існує спір щодо суми заборгованості (у тому числі щодо її існування) і позов задоволено судом у повному обсязі, то працедавець має сплатити заробіток, а якщо позов задоволено частково, то питання про сплату заробітку вирішує суд.
Оскільки суд задовільнив позов про зобов`язання нарахувати і виплатити компенсацію у повному обсязі (щодо періодів часу), то у Комісаріату виник обов`язок виплатити середній заробіток за період з 17 травня 2019 року по день фактичного розрахунку.
Рішення суду про стягнення компенсації не є перешкодою у застосуванні приписів статті 117 КЗпП України, про що зроблено правовий висновок Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17.
З цим висновком погоджується і суд.
Підсумовуючи, суд зробив висновок, що позов у цій частині вимог належить задовільнити.
Отже, загалом позов належить задовільнити частково, відмовивши у задоволенні вимог до військової частини.
Відповідно до приписів пункту 2 частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.
Отже, мова йде про кошти, які працедавець має виплатити працівнику за виконану роботу під час трудових відносин.
Такі кошти є джерелом існування людини, що і зобов`язало законодавця допустити до негайного виконання рішення суду стосовно їх стягнення.
Середній заробіток не відноситься до таких коштів.
За своєю природою є мірою покарання працедавця за недотримання обов`язків і сплачується на користь працівника.
Такий правовий висновок поділяє і Велика Палата Верховного Суду (постанова від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16).
Обов`язок його сплати виникає після припинення трудових відносин.
Тому, відсутні підстави допускати до негайного виконання рішення суду щодо зобов`язання виплатити середній заробіток за один місяць.
Сторони не понесли судових витрат.
Позивач не заявив про понесення витрат на правову допомогу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовільнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Олександрійського об`єднаного міського військового комісаріату Кіровоградської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації щорічної додаткової відпустки, яка надається учаснику бойових дій, за період проходження військової служби з 01 грудня 2015 року по 16 травня 2019 року, враховуючи грошове забезпечення станом на день звільнення з військової служби (16 травня 2019 року).
Зобов`язати Олександрійський об`єднаний міський військовий комісаріат Кіровоградської області (, вул.Шевченка,85 м.Олександрія, Кіровоградська область, 28000) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію щорічної відпустки, яка надається учаснику бойових дій, за період за період проходження військової служби з 01 грудня 2015 року по 16 травня 2019 року, враховуючи грошове забезпечення станом на день звільнення з військової служби (16 травня 2019 року).
Зобов`язати Олександрійський об`єднаний міський військовий комісаріат Кіровоградської області (, вул.Шевченка,85 м.Олександрія, Кіровоградська область, 28000) виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні (з 17 травня 2019 року по день фактичного розрахунку).
В іншій частині позову відмовити у задоволенні.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду Р.І. Брегей