Справа № 816/2561/15
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2020-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 р. Справа № 816/2561/15
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2019, суддя К.І. Клочко, повний текст складено 03.01.20, по справі № 816/2561/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський переробний завод"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області , Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Глобинський переробний завод» звернувся до суду із позовом, у якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 04.02.2015 № /519.

Полтавський окружний адміністративний суд постановою від 18.08.2015, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду, позовні вимоги задовольнив.

Постановою Верховного Суду від 23.07.2019 постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18.08.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2015 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2019 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області від 04.02.2015 № /519.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказував на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зазначав, що реальність господарських операцій позивача із контрагентом у перевіряємий період не підтверджена належним чином, первинні документи мають недоліки, з огляду на що останні не можуть бути використані у бухгалтерському обліку позивача з метою формування податкових зобов`язань.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважав рішення суду першої інстанції законним та таким, що не підлягає скасуванню, зазначив, що господарські операції у перевіряємий період підтверджені первинними бухгалтерським документами, мали реальний характер, а тому підтверджують право позивача на формування податкового кредиту.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судовим розглядом, Кременчуцькою об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Полтавській області у період з 22.12.2014 по 06.01.2015 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Глобинський переробний завод" з питань взаємовідносин з ТОВ "Рунд" за серпень 2014 року, ТОВ "Сільгосп Центр" за період листопад 2013 року, січень, травень-червень 2014 року, ТОВ "Крама-А" за період листопад-грудень 2013 року, січень, червень 2014 року, ТОВ "Макрос-Опт" за період листопад 2013 рку, травень-червень 2014 року, ПП "Айсберг Прайм" за період грудень 2013 року, червень 2014 року, ФГ "Куценко" за період грудень 2013 року, червень 2014 року, ПП "Реджина Плюс" за період лютий, червень 2014 року.

За наслідками перевірки складений акт № 48/16-03-22-02-62/30547403 від 16.01.2015. яким зафіксовані наступні порушення: п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит, занижено податок на додану вартість у розмірі 1224097 грн., у тому числі: у травні 2014 року у розмірі 738213 грн., у червні 2014 року у розмірі 56854 грн., у серпні 2014 року у розмірі 429030 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки Кременчуцькою об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Полтавській області 04.02.2015 прийнято податкове повідомлення-рішення № /519, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 1836146 грн., у тому числі за основним платежем - 1224097 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 612049 грн.

Не погоджуючись із такими рішеннями Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив, з того, що позивачем підтверджено реальність здійснення господарських операцій з контрагентом належними первинними документами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Згідно з п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як визначено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Таким чином, визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту, навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Із матеріалів справи встановлено, що у період, який перевірявся, позивач мав господарські правовідносини із ТОВ «Рунд», ТОВ «Сільгосп-Центр», ПП «Айсберг Прайм», ФГ «Куценко».

Так, 20.08.2014 між позивачем та ТОВ «Рунд» укладено договір поставки № 25/08/2014-С, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити у власність покупця товар - сою, врожаю 2014 року, насипом, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим договором прийняти товар та оплатити його вартість. Найменування, асортимент, кількість, ціна за одиницю та загальна вартість партії товару, строки, умови і місце (адреса) поставки товару визначаються сторонами в додатках до цього договору.

На підтвердження виконання вимог вказаного договору поставки надано накладні від 22.08.2014 № 174, від 26.08.2014 № 188, № 189, від 28.08.2014 № 196, від 31.08.2014 № 230, від 22.08.2014 № 59, від 26.08.2014 № 74, № 75, від 28.08.2014 № 82, від 31.08.2014 № 114, витяг з журналів довіреностей.

Оплата за отриманий товар проведена у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями з відмітками банківської установи (а.с. 239-242, т. 2).

На підтвердження перевезення придбаних товарно-матеріальних цінностей позивачем надано товарно-транспортні накладні, реєстр ТТН на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку (а.с. 105-128, 220-238, т. 2).

Крім того, 29.10.2013 між позивачем та ТОВ «Сільгосп Центр» укладено договір поставки № 1/94/10/2013-С, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити у власність покупця товар-сою, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим договором прийняти товар та оплатити його вартість.

Підставою для формування позивачем податкового кредиту є податкові накладні, видані ТОВ "Сільгосп-Центр": від 07.11.2013 № 1, № 2, від 08.11.2013 № 3, від 11.11.2013 № 4, № 5, від 12.11.2013 № 6, № 7, № 8, від 13.11.2013 № 9, № 11, № 12, № 13, від 14.11.2013 № 14, від 15.11.2013 № 16, від 16.11.2013 № 17, № 18, від 18.11.2013 №№ 19-24, від 19.11.2013 № 28, від 20.11.2013 № 29, № 30, від 21.11.2013 № 33, № 34, від 25.11.2013 № 35, від 26.11.2013 № 38, від 27.11.2013 № 39, від 28.11.2013 № 40, від 29.11.2013 № 41, від 30.11.2013 № 42, від 22.01.2014 № 11.

На підтвердження виконання вимог вказаного договору поставки надано видаткові накладні від 07.11.2013 року № РН-0000188, № РН-0000189, від 08.11.2013 № РН-0000190, від 11.11.2013 № РН-0000192, № РН-0000191, від 12.11.2013 № РН-0000194, № РН-0000193, № РН-0000195, від 13.11.2013 № РН-0000200, № РН-0000199, № РН-0000198, № РН-0000197, № РН-0000196, від 14.11.2013 № РН-0000201, від 15.11.2013 № РН-0000203, від 16.11.2013 № РН-0000205, № РН-0000204, від 18.11.2013 № № РН-0000206, РН-0000207, РН-0000209, РН-0000210, РН-0000211, РН-0000212, від 19.11.2013 № РН-0000216, № РН-0000215, № РН-0000213, № РН-0000214, від 20.11.2013 № РН-0000218, № РН-0000217, від 21.11.2013 № РН-0000221, № РН-0000222, від 25.11.2013 № РН-0000223, від 26.11.2013 № РН-0000224, від 27.11.2013 № РН-0000225, від 28.11.2013 № РН-0000226, від 29.11.2013 № РН-0000227, від 30.11.2013 № РН-0000228, від 04.12.2013 № РН-0000233, від 12.12.2013 № РН-0000234, від 13.12.2013 № РН-0000235, від 22.01.2014 № РН-0000011; витяги з журналів довіреностей.

Оплата за отриманий товар проведена у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями з відмітками банківської установи (а.с. 134-170, т. 3).

На підтвердження перевезення придбаних товарно-матеріальних цінностей позивачем надано товарно-транспортні накладні, реєстри ТТН на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку (а.с. 52-133, т. 3).

Крім того, допитана судом першої інстанції у якості свідка ОСОБА_1 (директор та засновник ТОВ «Сільгосп-Центр») повідомила, що основним видом діяльності підприємства є торгівля зерном, з жовтня 2014 року по січень 2015 року ТОВ «Сільгосп-Центр» співробітничало з ТОВ "Глобинський переробний завод" та реалізовувало ТОВ "Глобинський переробний завод" сою, що придбавалася у фермерів, про що вона особисто підписувала первинні документи по спірних господарських операціях від імені ТОВ «Сільгосп-Центр».

Також, 21.11.2013 між позивачем та ПП «Айсберг прайм» укладено договір поставки № 57/11/2013-С, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити у власність покупця сою, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим договором прийняти товар та оплатити його вартість.

На підтвердження виконання вимог вказаного договору поставки надано видаткову накладну від 19.12.2013 № РН-0000063, витяги з журналів довіреностей.

Оплата за отриманий товар проведена у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями з відмітками банківської установи (а.с. 208, т. 3).

Перевезення придбаних товарно-матеріальних цінностей підтверджено товарно-транспортною накладною, а також реєстром ТТН на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку (а.с. 206-207, т.3).

Підставою для формування позивачем податкового кредиту є податкова накладна, видана ПП "Айсберг прайм" від 19.12.2013 № 20 (а.с. 228, т. 5).

Крім того, 21.11.2013 між позивачем та ФГ «Куценко» укладено договір поставки № 64/11/2013-С, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити у власність покупця сою, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим договором прийняти товар та оплатити його вартість.

На підтвердження виконання вимог вказаного договору поставки надано накладну від 06.12.2013 № 06-12-13, витяги з журналів довіреностей (а.с. 94-107, т. 2; а.с. 214, т. 3).

Оплата за отриманий товар проведена у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями з відмітками банківської установи (а.с. 217, т. 3).

Перевезення придбаних товарно-матеріальних цінностей підтверджено товарно-транспортною накладною, а також реєстром ТТН на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку (а.с. 215-216, т. 3).

Підставою для формування позивачем податкового кредиту є податкова накладна, видана ФГ "Куценко" від 06.12.2013 № 6/2 (а.с. 227, т. 5).

Суми податку на додану вартість, сплачені за вказаними податковими накладними, включені позивачем до складу податкового кредиту звітних періодів.

Судовим розглядом встановлено, що придбані у вказаних контрагентів товарно-матеріальні цінності в подальшому використані позивачем у власній господарській діяльності та зараховані на баланс підприємства.

Так, позивач є виробничим підприємством, що займається переробкою сої, продукція комплексу з переробки сої сертифікована УкрСЕПРО, що підтверджується сертифікатами відповідності на шрот соєвий та олію соєву від 31.01.2014, основними видами діяльності позивача за КВЕД-2010 є, зокрема: 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів; 10.91 Виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах; 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.

ТОВ «Глобинський переробний завод» є власником комплексу з переробки сої, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 10.06.2014, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 22756207.

Для забезпечення основного виду діяльності позивач здійснював закупівлю сої, яку в подальшому переробляв у шрот соєвий, олію, отримував побічний продукт - соєву оболонку, які в подальшому реалізовувались з метою отримання прибутку, що підтверджується звітами про продаж за спірні періоди, бухгалтерськими довідками щодо економічної вигоди, отриманої позивачем в результаті реалізації продуктів переробки сої, придбаної у спірних контрагентів (а.с. 243-244, т. 2; 137, 209, 218, т. 3; 61-67, т. 4).

Крім того, позивачем надано копії первинних документів, що підтверджують подальшу реалізацію продуктів переробки сої контрагентам: ТОВ "Веллтоп", ТОВ "Катеринопільський елеватор", ТОВ "Комплекс Агромарс" (філія "Бориспільський комбікормовий завод"), ТОВ "Комплекс Агромарс" (філія "Кївкомбікорм"), ТОВ "Вінницька птахофабрика", ПАТ "Миронівський завод по виготовленню круп і комбікормів", ПАТ "Миронівський завод по виготовленню круп і комбікормів" (Таврійська філія), ПАТ "Володимир-Волинська птахофабрика", ТОВ "Ді Ді Трейдінг" (а.с. 68-250, т. 4; 1-93, т. 5).

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено обставини здійснення господарських операцій, формування витрат для цілей визначення податкового кредиту з податку на додану вартість, підтверджено здійснення руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлена спеціальна податкова правосуб`єктність учасників господарської операції та зв`язок між фактом придбання товарів, послуг, понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Реальність виконання вказаних вище господарських зобов`язань, безпосередньо пов`язаних з основною статутною діяльністю позивача, підтверджуються наявними в матеріалах справи первинними документами.

Відповідач не надав належних доказів того, що на момент проведення операцій з позивачем підприємство контрагент було фіктивним, вчиняло порушення в сфері оподаткування, документувало безтоварні операції з метою формування фіктивного податкового кредиту для інших суб`єктів господарювання.

Щодо посилань контролюючого органу на відсутність у товарно-транспортних накладних адреси пункту навантаження колегія суддів зазначає наступне.

Так, Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 встановлено форму товарно-транспортних накладних, відповідно до якої передбачено зазначення місцезнаходження, а не повної адреси місця навантаження.

Крім того, беручи до уваги характер товару (сільськогосподарська сировина) навантаження може відбуватися безпосередньо у місці збирання сої (у полі), які не мають поштової адреси, а отже відсутність у товарно-транспортних накладних точної адреси місця навантаження товару не є порушенням порядку заповнення цього виду документів і не може бути підставою для позбавлення позивача права на податковий кредит сформований у зв`язку з придбанням товару з урахуванням наявності всіх інших первинних документів, заповнених у відповідності до вимог чинного законодавства та здійснення операцій, пов`язаних із господарською діяльністю позивача.

Доводи апеляційної скарги в частині невідповідності наявній у АІС «Автомобіль» ДАІ МВС України відомостей, викладених у ТТН, а саме: постачальник товару не є власником автомобілів, якими здійснювалося перевезення сої; автомобілі, якими здійснювалося перевезення сої, нібито не є зареєстрованими в органах ДАІ, спростовуються наявними у матеріалах справи листами органів ДАІ, які підтверджують факт державної реєстрації відповідних автомобілів.

Крім того, висновок про нереальний характер господарської операції з придбання позивачем у ТОВ «Сільгосп-Центр» податковим органом сформований на підставі матеріалів перевірки зазначеного постачальника по взаємовідносинах з іншими контрагентами щодо неправомірності формування ним податкового кредиту, а саме: акту перевірки від 14.08.2014 № 22/11-23-22-04/37502704; акту перевірки від 25.06.2014 № 134/11-23-22-06/37502704.

Судовим розглядом встановлено, що результати вказаних перевірок оскаржені ТОВ «Сільгосп-Центр» у судовому порядку, та постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.10.2014 у справі № П/811/3171/14, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.01.2015, визнано протиправними дії Кіровоградської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області щодо коригування в підсистемі "Аналітична система" ІС "Податковий блок" задекларованих ТОВ "Сільгосп-центр" показників податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 549087 грн.; зобов`язано Кіровоградську ОДПІ відновити в підсистемі "Аналітична система" ІС "Податковий блок" задекларованих ТОВ "Сільгосп-центр" зазначених вище показників податкових зобов`язань з податку на додану вартість.

При цьому, у мотивувальній частині зазначеного судового рішення встановлено факт реалізації ТОВ «Сільгосп-Центр» позивачу сої, придбаної у ПСП «Старосільське».

Також, відповідачем при формуванні висновків про допущення позивачем порушень податкового законодавства використано податкову інформацію Західної ОДПІ м. Харкова від 02.10.2014 № 4972/7/20-33-22-03 "Про неможливість проведення перевірки ТОВ "Рунд" щодо документального підтвердження господарських відносин з платниками податків, їх реальності та повноти відображення в обліку, згідно якого зроблено висновки про відсутність особи за її місцезнаходженням та відсутність трудових ресурсів, виробничого обладнання, транспортного та торговельного обладнання, сировини, матеріалів для здійснення основного виду діяльності.

Крім того, обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги податковий орган посилається на висновки податкивих перевірок конрагнетів позивача, зокрема, СТОВ «Поліська Нива», ПП «Айсберг Прайм», ФГ «Куценко».

Колегія суддів погоджується із твердженням суду першої інстанції, що неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів суб`єкта господарювання не може бути беззаперечним свідченням неправомірності формування позивачем податкового кредиту чи витрат, адже чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, не/знаходженням їх за місцем реєстрації, наявності чи відсутності у останніх основних фондів, виробничих потужностей або штату працівників тощо.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Таким чином, податковим органом не доведено існування обставин, які виключають право платника податків на формування податкових зобов`язань за наслідками господарських операцій із зазначеними вище контрагентами.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що по господарських операціях позивача та його контрагентів не встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, наявності протиправного умислу на укладення правочинів з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а, отже, віднесення їх до категорії нікчемних та таких, що не спрямовані на настання реальних наслідків є помилковим.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що факт надання здійснення господарських операцій підтверджується документально, такі операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку позивача та податковій звітності; право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість, підтверджується належними первинними документами.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 04.02.2015 № /519 є протиправним та правомірно скасоване судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив докази по справі, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2019 по справі № 816/2561/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді Г.Є. Бершов В.В. Катунов
Постанова складена в повному обсязі 26.06.20.