Справа № 640/13382/19
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2020-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2020 року м. Київ № 640/13382/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовомАкціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця»
ДоПечерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві
провизнання протиправним та скасування рішення,
В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі-позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві (далі-відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 10.06.2019 р. ВП № 52939402 про накладення штрафу на АТ «Українська залізниця» у розмірі 5 100,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2019 р. прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та встановлено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Позові вимоги мотивовані протиправністю накладення штрафу на позивача, оскільки рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20.04.2016 р. по справі № 760/22343/15-ц виконано позивачем в повному обсязі, а вимоги щодо поновлення стягувача на посаді директора державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» віднесені до повноважень іншої юридичної особи, що унеможливлює виконання позивачем рішення суду в цій частині.

Відповідно до частин 1-3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначено ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Як зазначено позивачем, про порушення своїх прав останньому стало відомо 02.07.2019 р., а до суду позивач звернувся 12.07.2019 р.

Доказів, які б достовірно підтверджували, освіченість позивача про порушення своїх прав, ніж вказано у позовній заяві, відповідачем до суду не надано, зокрема доказів направлення спірної постанови на адресу позивача та отримання її останньою.

Згідно з частиною 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, позивач звернувся до суду в межах встановленого строку.

Відповідач у письмовому відзиві на позов вказав на відповідність оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20.04.2016 р. по справі № 760/22343/15-ц визнано незаконним наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України від 30.11.2015 р. № 994/ос про звільнення ОСОБА_1 з посади директора державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» на підставі п. 8 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України та підпунктів «б», «й», «л» п. 27 контракту від 12.06.2014 р. № 79; поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді директора державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач»; стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, розмір якого на 20.04.2016 р. становить 52 701,060 грн.

Печерським РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження ВП № 52939402 з примусового виконання виконавчого листа від 27.04.2016 р. № 760/22343/15-ц.

Як зазначено позивачем та не заперечується відповідачем, ПАТ «Укрзалізниця» в особі філії «ЦЗВ» виконано рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20.04.2016 р. по справі № 760/22343/15-ц в частині виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

10.06.2019 р. старшим державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві Маріуцою Т.В. винесено постанову про накладення штрафу на ПАТ «Українська залізниця» у виконавчому провадженні ВП № 52939402 з примусового виконання виконавчого листа від 27.04.2016 р. № 760/22343/15-ц, виданого Солом`янським районним судом м. Києва про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді директора державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач».

Не погоджуючись із винесеним рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

В той же час, за приписами частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Стаття 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.

Так, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Проаналізувавши наведені норми, суд вказує на те, що обов`язковою умовою накладення на боржника штрафу є закінчення строку виконання, встановленого державним виконавцем.

Як вже зазначалось, 10.06.2019 р. старшим державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві Маріуцою Т.В. винесено постанову про накладення штрафу на ПАТ «Українська залізниця» у виконавчому провадженні ВП № 52939402 з примусового виконання виконавчого листа від 27.04.2016 р. № 760/22343/15-ц, виданого Солом`янським районним судом м. Києва про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді директора державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач».

Відтак, суд звертає увагу, що вимога про поновлення ОСОБА_1 віднесена до повноважень Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач», яке є окремою юридичною особою.

З огляду на зазначене, вимоги щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді директора державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» віднесені до повноважень іншої юридичної особи, а саме ДП «Укрзалізничпостач», а відтак позивач не має ані законних підстав для поновлення ОСОБА_1 на роботі, ані юридичних наслідків щодо не виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20.04.2016 р. по справі № 760/22343/15-ц в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про протиправність накладення штрафу на позивача, згідно постанови відповідача від 10.06.2019 р. ВП № 52939402 та наявності правових підстав для її скасування.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході судового розгляду не довів обґрунтованість своїх дій та правомірності рішень.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню в повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03049, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 11/15, ) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 10.06.2019 р. ВП № 52939402 про накладення штрафу на АТ «Українська залізниця» у розмірі 5 100,00 грн.

Присудити на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03049, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 11/15, ) судові витрати в сумі 1 921,00 грн. за рахунок Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві (01011, м. Київ, вул. Різницька, 11-Б, ).

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П.Васильченко