Справа № 640/3553/20
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2020 року м. Київ № 640/3553/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сабріз»

до Київської митниці Державної митної служби України

про скасування рішення про коригування митної вартості

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сабріз» (далі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської митниці Державної митної служби України (далі по тексту - відповідач) в якому просить визнати протиправною та скасувати карту відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100050/2019/00080 від 29 серпня 2019 року, що прийнята Київською міською митницею ДФС; визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UA100000/2019/200116/2 від 29 серпня 2019 року.

На думку позивача, при митному оформленні надано всі документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів, подані документи не містять розбіжностей, а також містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач подав до суду письмовий відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що під час проведення контролю за визначенням митної вартості товару за митною декларацією № UA100000/2019/200116/2 від 29 серпня 2019 року встановлено, що документи, які були надані до митного оформлення для підтвердження заявленої митної вартості містять розбіжності щодо вартості, відсутні всі необхідні відомості (витрати на доставку), що не дає можливості перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Судом встановлено, що Київською митницею Державної митної служби України відмовлено в прийнятті митної декларації № UA100050/2019/00080 від 29 серпня 2019 року, прийняте рішення про коригування митної вартості товарів № UA100050/2019/00080 від 29 серпня 2019 року, картка відмови № UA100050/2019/00080 від 29 серпня 2019 року в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та відкориговано Митну декларацію та зареєстровано її під номером № UA100050/2019/284909 від 29 серпня 2019 року.

Згідно вказаної декларації позивачем ввозилась наступна продукція: засоби для догляду за взуттям (не в аерозольній упаковці): арт. 4650/12 SALTON крем для взуття з гладкої шкіри в банці 50 мл коричневий (12/144) new - 7200 шт.; арт.4650/18 SALTON крем для взуття з гладкої шкіри в банці 50 мл чорний (12/144) new - 41472 шт.; арт. 52/93 SALTON губка хвиля для взуття з гладкої шкіри безбарвна (18/72) new.

Як вбачається з митної декларації № UA100050/2019/00080 від 29 серпня 2019 року, позивачем заявлено митну вартість товару у розмірі 35289,44 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 888056,29 грн за курсом 25,316 USD на відповідну дату, а з урахуванням транспортних витрат на суму 52524,42 грн (Довідка про транспортні витрати від 21 серпня 2019 року № 2108-1) до кордону заявлена митна вартість склала 938918,58 грн, проте рішенням застосовано митну вартість на суму 55854,35 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1408747,25 грн за курсом 25,2218 USD на відповідну дату.

Згідно рішення, в пункті «В» графи 47 Митної декларації з коригування позивач заявляв до сплати податок на додану вартість на суму 200749,93 грн, в той час як дану суму відповідачем збільшено на 99646,99 грн, таким чином, із донарахованою сумою обов`язок із сплати ПДВ загалом склав 300396,92 грн. Крім того, позивачем заявлено до сплати мито на суму 61160,07 грн, в той час як дану суму відповідач збільшив на 30408,70 грн, таким чином із донарахованою сумою обов`язок зі сплати ввізного мита загалом складає 91568,77 грн.

Така зміна митної вартості здійснена відповідачем на підставі наступних висновків: під час митного оформлення товарів за митною декларацією від 29 серпня 2019 року № UA100050/2019/00080 встановлено, що документи подані декларантом для підтвердження митної вартості товару, відповідно до статті 53 Митного кодексу України, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично або підлягала сплаті за ці товари, а саме:

- до митного оформлення не надано зовнішньоекономічний договір (контракт) на підставі якого здійснюється поставка оцінюваного товару. У графі 44 МД UA100050/2019/284862 зазначено, що зовнішньоекономічний договір (контракт) не подається митному органу одночасно з МД та зберігається декларантом (позначення літерою «d»);

- вартість товару зазначена в специфікації від 15 січня 2016 року № 10 не відповідає вартості зазначеній в інвойсі;

- не надано доповнення до контракту від 18 квітня 2019 року № 18/04/18;

- довідка про транспортні витрати від 21 серпня 2019 року № 2108-1 видана ТОВ «Хиллдон Логистик», яке не зазначено в коносаменті та міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR).

Позивачу направлено електронне повідомлення із пропозицією надати наступні документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; прейскуранти (прас - І листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, що його замінює, та усі наявні додатки до нього; за власним бажанням надати додаткові наявні документи...».

Порядок визначення митної вартості імпортованих через митний кордон України товарів встановлений Митним кодексом України.

Відповідно до частини першої статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно зі статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з частиною другою статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини третьої статті 58 Митного кодексу України визначено, що у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Наведені правові норми вказують, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, з урахуванням відповідних обмежень, є перший метод - за ціною договору (вартість операції); при цьому застосування другорядних методів визначення митної вартості товарів може мати місце виключно при неможливості застосування основного; у свою чергу основний метод визначення митної вартості товарів не застосовується лише якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Досліджуючи правомірність застосування позивачем основного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, суд встановив, що немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів; щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товару покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Відповідачем не доведено та не надано відповідних підтверджуючих доказів того, що використані позивачем, як декларантом, або уповноваженою ним особою відомості щодо митної вартості імпортованого товару не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Згідно частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частина п`ята статті 53 Митного кодексу України встановлює, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу наведених норм Митного кодексу України вбачається, що законодавець передбачив вичерпний перелік документів, який подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 Митного кодексу України, згідно з якою митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

У свою чергу, частинами другою-п`ятою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується, зокрема, у разі, якщо: щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

При цьому, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Аналіз положень частини третьої статті 53, частин першої, другої та п`ятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 12 березня 2018 року у справі №809/4367/15, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості за шостим (резервним) методом. Тобто, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, контролюючий орган повинен також зазначити докладну інформацію і джерела, які ним використовувалися.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем підтверджено митну вартість наступними документами, які були подані разом із декларацією: інвойс НУ-190703 від 11 липня 2019 року; коносамент № SHWS219070546 від 17 KBGYZ 2019 року; автотранспортна накладна № 116462 від 23 серпня 2019 року; сертифікат про походження товару форми А № G110703 від 24 липня 2019 року; довідка про транспорті витрати від 21 серпня 2019 року № 2108-1; контракт поставки № 32/3 від 01 липня 2011 року; додаткова угода №18/04/18 від 18 квітня 2018 року; специфікація № 10 від 15 січня 2016 року; договір про надання послуг митного брокера № 1343 від 16 січня 2012 року.

У зазначених документах була зазначена однакова ціна товару - 35289,44 доларів

США.

Суд зазначає, що у вимозі митного органу був зазначений повний перелік документів згідно частини 3 статті 53 Митного кодексу України, всупереч тому, що всі передбачені законом документи були надані при поданні Митної декларації.

Твердження відповідача про те, що до митного оформлення не додано зовнішньоекономічний договір (контракт), на підставі якого здійснюється поставка оцінюваного товару, спростовується фактом надання Контракту поставки № 32/3 від 01 липня 2011 року підтверджується як Митною декларацією (графа 44), так і Карткою відмови.

Також, суд відхиляє посилання відповідача на те, що вартість товару, зазначена в специфікації №10, не відповідає вартості, зазначеній в інвойсі, з огляду на наступне.

Згідно пункту 10.4. Контракту № 32/3 від 01 липня 2011 року ціна не є фіксованою і може змінюватися Сторонами протягом строку дії Контракту.

Згідно з пунктом 3.6. Контракту № 32/3 від 01 липня 2011 року в день передачі Партії товару Перевізнику Постачальник письмово повідомляє про це Покупця з одночасною передачею копії Інвойса.

Крім того, згідно пункту 3.8. Контракту № 32/3 від 01 липня 2011 року Постачальник передає Перевізнику такі товаросупровідні документи: три оригінальні інвойси, три оригінальні пакувальні листи, три оригінальні транспортні документи, оригінал сертифікату походження товару.

Згідно п.10.6 Контракту № 32/3 від 01 липня 2011 року Покупець сплачує вартість Партії товару повністю у 60 денний строк з Дати доставки на підставі Інвойсу Постачальника.

Таким чином, ціна за Контрактом не є фіксованою, а документом, який визначає ціну товару та є підставою для оплати за Контрактом є саме інвойс, що прямо передбачено частиною 2 статті 53 Митного кодексу України.

З наведеного вбачається, що митна вартість в розмірі 35289,44 доларів США була вірно обчислена відповідно до Інвойсу № HY-190703 від 11 липня 2019 року.

Твердження про те, що не надано доповнення до контракту від 18 квітня 2019 року № 18/04/18, спростовується тим, що таке доповнення відсутнє, натомість, наявне Доповнення від 18 квітня 2018 року № 18/04/18, яке було надане митним органам.

Твердження про те, що довідка про транспортні витрати від 21 серпня 2019 року № 2108-1, видана TOB «Хіллдом Логістикс», яке не зазначено в коносаменті та міжнародній товарно-транспортній накладній», спростовується наступним:

-договором №204018-135 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів від 04 січня 2018 року, згідно з яким Виконавець TOB «Хіллдом Логістикс» організовує перевезення вантажів, зокрема морським та автомобільним транспортом.

Згідно з пунктом 2.1.2. зазначеного Договору Виконавець укладає від свого імені договори з портами, перевізниками, складами, судноплавними компаніями, їх агентами, експедиторськими та іншими організаціями на перевезення, перевалку, зберігання вантажів та необхідні додаткові роботи та послуги.

Таким чином, Виконавець був уповноважений від свого імені укласти договори з перевізниками, що він і зробив, з метою перевезення товару;

- перевізними документами Коносамент №SHWS219070546 від 17 липня 2019 року;

- згідно з Довідкою про транспорті витрати від 21 серпня 2019 року № 2108-1, виданою ТОВ «Хіллдом Логістикс», вартість транспортування вантажу від відправника SHANGHAI HANYAN INTERNATIONAL TRADING CO.LTD. до митного кордону України - Одеський МТП в контейнері CCLU7654350 по коносаменту SHWS219070546 склала і 52524,42 грн. без ПДВ;

- таким чином, позивач, в розумінні частини 2 статті 53 Митного кодексу України, надав транспортні (перевізні) документи та документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Зазначені вище обставини свідчать про необґрунтованість тверджень відповідача у Запиті (повідомленні) від Київської міської митниці ДФС декларанту від 29 серпня 2019 року про надання додаткових документів.

Згідно частини першої першій статті 55 Митного кодексу України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Водночас судом не встановлено, а відповідачем не зазначено конкретних обставин, що стали підставою для коригування митної вартості, зокрема, що відомості про митну вартість товарів є неповними та/або недостовірними, або невірно визначено митну вартість товарів.

Таким чином, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу відповідачем не спростована.

Як вимагає частина друга статті 55 Митного кодексу України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Зі змісту оскаржуваного рішення Київської міської митниці про коригування митної вартості товарів судом встановлено, що воно не містить наявної в митного органу інформації, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; та не містить обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Також, що стосується тверджень відповідача про відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, що не дає можливості органу доходів і зборів перевірити декларування всіх складових митної вартості у повному обсязі, слід зазначити що, в рішенні не зазначено про відсутність конкретних відомостей, що підтверджують числові значення, про наявність конкретних розбіжностей у поданих позивачем документах, що позбавляло митний орган перевірити правильність обчислення всіх складових митної вартості; у запиті відповідача про надання додаткових документів від 29 серпня 2019 року останній не зазначив про необхідність надання конкретних додаткових документів, право витребування яких передбачено ч. 3 ст.53 Митного кодексу України, а навів повний перелік додаткових документів. Доводи, зазначені відповідачем в запиті в якості підстави для витребування додаткових документів, не свідчать про наявність у нього обґрунтованого сумніву щодо правильності обчислення митної вартості та її складових.

З огляду на викладене, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що рішення Київської міської митниці про коригування заявленої митної вартості товарів № UA100000/2019/200116/2 від 29 серпня 2019 року є протиправним і підлягає скасуванню; враховуючи, що єдиною підставою для видачі позивачу спірної картки відмови є вказане вище рішення про визначення митної вартості товарів, картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100050/2019/00080 від 29 серпня 2019 року є також протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваної постанови з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов задоволено, на користь позивача належить присудити сплачену ним суму судового збору у розмірі 4204,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сабріз» - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати карту відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100050/2019/00080 від 29 серпня 2019 року, що прийнята Київською міською митницею ДФС.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UA100000/2019/200116/2 від 29 серпня 2019 року.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сабріз» (04070, м. Київ, вул. Ігорівська, 12-Б, ) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Державної митної служби України (03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 8-А, ) понесені судові витри у вигляді судового збору у розмірі 4202 (чотири тисячі двісті дві) гривні.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова