Справа № 120/847/20-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 червня 2020 р. Справа № 120/847/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Краєвської І.В.

представників позивача: Бурки В.Д., Олійника Р.О.

представника відповідача: Сахмана П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: ТОВ "Аграна Фрут Україна"

до: Офісу Великих платників податків ДПС

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось ТОВ "Аграна Фрут Україна" (далі - ТОВ "Аграна Фрут Україна", товариство, позивач) із позовом до Офісу великих платників податків ДПС (далі - податкова служба, відповідач) про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 14.02.2020 р.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що за наслідком проведеної податковим органом позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 складено акт, згідно висновків якого встановлено порушення: п. 44.6 ст.44, п.134.1 ст.134 ПК України, в результаті чого встановлено заниження позитивне значення податку на прибуток

В подальшому, податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення, яким визначено суму грошових зобов`язань за платежем податку на прибуток та нараховано штрафні (фінансові) санкції.

На думку позивача, висновки податкового органу щодо нереальності операцій є необґрунтованими та не відповідають дійсності, оскільки фактичність господарських операцій підтверджується відповідними первинними документами, що надавались на перевірку.

Зокрема, позивач вказує, що використання даних, наявних в автоматизованих інформаційних системах Державної податкової служби та відсутність ресурсів у контрагентів позивача не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників можливе за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренди персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема в рішеннях у справах №810/2741/17, 825/2387/18, 820/2516/17.

Інформація з баз даних ДФС взагалі не може бути доказом безтоварності операції. Дії контролюючого органу стосовно внесення до електронної бази даних інформації, отриманої внаслідок здійснення заходів податкового контролю, є службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх професійних обов`язків щодо збирання доказової інформації про наявність чи відсутність документального підтвердження даних податкового обліку, які не створюють для платника самостійного юридичного наслідку

Також , вказав, що наявність кримінального провадження щодо контрагентів не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними/безтоварними. До винесення вироку в рамках кримінального провадження, а протокол допиту досудового розслідування не може вважатися належним доказом та використовуватись посадовими особами для висновків за результатами перевірок та/або підтверджувати факт безтоварності операцій.

Щодо порушень в оформлені ТТН, то товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, а не реальність господарської операції у цілому.

Ухвалою від 02.03.2020 р. відкрито провадження у справі в порядку загального провадження і призначено підготовче засідання на 29.04.2020 р.

27.03.2020 р. до суду надійшов відзив на адміністративний позов згідно якого представник, посилаючись на висновки викладені в акті перевірки, просив відмовити у задоволені позову, мотивуючи тим, що в ході проведеної перевірки встановлено порушенн яп.44.6 ст.44, п.134.1. ст.134 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755- VI в результаті чого завищено собівартость реалізованої продукції по звіту про фінансові результати за 2016 р. в сумі 5 308 000 грн., за 2017 р. в сумі 2 561 825 грн., за 2018 р. в сумі 1 251 233 грн., що призвело до заниження податку на прибуток за 2016 р. у сумі 955 440 грн., за 2017 р. у сумі 461 128, 50 грн. , за 2018 р. в сумі 225 221, 94 грн.

29.04.2020 р. підготовче засідання відкладено на 14.05.2020 р.

14.05.2020 р. ухвалою суду відкладено підготовче засідання на 01.06.2020 р. та задоволено заяву представника відповідача щодо його участі в режимі відео конференції.

Ухвалою від 20.05.2020 р. залишено без розгляду заяву представника відповідача щодо його участі в режимі відео конференції.

Протокольною ухвалою від 01.06.2020 р., закінчено підготовче провадження і призначено розгляд справи по суті на 12.06.2020 р.

Ухвалою від 03.06.2020 р. задоволено заяву представника відповідача щодо його участі в режимі відео конференції.

В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити з підстав вказаних у позові.

В свою чергу, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на обставини викладені у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

На підставі направлень від 12.11.2019 р. №45 та №46, виданих Офісом великих платників податків ДПС та наказу Офісу великих платників податків ДПС від 07.11.2019 р. №389 державними ревізорами/інспекторами у період з 12.11.2019 року по 16.01.2020 року проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ "Аграна Фрут Україна" з питань дотримання вимог податкового законодавства України по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 з відображення у податковій звітності з податку на прибуток та показників фінансової звітності за відповідні періоди

За результатом проведеної перевірки відповідачем складено акт від 23.01.2020 року за № 17/28-10-52-11/20118399, у якому зафіксовані виявлені перевіркою порушення, а саме, п.44.6 ст.44, п.134.1. ст.134 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755- VI (із змінами і доповненнями) завищення собівартості реалізованої продукції звіту про фінансові результати за 2016 р. в сумі 5 308 000 грн., за 2017 р. в сумі 2 561 825 грн., за 2018 р. в сумі 1 251 233 грн., що призвело до заниження податку на прибуток за 2016 р. у сумі 955 440 грн., за 2017 р. у сумі 461 128, 50 грн. , за 2018 р. в сумі 225 221, 94 грн.

Зокрема в акті , зазначено про наступне.

Відповідно до перевірених документів було встановлено господарські взаємовідносини по придбанню ТМЦ у наступних контрагентів:

- ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) згідно Договору №020215ГНВ від 02.02.2015 року.;

-ФОП ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) згідно Договору №041116РВІ від 04.11.2016 року.

- ФОП ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_3 ) згідно Договору №230816ПОВ від 23.08.2016 року.;

- ФОП ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_4 ) згідно Договору №051216ЧВМ від 05.12.2016 року.;

- ФОП ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_5 ) згідно Договору №110717ТАБ від 11.07.2017 року.;

-ФОП ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_6 ) згідно Договору №280817ІКВ від 28.08.2017 року.

-ФОП ОСОБА_8 (ІПН НОМЕР_7 ) згідно Договору №210618ПМГ від 21.06.2018 року.

- ФОП ОСОБА_4 (ІГІН НОМЕР_8 ) згідно Договору №230916ФДВ від 23.09.2016 року

Згідно умов зазначених договорів, Продавець (ФОП ) продає сировину, в подальшому іменовану Товаром, а Покупець (ТОВ «Аграна Фрут Україна») купує Товар на умовах, оговорених в даному Договорі по цінах, згідно контракту.

Продавець продає, а Покупець купує Товар в асортименті та кількості, які визначаються згідно специфікацій до цього договору та є чинними лише тоді, якщо вони здійсненні в письмовій формі та підписані уповноваженими особами обох сторін.

Ціна Товару визначається згідно специфікацій до контракту та є чинними лише тоді, якщо вони здійсненні в письмовій формі та підписані уповноваженими особами обох сторін.

Оплата за поставлений Товар проводиться по заліковій вазі шляхом банківського перерахування на рахунок Продавця, або, згідно діючого законодавства, іншими способами.

Кожна поставка Товару повинна супроводжуватись наступними документами: накладна; податкова накладна (для платників ПДВ); товарно-транспортна накладна; якісне посвідчення; інші документи (за згодою Покупця та Продавця).

Згідно виписаних видаткових накладних дані підприємці постачали заморожену ягоду. Проте, згідно даних, наявних в автоматизованих інформаційних системах Державної податкової служби дані фізичні особи - підпримці не володіли власними чи орендованими основними засобами, трудовими та матеріальним ресурсами, необхідними для здійснення заморозки ягід та відсутні дані щодо залучення сторонніх суб`єктів господарювання для заморожування продукції.

Таким чином походження реалізованої продукції на адресу ТОВ «Аграна Фрут Україна» встановити неможливо у зв`язку із відсутністю документів, які б відображали інформацію про виробника даної продукції (сертифікат відповідності , декларація виробника).

Також до матеріалів перевірки було надано протоколи допиту в рамках кримінального провадження №0000103 від 04.04.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України в яких контрагенти позивача вказали, що не отримували кошти від ТОВ «Аграна Фрут Україна».

В ході проведення перевірки відповідно до наявних копій товарно-транспортних накладних по ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 не встановлено факт постачання ТМЦ (ягоди ожини, чорниці) на адресу ТОВ «Аграна Фрут Україна».

Також зазначено, що ТОВ «Аграна Фрут Україна» перераховувало на розрахунковий рахунок кошти ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 у сумі 9 121 058,00 грн., що відображено у бухгалтерському обліку проведенням Дт631 Кт311.

Водночас сам факт перерахування платником податків коштів контрагенту за відсутністю реального постачання останнім товарів/послуг не може зменшувати фінансовий результат до оподаткування, виходячи із такого.

Виходячи з вищенаведеного факт «отримання» ТМЦ від ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 здійснений не з метою, яка випливає з його змісту, а з метою несплати відповідних сум податків.

Таким чином, в результаті порушення ТОВ «Аграна Фрут Україна» своїх податкових зобов`язань, принципів господарювання та цивільного законодавства, договору, укладені з вищевказаними контрагентами на реалізацію товарів на адресу ТОВ «Аграна Фрут Україна» мають протиправний характер, в наслідок якого неправомірно сформовано собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг).

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Таким чином, господарські операції ТОВ «Аграна Фрут Україна» з ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 не мали реального товарного характеру.

Відтак, представлені ТОВ «Аграна Фрут Україна» до перевірки, документи (видаткові накладні, платіжні документи, договора) не підтверджують факт придбання товарів, не є свідченням реальності господарських операцій та містять недостовірні дані щодо змісту господарських операцій.

Викладені обставини у своїй сукупності вказують на те, що господарські операції між ТОВ «Аграна Фрут Україна» та фізичними особами-підприємцями фактично не відбувалися.

Перевіркою встановлено порушення п.44.6 ст.44, п.134.1. ст.134 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755- VI (із змінами і доповненнями) завищення собівартості реалізованої продукції звіту про фінансові результати за 2016 р. в сумі 5 308 000 грн., за 2017 р. в сумі 2 561 825 грн., за 2018 р. в сумі 1 251 233 грн., що призвело до заниження податку на прибуток за 2016 р. у сумі 955 440 грн., за 2017 р. у сумі 461 128, 50 грн. , за 2018 р. в сумі 225 221, 94 грн.

За наслідком проведеної перевірки та складеного акта відповідачем 14.02.2020 р. прийнято податкове повідомлення - рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств у розмірі - 1 641 791 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 410 448 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач звернувся до суду із цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з пунктом 135.1 статті 135 ПК України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Пунктом 136.1 статті 136 ПК України визначено, що базова (основна) ставка податку становить 18 відсотків.

Відповідно до пункту 137.1 статті 137 ПК України, податок на прибуток підприємств нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Із аналізу процитованих норм видно, що платник податку зобов`язаний включити до об`єкта оподаткування податок на прибуток підприємств отриманий дохід від реалізації товару.

Оцінюючи правомірність оскаржуваного рішення, суд вказує наступне:

Питання, пов`язані з обчисленням податку на прибуток та на додану вартість, обчислення об`єкту оподаткування, формуванням виникнення податкових зобов`язань у разі постачання товарів та надання послуг внормовано, як зазначалось вище, статтями 44, 134-137 ПК України , в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкових пільг мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як встановлено судом, між ТОВ «Аграна Фрут України» укладено договори із наступними контрагентами:

- ФОП ОСОБА_1 № 020215 ГНВ від 02.02.2015 року.;

- ФОП ОСОБА_2 № 041116 РВІ від 04.11.2016 року.;

- ФОП ОСОБА_5 №230816ПОВ від 23.08.2016 року.;

- ФОП ОСОБА_3 №051216ЧВМ від 05.12.2016 року.;

- ФОП ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_5 ) згідно Договору №110717ТАБ від 11.07.2017 року.;

- ФОП ОСОБА_7 №280817ІКВ від 28.08.2017 року.;

- ФОП ОСОБА_8 №210618ПМГ від 21.06.2018 року.;

- ФОП ОСОБА_4 №230916ФДВ від 23.09.2016 року.

Згідно умов зазначених договорів, Продавець (ФОП ) продає, а Покупець (ТОВ «Аграна Фрут Україна») купує Товар в асортименті та кількості, які визначаються згідно специфікацій до цього договору та є чинними лише тоді, якщо вони здійсненні в письмовій формі та підписані уповноваженими особами обох сторін (п.2.1 Договорів). Ціна Товару визначається згідно специфікацій до контракту та є чинними лише тоді, якщо вони здійсненні в письмовій формі та підписані уповноваженими особами обох сторін. Оплата за поставлений Товар проводиться по заліковій вазі шляхом банківського перерахування на рахунок Продавця, або, згідно діючого законодавства, іншими способами. Оплата проводиться протягом 3 банківських днів з моменту фактичної поставки товару покупцю при наданні продавцем всіх документів , зазначених в пункті 5.2. Кожна поставка Товару повинна супроводжуватись наступними документами: накладна; податкова накладна (для платників ПДВ); товарно-транспортна накладна; якісне посвідчення; інші документи (за згодою Покупця та Продавця).

В підтвердження отримання товару ТОВ «Аграна Фрут України» від вищевказаних фізичних осіб - підприємців, позивачем надано наступні документи: договори №020215ГНВ від 02.02.2015 року, №041116РВІ від 04.11.2016 року, №051216ЧВМ від 05.12.2016 року, №230916ФДВ від 23.09.2016 року, №280817ІКВ від 28.08.2017 року, №230816ПОВ від 23.08.2016 року., №210618ПМГ від 21.06.2018 року ; специфікації №1, №2 від 02.02.2015 р., 11.11.2016 р., №1, №2 від 04.11.2016 р., 11.11.2016 р., №1, №2 від 05.12.2016 р. №1, №2 від 23.09.2016 р., №3 від 24.10.2016 р.; №1, №2, №3 від 23.08.2016 р., №4 від 14.07.2017 р., №1, №2 від 28.08.2017 р., №1, №2 від 21.06.2018 р.; накладні №4 від 02.02.2015 р., №5 від 15.08.2016 р., №6 від 22.08.2016 р., №6 від 13.07.2017 р., №2 від 05.09.2016 р., №1 від 22.08.2016 р., №1 від 13.07.2017 р., №2 від 16.08.2017 р., №1 від 04.09.2017 р.; видаткові накладні № 1 від 03.11.2016 р., №2 від 08.11.2016 р.,№3 від 10.11.2016 р., № 2 від 06.12.2016 р., №3 від 27.12.2016 р., №1 від 26.09.2016 р., №2 від 24.10.2016 р.; ТТН №01 від 03.11.2016 р., №02 від 08.11.2016 р., .,№03 від 10.11.2016 р., №20 від 24.10.2016 р.; акт прийому сировини №36 767 від 22.06.2018 р.; платіжні доручення №40 від 17.08.2016 р. та №3965 від 26.08.2016 р., №398 від 02.02.2015 р., №285 від 07.11.2016 р., №8206 від 09.11.2016 р., №8223 від 10.11.2016 р., №370 від 08.12.2016 р., №9045 від 28.12.2016 р., №150 від 27.09.2016 р., №240 від 25.10.2016 р., №3966 від 26.08.2016 р., №4243 від 06.09.2016 р., №577 від 18.07.2017 р., №579 від 18.07.2017 р., №706 від 18.08.2017 р.,№754 від 05.09.2017 р.,№557 від 25.06.2018 р.

Отже позивачем надані первинні документи, які підтверджують факт отримання ним товару. Сама по собі наявність або відсутність окремих документів , а також помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність реального вчинення господарської операції, оскільки з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю, мали місце. Однак, суд зазначає, що як перевіряючим так і суду надані всі документи, в т.р. докази фактичного переміщення товару.

Окремо щодо відсутності у позивача товарно-транспортних накладних по контрагентам ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 та, як наслідок, на думку податкового органу, - недоведеність реальності операцій, то суд зазначає про наступне.

Наявність товарно-транспортної накладної є обовязковою для водія субєкта господарювання, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах. У випадку якщо юридична особа здійснює вантажні перевезення для власних потреб, обовязкові наявність товарно-транспортної накладної не вимагається, а достатньо наявності видаткової накладної або іншого документу, що підтверджує право власності на вантаж.

Товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, а не реальність господарської операції у цілому.

Натомість, в обґрунтування правомірності висновків про заниження товариством розміру грошового зобов`язання з податку на прибуток за період, який підлягав перевірці, податковий орган посилається на інформацію наявну в автоматизованих інформаційних системах Державної податкової служби щодо не володіння контрагентами позивача власними чи орендованими основними засобами, трудовими та матеріальним ресурсами, необхідними для здійснення заморозки ягід та відсутні дані щодо залучення сторонніх суб`єктів господарювання для заморожування продукції.

Однак, наведені доводи не можуть бути взяті до уваги, оскільки чинним законодавством не передбачено обов`язку платника податку нести відповідальність за несплату податків виконавцями послуг, або за можливу недостовірність відомостей про них чи не подання відповідної податкової звітності такими (виконавцями послуг). Окрім того, така інформація є службовою та використовується податковими органами з метою здійснення податкового контролю і не зумовлює для платників податків змін у структурі податкових зобов`язань та податкового кредиту.

При вирішені цього спору, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), викладену в п. 50 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України", в якому ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

У рішеннях від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України", від 22 січня 2009 року у справі "Булвес" АД проти Болгарії", від 10 березня 2010 року у справі "Бізнес Супорт Центр проти Болгарії" Європейського Суду з прав людини наголосив, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Крім того, статтею 61 Конституції України регламентовано принцип індивідуальної відповідальності і жодною нормою чинного законодавства не визначено прямої залежності між правомірністю формування платником податків показників його податкової звітності та діями його контрагента та/або відповідних посадових осіб і для формування показників податкової звітності необхідним є лише встановлення факту здійснення господарської операції та підтвердження її відповідними первинними бухгалтерськими документами.

Відповідні висновки у аналогічній категорії спорів, висловлені у постановах Верховного Суду від 11.09.18 р. у справах № 823/2247/17 та № 815/6105/17.

Крім цього, посилання відповідача на наявність кримінального провадження та протоколи допиту фізичних осіб-підприємців, суд вважає безпідставними, оскільки з їх змісту не вбачається того, що судами підтверджено факти фіктивності господарської діяльності вказаних контрагентів позивача, ухилення ним від сплати податків, а також того, що окремі особи, які брали участь у досліджуваних фінансово-господарських операціях заперечують свою участь у діяльності контрагентів взагалі або у межах окремої операції.

Доказів, які б свідчили про наявність вироку суду відносно контрагентів позивача, який би набрав законної сили, під час розгляду справи, контролюючим органом не надано, а отже сам по собі факт порушення кримінальної справи не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність право позивача на формування витрат від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання визначення складу податкового кредиту та витрат поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2018 року в адміністративній справі № 826/6280/13-а (адміністративне провадження № К/9901/2848/18).

Таким чином, враховуючи відсутність доказів на підтвердження обставин, на які посилається податковий орган, суб`єктивний та оціночний характер доводів, якими це підтверджується, наявність первинних документів, суд доходить висновку, що спірне рішення прийняте за відсутності на те правових підстав, а отже, таке підлягає скасуванню.

Разом з тим, оцінюючи позовні вимоги в частині визнання нечинним спірного податкового повідомлення- рішення, суд вказує наступне.

Із змісту статті 245 КАС України випливає, що в разі задоволення позову , суд може прийняте одне із рішень, серед іншого визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи його окремих положень або визнання нечинним нормативно -правового акту чи окремих його положень.

При цьому, скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Визнання ж акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Суд визначає, що нормативно- правовий акт суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

При цьому суд вказує, що вимоги про визнання акта владного органу недійсним або неправомірним тощо є різними словесними формами вираження одного й того самого способу захисту порушеного права позивача, а саме визнання акта протиправним.

Отже, як видно визнати нечинним суд може лише нормативно -правовий акт.

В свою чергу, нормативно-правовий акт - це офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженим на це суб`єктом нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, спрямований на регулювання суспільних відносин, що містить норми права, має неперсоніфікований характер і розрахований на неодноразове застосування.

Отже, за критеріями, згідно яких нормативно-правовий акт відрізняється від інших видів юридичних актів, нормативні акти:

- створюються внаслідок нормотворчої, законодавчої діяльності органів держави або референдуму;

- містять норми права;

- є основним джерелом права;

- юридично обов`язкові для нефіксованого кола осіб;

- видаються у формі законів, указів, постанов, актів нормативного характеру;

- містять загальнообов`язкові правила поведінки (норми), у той час як акт застосування норм права має індивідуально-конкретні приписи;

- стосуються всіх суб`єктів, які опиняються в нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування положень права адресується конкретним особам чи організаціям і є обов`язковим до виконання тільки ними;

- регулюють певний вид суспільних відносин (акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію);

- діють тривалий час і не вичерпують себе фактами застосування (дія акта застосування норм права закінчується у зв`язку з припиненням існування конкретних правовідносин.

Стисліше критерії розмежування правових актів можна диференціювати за такими ознаками. Нормативні акти:

- поширюються не на конкретні життєві ситуації, а на заздалегідь не визначену

кількість тотожних за своїми ознаками випадків;

- адресуються колу осіб, не окреслених персонально;

- реалізуються за допомогою правових засобів багаторазової дії;

- зазвичай не мають чітких часових меж.

Натомість, індивідуально-правові акти:

- видаються правозастосовними органами;

- не містять норм права;

- не є джерелом права; юридично обов`язкові тільки для зазначених осіб;

- видаються у формі указів, постанов, наказів, розпоряджень щодо згаданих у них осіб або конкретних обставин;

- спрямовуються на врегулювання конкретних видів соціальної поведінки;

- поширюються лише на персонально визначених осіб;

- не передбачають повторного застосування одних і тих самих юридичних засобів;

- мають переважно короткостроковий характер, припиняються після реалізації відповідних індивідуальних правових приписів.

Згідно пункту 4 мотивувальної частини рішення КС від 16.04.2009 р. №7-рп/2009 (справа про скасування актів місцевого самоврядування): «Конституційний Суд дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Оцінюючи оскаржуване рішення в контексті наведеного, суд зазначає, що його предметом є визначення суми грошових зобов`язань за платежем податку на прибуток. Отже оскаржуване рішення не містить норм права, має короткостроковий характер та припиняється після реалізації відповідних приписів, а тому не відповідає критеріям нормативно-правового акту, а отже не може визнаватись не чинним. Відтак, позов в частині визнання нечинним спірного рішення не підлягає задоволенню.

Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини частково підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, вирішуюючи питання про стягнення судових витрат, суд виходить з того, що заявлені позовні вимоги носять майновий характер, а збір сплачувався виходячи із суми податкового повідомлення - рішення, яке скасоване в повному обсязі, а отже судові витрати понесені позивачем у даній справі підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної податкової служби.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податку Державної податкової служби № від 14.02.2020 р.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграна Фрут Україна" (вул. С.Зулінського,32, м. Вінниця, ) судовий зібр у розмірі 21020 (дванадцять однієї тисячі двадцять гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної податкової служби (вул.Дегтярівська, 11г, м. Київ, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграна Фрут Україна" (вул. С.Зулінського,32, м. Вінниця, ).

Відповідач: Офіс великих платників податків Державної податкової служби (вул.Дегтярівська, 11г, м. Київ, ).).

Копію рішення у повному обсязі сторони можуть одержати: 30.06.20

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна