Справа № 640/9533/20
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2020-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 року м. Київ № 640/9533/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за участю третьої особи - Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (далі - позивач) з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач), за участю третьої особи - Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві (далі - третя особа), в якому просить:

- визнати протиправними дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазаревої Альони Ігорівни щодо відкриття виконавчого провадження від 17.04.2020 ВП №61871553, про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 17.04.2020, про стягнення виконавчого збору від 17.04.2020;

- визнати протиправною та скасувати незаконну постанову про відкриття виконавчого провадження від 17.04.2020 ВП №61871553, винесеної старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазаревої Альони Ігорівни про стягнення з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» штрафу у сумі 910074,65 грн. на підставі постанови №21 від 20.02.2020 Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві;

- визнати протиправною та скасувати незаконну постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 17.04.2020 ВП №61871553, винесеної старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазаревої Альони Ігорівни про стягнення з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» штрафу у сумі 195,30 грн.;

- визнати протиправною та скасувати незаконну постанову про стягнення виконавчого збору від 17.04.2020 ВП №61871553, винесеної старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазаревої Альони Ігорівни про стягнення з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» виконавчого збору у сумі 91007,46 грн.;

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 17.04.2020 №61871553 винесено на підставі постанови Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві №21 від 20.01.2020, яка на його думку, не належить до встановленого ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" переліку рішень, що підлягають примусовому виконанню, а також виконавчих документів.

Так, позивач зазначає, що постанова, винесена третьою особою на підставі акту перевірки від 29.08.2019 №3817-1, складеного за результатами планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів (без проведення такої перевірки) від 29.08.2019, що здійснюється у порядку та спосіб, передбачені Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Так, ст.12 зазначеного Закону встановлено, що у разі несплати суб`єктом господарювання застосованої до нього штрафної санкції за результатами здійснених заходів державного нагляду (контролю) протягом 15 календарних днів з дня вручення або направлення розпорядчого документа в порядку, передбаченому абзацами 12 і 13 ч.9 ст.7 цього Закону, якщо розпорядчі документи не були оскаржені до органу виконавчого нагляду (контролю) та/або в судовому порядку та залишені в силі, сума стягується в судовому порядку. Отже, виконавчим документом для здійснення стягнення за постановою Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві №21 від 20.02.2020, на думку позивача, є виключно наказ суду.

Позивач вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 17.04.2020 ВП №61871553 та інші оскаржувані ним постанови, оформлені на виконання провадження №61871553, винесені відповідачем на підставі незаконної постанови ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві №21 від 20.02.2020, оскільки остання, як розпорядчий акт, прямо порушує вимоги Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.05.2020 відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відповідачу встановлено строк для подання письмового відзиву на адміністративний позов у порядку передбаченому ст.162 КАС України та витребувано від відповідача завірені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження №61871553.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві, а також усних пояснень наданих під час судового розгляду справи.

Відповідачем подано до суду матеріали виконавчого провадження №61871553, а також відзив, відповідно до якого проти позову заперечує в повному обсязі та просить відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав дотримання державним виконавцем порядку (процедури) вчинення виконавчих дій, а отже і відсутність підстав для скасування постанов державного виконавця.

Суд на підставі частини третьої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України перейшов до подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.05.2020 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві.

Представником Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві подано до суду пояснення, в яких проти позову заперечує в повному обсязі та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві стосовно позивача складено Акт за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів від 29.08.2019 №3817-1, а також Акт про створення перешкод у проведенні заходу державного нагляду (контролю) посадовій особі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів від 29.08.2019, яким встановлено, що позивачем відмовлено в проведенні позапланового заходу державного нагляду (контролю) в результаті чого посадовим особам органу державного нагляду (контролю) не були надані документи, пояснення, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Таким чином не надано допуску (відмовлено) посадовим особам органу державного нагляду (контролю) у проведенні державного нагляду (контролю), чим порушено вимоги ст.11 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та створено перешкоди службовій особі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, за що передбачена відповідальність, згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України "Про захист прав споживачів".

Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві 20.02.2020 винесено Постанову №21 про накладення стягнень, передбачених ст.23 Закону України "Про захист прав споживачів" відповідно до якої за створення перешкод службовим особам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист про споживачів у проведенні перевірки якості продукції.

Позивач дану постанову про накладення на Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" стягнень третьою особою отримав 26.02.2020.

Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві листом від 06.04.2020 №06.5/5788 звернулося до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, яким направило для примусового виконання Постанову про накладення стягнень, передбачених ст.23 Закону України "Про захист прав споживачів" №21 від 20.02.2020 щодо стягнення з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" штрафу у розмірі 910 074,65 грн. до Державного бюджету.

Старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазаревою А.І., за результатами розгляду заяви про примусове виконання Постанови №21, виданої 20.02.20020 Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві 17.04.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61871553.

В подальшому, 17.04.2020 старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазаревою А.І. при примусовому виконанні постанови №21, виданої 20.02.2020 ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №61871553, якою визначено загальну суму мінімальних витрат у розмірі 195,30 грн.

Також, старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазаревою А.І. 17.04.2020 винесено постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №61871553, якою визначено виконавчий збір у розмірі 91007,46 грн.

Як стверджує позивач, 23.04.2020 він отримав супровідний лист, датований 17.04.2020, яким відповідач направив йому для виконання та до відома рекомендованою кореспонденцією оскаржувані постанови від 17.04.2020 у виконавчому провадженні №61871553.

Не погоджуючись із оскаржуваними постановами старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазаревої А.І. про відкриття виконавчого провадження від 17.04.2020 ВП №61871553, про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 17.04.2020 ВП №61871553 та про стягнення виконавчого збору від 17.04.2020 ВП №61871553 та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.26 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції, що діяла на час винесення постанови №21 від 20.02.2020) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, здійснює державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечує реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і має право накладати на суб`єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені статтею 23 цього Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджено Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку накладення стягнень за порушення законодавства про захист прав споживачів" від 17.08.2002 №1177 (далі по тексту - Порядок №1177).

Так, пункт 8 ч.1 ст.23 Закон України "Про захист прав споживачів" передбачає, що у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за створення перешкод службовим особам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, та структурного підрозділу з питань захисту прав споживачів органу місцевого самоврядування у проведенні перевірки якості продукції, а також правил торговельного та інших видів обслуговування - у розмірі від одного до десяти відсотків вартості реалізованої продукції за попередній календарний місяць, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб`єкт господарської діяльності не веде обов`язковий облік доходів і витрат, - у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

Як вбачається зі змісту Постанови №21 від 20.02.2020 про накладення стягнень, передбачених ст.23 Закону України "Про захист прав споживачів", на підставі ст.ст.23 і 26 Закону "Про захист прав споживачів" та Порядку накладення стягнень за порушення законодавства про захист прав споживачів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 №1177 за створення перешкод службовим особам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів у проведенні перевірки якості продукції застосовано до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" штраф у розмірі 910 074,65 грн. та зобов`язано Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" у 15-ти денний термін з дня отримання постанови сплатити в установленому порядку штраф у зазначеному розмірі до Державного бюджету.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача на те, що його доводи, наведені у позовній заяві щодо неправомірності прийняття Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві Постанови №21 від 20.02.2020 по суті, з примусового виконання якої саме і були винесені відповідачем оскаржувані рішення (постанови), не є предметом даної адміністративної справи та відповідно, не можуть досліджуватися судом. Предметом даного адміністративного спору є правомірність дій державного виконавця при винесенні ним 17.04.2020 оскаржуваних позивачем рішень з примусового виконання Постанови №21 від 20.02.2020 Головного управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві, а саме: постанови про відкриття виконавчого провадження №61871553, постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №61871553 та постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №61871553.

Відповідно до частини 3 ст.23 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що у разі невиконання в добровільному порядку суб`єктами господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, визначених у статті 26 цього Закону рішень (постанов) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, та його посадових осіб про накладення стягнення примусове виконання таких рішень (постанов) здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Як зазначено представником третьої особи у наданих до суду письмових поясненнях, враховуючи те, що у визначений у Постанові №21 від 20.02.2020 та Порядку №1177 позивачем 15-денний денний термін з дня отримання (як вбачається з позовної заяви, датою отримання позивачем є 26.02.2020) постанови не було сплачено в установленому порядку штраф у зазначеному розмірі до Державного бюджету, третя особа звернулася з відповідною заявою до відповідача щодо її примусового виконання листом від 06.04.2020 №06.5/5788, вхідний номер якої у відповідача №36756 від 17.04.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова, винесена третьою особою на підставі акту перевірки від 29.08.2019 №3817-1, складеного за результатами планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів (без проведення такої перевірки) від 29.08.2019, що здійснюється у порядку та спосіб, передбачені Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", а ст.12 зазначеного Закону встановлено, що у разі несплати суб`єктом господарювання застосованої до нього штрафної санкції за результатами здійснених заходів державного нагляду (контролю) протягом 15-ти календарних днів з дня вручення або направлення розпорядчого документа в порядку, передбаченому абзацами 12 і 13 ч.9 ст.7 цього Закону, якщо розпорядчі документи не були оскаржені до органу виконавчого нагляду (контролю) та/або в судовому порядку та залишені в силі, сума стягується в судовому порядку. Таким чином, на думку позивача, стягнення коштів за постановою ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві №21 від 20.02.2020 повинно здійснюватися виключно за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі по тексту - Закон №1404-VIІ, в редакції яка діяла на час прийняття оскаржуваних рішень) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 26 Закону №1404-VIІ, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Так, п.7 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIІ передбачає, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як рішення інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Як уже зазначалось судом, відповідно до ч.3 ст.3 Закону України "Про захист прав споживачів", у разі невиконання в добровільному порядку суб`єктами господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, визначених у статті 26 цього Закону рішень (постанов) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, та його посадових осіб про накладення стягнення примусове виконання таких рішень (постанов) здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Слід зазначити, що проаналізувавши наведені вище норми законодавства в частині виконання прийнятої постанови третьої особи суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах положення Закону України "Про захист прав споживачів" є спеціальними по відношенню до норм Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" в наведеній частині та підлягають застосуванню.

З огляду на вищевикладене, суд вважає помилковими твердження позивача про те, що державний виконавець діяв неправомірно, розпочавши примусове виконання рішення третьої особи, оскільки Постанова №21 від 20.02.2020 не належить до встановленого ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" переліку рішень, що підлягають примусовому виконанню, а також виконавчих документів.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Отже, відповідач, розпочинаючи примусове виконання Постанови №21 від 20.02.2020 Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві як виконавчого документу діяв правомірно при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.04.2020 №61871553.

Відповідно до ч.4 ст.27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною 1 ст.42 Закону №1404-VIII передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Отже, з урахуванням ч.1 ст.42 Закону №1404-VIII та п.2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, відповідно з яким виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем 17.04.2020 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №61871553, якою визначено загальну суму мінімальних витрат у розмірі 195,30 грн.

З огляду на те, що вимоги про скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 17.04.2020 і постанови про розмір мінімальних витрат у виконавчому провадженні №61871553 є похідними від вимоги про скасування постанови державного виконавця від 17.04.2020 про відкриття виконавчого провадження №61871553 та правомірність такої постанови з огляду на наведені вище висновки суду, а тому суд не вбачає підстав для надання їм окремої оцінки з аналогічних підстав. При цьому, інших підстав у позовній заяві для визнання їх протиправними та скасування позивачем не наведено.

Згідно із ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що відповідачем доведено правомірність та законність прийнятих ним оскаржуваних постанов про відкриття виконавчого провадження від 17.04.2020 ВП №61871553, про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 17.04.2020 ВП №61871553, про стягнення виконавчого збору від 17.04.2020 ВП №61871553.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

При цьому, в ході судового розгляду відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваних постанов.

Натомість позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, суду не надав.

Таким чином, підсумовуючи все вище викладене у сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість тверджень позивача та відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно зі статтею 139 КАС України судові витрати до стягнення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 268, 287 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (04050, м. Київ, вул. Білоруська, 1, ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя В.П. Шулежко