Справа № 520/13550/19
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 р.Справа № 520/13550/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., м. Харків по справі № 520/13550/19

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України , ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протипраним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України ( далі відповідач-1), ІНФОРМАЦІЯ_1 ( далі відповідач-2), у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум - про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене пунктом 24 протоколу № 67 від 31.05.2019;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , одноразову грошову допомогу, передбачену ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013, у зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності другої групи;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів - Міністерству оборони України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду України від 10.02.2020 року зазначений адміністративний позов залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду України від 10.02.2020 року по справі №520/13550/19 та прийняти постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкової висновку про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги через отримання контузії під час проходження строкової військової служби, встановлення йому групи інвалідності понад трьохмісячний термін після звільнення зі служби та зміну групи інвалідності з ІІІ на ІІ понад дворічний термін. Також вважає, що суд першої інстанції необгрунтовано не визнав належним документом, що свідчить про причини та обставини поранення архівну довідку Центрального прикордонного архіву ФСБ РФ від 05.12.2011 №21/59/З-12041.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач під час проходження дійсної строкової військової служби у лавах Збройних Сил СРСР (24.11.1985-10.12.1987) брав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан, де отримав контузію.

Рішенням МСЕК з 06.02.2012 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності.

З 22.02.2016 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності.

Харківським обласним військом комісаріатом було подано розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

За наслідками розгляду вказаного висновку Комісією Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги, затверджене протоколом комісії Міноборони №73 п.13 від 13.07.2018 з огляду на те, що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах, мають право здійснюватися Державною прикордонною службою України.

Позивач оскаржив п.13 протоколу комісії Міноборони №73 від 13.07.2018 в судовому порядку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 по справі № 520/11628/18 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України в особі Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби у формі п. 13 протоколу від 13.07.2018 №73. Зобов`язано Міністерство оборони України в особі Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби повторно вирішити по суті питання з приводу призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у порядку ст. 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. У решті вимог позов - залишено без задоволення.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2019 по справі №520/11628/18 апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 по справі № 520/11628/18 змінено, а саме викладено абзац 2 та 3 резолютивної частини в наступній редакції: "Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України в особі Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум у формі п. 13 протоколу від 13.07.2018 №73. Зобов`язати Міністерство оборони України в особі Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум повторно вирішити по суті питання з приводу призначення ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ; місцезнаходження - АДРЕСА_1 ; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) одноразової грошової допомоги у порядку ст. 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 залишено без змін.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.01.2019 по справі № 520/11628/18 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2019, на засіданні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 31.05.2019 розглянуто заяву позивача та пунктом 24 протоколу №67 засідання позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги.

Вказана відмова обґрунтована тим, що з пунктом 6 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у редакції, яка діяла на час встановлення інвалідності в 2012 році, та підпунктом 4 пунктом 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499, передбачено, що одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим із строкової військової служби, у разі якщо інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби. Заявнику інвалідність встановлено понад 3-місячний термін. Аналогічна, правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 26.06.2018 (справа № 750/5074/17), від 20.11.2018 (справа №820/1835/18), від 31.01.2019 (справа № 678/370/17), від 12.02.2019 (справа № 816/1458/18). Крім цього, рішення відповідача ґрунтується на тому, що заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення, який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975. Висновок військово-лікарської комісії Північного регіону від 06.02.2012 №37, який подано разом з іншими документами, не є документами, що свідчать про обставини контузії. Аналогічна, правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 10.04.2019 справа №822/220/18.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності рішення відповідача (п. 24 протоколу №67 від 31.05.2019 року) щодо відмови у виплаті одноразового грошової допомоги, оскільки позивачу вперше встановлена інвалідність більше ніж через 20 років після звільнення зі строкової військової служби, тобто понад тримісячний термін, а тому право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону №2011-ХІІ відсутнє та зміна групи інвалідності позивача з ІІІ на ІІ відбулась понад дворічний термін, що згідно абз. 2 п. 4 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ є підставою для відмови у виплаті. Також суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність відмови з огляду на те, що позивачем не надано документу, що свідчить про причини та обставини поранення.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно частини першої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

На виконання цієї статті Закону, Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року № 975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві ( далі - Порядок № 975), яким визначено механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу позивачу як інваліду ІІ групи.

Другу групу інвалідності позивачу встановлено 22 лютого 2016 року згідно довідки МСЕК серія 12 ААА №131212.

На день встановленні ІІ групи інвалідності позивачу діяв Порядок № 975, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.

Згідно пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Частиною другою пункту 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права, та, відповідно, не призводить до ситуації, за якої особа, якій встановлена інвалідність, у подальшому внаслідок внесення змін до законодавства не втратить таке право взагалі або їй буде зменшено розмір відповідної допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26 червня 2018 року у справі 750/5074/17, від 14 серпня 2018 року у справі № 807/15426/18, від 26 жовтня у справі № 820/2504/18.

Таким чином, право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги позивачу має визначатися порядком, що діяв на день виникнення права на отримання такої допомоги. Враховуючи, що позивачу ІІ групу інвалідності встановлено 22 лютого 2016 року, то до спірних правовідносин має застосовуватись приписи Порядку № 975. Отже, відповідач при визначення права позивача на виплату одноразової грошової допомоги протиправно застосував приписи Порядку № 499, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року, який був чинний на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності.

При цьому, на час встановлення ОСОБА_1 ІІ групи інвалідності законодавством не передбачалось обмеження трьохмісячним строком настання інвалідності від дати звільнення зі служби для виплати одноразової грошової допомоги, відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у позивача права на виплату одноразової грошової допомоги з огляду на встановлення позивачу інвалідності понад трьохмісячний термін після звільнення зі служби.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 15.04.2019 у справі № 753/20482/17, від 20.05.2019 у справі №752/19447/15-а, від 10.06.2019 у справі № 285/4389/17, від 12.06.2019 у справі № 822/473/18, від 13.06.2019 у справі №820/275/18, від 30.01.2020 у справі № 520/1765/19.

Крім того, колегія суддів також не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності у позивача права на оспорювану допомогу у зв`язку із тим, що контузію він отримав під час проходження строкової військової служби, оскільки на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, а саме 22.02.2016 року такого обмеження п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ передбачено не було. Вказані зміни до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ були внесені лише Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та набули чинності з 01.01.2017 року.

Також колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості відмови відповідача з огляду на зміну групи інвалідності позивача понад дворічний термін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

З аналізу вищевказаної норми слідує, що нею врегульовано питання врахування раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі встановлення вищою групи інвалідності та вказаною нормою не встановлено заборони виплати допомоги у повному обсязі, у разі якщо такі виплати не проводились та вища група інвалідності була встановлена понад двох років.

Позивач за виплатою одноразової грошової допомоги звернувся вперше після встановлення йому другої групи інвалідності, виплата такої допомоги у зв`язку із встановленням йому попередньо третьої групи йому не проводилась.

При цьому, колегія суддів вважає помилковим застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин приписів абз. 2 ч. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ, виходячи з наступного.

Так, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII у Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пункт 4 статті 16-3 доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, в силу статті 58 Конституції України, абз. 2 ч. 4 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ в редакції Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яка набрала чинності 1 січня 2017 року, на спірні правовідносини не розповсюджується, оскільки другу групу інвалідності позивачу було встановлено 22 лютого 2016, тобто до внесення змін.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20.03.2018 у справі № 295/3091/17.

Крім того, колегія суддів зазначає, що на час встановлення позивачу ІІІ групу інвалідності з 06.02.2012 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ прийнято не було, вказану статтю було введено в дію Законом України від 04.07.2012 р. N 5040-VI, який набув чинності з 01.01.2014 року.

Посилання Міністерства оборони України у рішення від 31.05.2019 №67 про відмову у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги на провову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 26.06.2018 року у справі № 750/5074/17, від 20.11.2018 року у справі №820/1835/18, від 31.01.2019 у справі № 678/370/17, від 12.02.2019 року у справі № 816/1458/18, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки за обставинами наведених справ інвалідність у позивачів була встановлена у іншу дату ніж у позивача у цій справі.

На підставі наведеного, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволення позову з підстав, що позивачу вперше встановлена інвалідність більше ніж через 20 років після звільнення зі строкової військової служби, тобто понад тримісячний термін, а тому право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону №2011-ХІІ відсутнє та зміна групи інвалідності позивача з ІІІ на ІІ відбулась понад дворічний термін, що згідно п. 4 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ є підставою для відмови у виплаті.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості відмови відповідача у виплаті одноразової грошової допомоги з огляду на те, що позивачем не було подано документ про причини та обставини поранення, виходячи з наступного.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Водночас, у відповідності до ст. 16-4 Закону №2011-XII, призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 11 Порядку №975 передбачено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:

- заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;

- довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії:

- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

- документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;

- сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

- документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Таким чином, законодавець делегував Уряду повноваження визначати порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16-2 Закону № 2011-XII.

Подання зазначених у п.11 Порядку №975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у ст. 16-4 Закону №2011-XII (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.

Водночас, обов`язок перевірити, чи не настала інвалідність за обставин, перелік яких визначений у ст. 16-4 Закону № 2011-XII, покладено на орган, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Отже, вимога Міністерства оборони України щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною.

Колегією суддів встановлено, що згідно оспорюваного п. 24 рішення Комісії Міністерства оборони України від 31.05.2019 року № 67, зокрема причиною відмови позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги було неподання документу, що свідчить про причини та обставини поранення, що передбачено положеннями п.11 Постанови №975. Відповідачем зазначено, що подані позивачем документи не є належними документами, що свідчать про причини та обставини поранення (травми, каліцтва). Також вказано, що висновок про причинний зв`язок травми, поранення, контузії складається на підставі документів, передбачених пунктами 21.7 та 21.8 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402.

Відповідно до п. 21.21 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402 (далі - Положення №402), за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців - учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд військово-лікарськими комісіями з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі). Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з іншими документами, що підтверджують факт отримання поранення (контузії, травми або каліцтва), довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн, посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних військово-лікарських комісій для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).

Згідно п.21.3 зазначеного вище Положення №402, причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні військово-лікарські комісії; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні військово-лікарські комісії цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19.

Пунктом 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення №402 передбачено, що постанови військово-лікарських комісій про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:

в) Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, пов`язане з проходженням військової служби - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення.

г) Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії - якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік країн затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року №63 Про організаційні заходи щодо застосування Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (із змінами), і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій.

Відповідно до п. 21.7 Положення №402, постанова військово-лікарських комісій про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року №36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за №169/5360 (зі змінами), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва).

При медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 04 січня 1994 року №2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за №177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, військово-лікарськими комісіями можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи) (п. 21.8 Положення №402).

З огляду на викладене, відсутність в абзаці 6 п. 11 Порядку №975 вказівки про якийсь конкретний документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо), який свідчить про причини та обставини поранення говорить про те, що в кожному конкретному випадку це можуть бути різні документи, які достовірно свідчать про причини та обставини поранення.

Колегією суддів встановлено, що до заяви про призначення та виплати одноразової грошової допомоги позивачем додано Витяг з протоколу засідання військово-лікарської комісії Північного регіону від 06.02.2012 № 37 по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, архівна довідка Центрального прикордонного архіву ФСБ РФ від 05.12.2011 №21/59/З-12041, військовий квиток позивача (п. 22), при цьому, вказані документи не містять відомостей про обставини контузії позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на архівну довідку Центрального прикордонного архіву ФСБ РФ від 05.12.2011 №21/59/З-12041, як на документ, що містить достатню інформацію про причини та обставини поранення отриманої позивачем контузії колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

В архівній довідці Центрального прикордонного архіву ФСБ РФ від 05.12.2011 №21/59/З-12041 зазначено, що позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в в/ч2528 м. Душанбе з 30.07.1987 по 17.08.1987 з діагнозом контузія, струс головного мозку з незначними клінічними проявами. Постконтузійний неврит слухових нервів, контузія отримана при виконанні інтернаціонального обов`язку на території Демократичної Республіки Афганістан.

Зі змісту вищевказаної довідки колегія суддів дійшла висновку, що вона не містить інформації щодо причин та обставини отримання позивачем контузії, а лише вказує на період часу, в який позивач перебував на лікування у зв`язку із контузією під час проходження військової служби в Демократичній Республіці Афганістан, а тому вказана довідка не може бути документом про причини та обставини контузії.

Відсутність документів, визначених п. 11 Порядку №975, зокрема, про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не встановлює обов`язку Міністерства оборони України для їх витребування та доведення (за відсутності таких документів), що позивач отримав поранення (контузію, травму, каліцтво) при вчиненні кримінального чи адміністративного правопорушення, або у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, оскільки відповідна комісія Міністерства оборони України приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги виключно на підставі документів, які надійшли від обласного військового комісаріату. Разом з цим, відповідальними за повноту та достовірність документів, визначених п. 11 Порядку № 975, є заявник та обласний військовий комісаріат за його місцем проживання.

З огляду на заявницький характер відносин між особою, яка звертається за призначенням одноразової грошової допомоги, та Міністерством оборони України, обов`язок довести зазначені обставини шляхом подання до комісії Міністерства оборони України достовірних документів про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) покладено на заявника. Такий документ не обов`язково повинен мати форму акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини, оскільки до уваги можуть бути взяті інші достовірні документи.

Враховуючи вищезазначене, документами, які свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. При цьому, неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міністерства оборони України обов`язку щодо їх витребовування.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.04.2019 р. у справі №822/220/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про правомірність рішення Комісії Міністерства оборони України від 31.05.2019 року № 67 (п. 24) про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги з підстав неподання документу про причини та обставини поранення.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 року у справі №520/13550/19 підлягає зміні в частині мотивів та підстав відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 року по справі №520/13550/19 змінити в частині мотивів та підстав відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 26.06.2020 року