Справа № 400/3413/19
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 р. № 400/3413/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В. В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:Міністерства внутрішних справ України в особі Одеського державного університету внутрішніх справ, вул. Успенська, 1, м. Одеса, 65014

до відповідача:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

про:визнання бездіяльності протиправною; стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі в сумі 27 279,11 грн.,
ВСТАНОВИВ:

Міністерство внутрішніх справ України в особі Одеського державного університету внутрішніх справ звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача з відшкодування витрат за навчання після звільнення з органів внутрішніх справ протягом трирічного терміну перебування на службі після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України; стягнути з відповідача 27 279,11 грн. на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому навчальному закладі МВС.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на дострокове звільнення відповідача зі служби в поліції за власним бажанням та невідшкодування відповідачем витрат на його підготовку в навчальному закладі згідно з договором, укладеним між позивачем та відповідачем.

Відповідач відзив на позов не надав, будь-яких процесуальних документів до суду не направив, правової позиції щодо предмету спору не висловив, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з додатками вручені позивачу 25.02.2020, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення № 550 (а. с. 125).

Відповідно до частини дев`ятої статті 205, статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Безпосередньо, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, що містяться у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд установив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Матеріали справи свідчать, що наказом Одеського державного університету внутрішніх справ від 15.08.2013 № 117 о/с позивача було зараховано курсантом університету.

Наказом університету від 06.11.2015 № 165 о/с курсанта ОСОБА_1 було звільнено з 06.11.2015 у запас Збройних Сил України пунктом 63 «к» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації).

Наказом від 25.06.2016 № 91 о/с відповідача було відряджено для подальшого проходження служби в органах Національної поліції до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та призначено на посаду дільничного офіцера поліції сектору превенції Снігурівського ВП ГУ НП в Миколаївській області.

Зазначені обставини підтверджуються записами у Послужному списку відповідача (а. с. 77-82).

09.09.2013 між відповідачем та позивачем укладено договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ (далі - Договір, а. с. 88-89).

Згідно з пунктами 2.1.1., 2.1.3., 2.1.7. Договору, університет зобов`язався забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів, харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України; після закінчення навчання й отримання відповідної кваліфікації видати відповідачу документ про освіту встановленого зразка, направлення на роботу відповідно до рішення державної комісії з персонального розподілу випускників, нагрудний знак, грошові виплати, передбачені відповідними нормативно-правовими актами.

У пунктах 2.3.1., 2.3.2, 2.3.3, 2.3.5 Договору відповідач зобов`язався виконувати в повному обсязі навчальну програму відповідної фахової спрямованості та освітньо-кваліфікаційного рівня; сумлінно ставитися до навчання, оволодіти теоретичними знаннями і практичними навичками, сучасними методами роботи з обраної спеціальності, не допускати порушень службової та навчальної дисципліни, складати іспити, заліки, проходити практику та стажування, передбачені навчальними планами і програмами, виконувати навчально-методичні вимоги науково-педагогічного складу; виконувати правила внутрішнього розпорядку університету, дотримуватися вимог законодавства України та нормативно-правових актів з питань проходження служби в органах внутрішніх справ; після закінчення навчання прибути до місця призначення у визначений у направленні на роботу, приступити до виконання обов`язків за посадою і відпрацювати не менше трьох років.

Згідно з пунктом 2.3.6. Договору відповідач зобов`язався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, за підставами, передбаченими пунктом 3 цього Договору, відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Серед підстав відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця за Договором передбачене звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ зі служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни (пункт 3.3 Договору).

У пунктах 4.1, 4.4 Договору узгоджено, що відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ; у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Фактичні витрати, пов`язані з утриманням відповідача у вищому навчальному закладі за період з 15.08.2013 по 25.06.2016 становлять 27 279,11 грн., в тому числі 8963,52 грн. - грошове забезпечення, 3 726 грн. - речове забезпечення, 5 236,43 грн. - харчування, 9 353,16 грн. - комунальні послуги, що підтверджується розрахунками позивача (а. с. 91-99).

Позивач ознайомив відповідача із сумою витрачених на його навчання коштів, що підтверджується підписом відповідача на довідці про суми коштів, які МВС України витратило на навчання в Одеському державному університеті внутршніх справ курсанта ОСОБА_1 (а. с. 100).

24.02.2019 відповідач подав рапорт про звільнення зі служби в Національній поліції України за власним бажанням, від проходження ВЛК відмовився. Зазначені обставини підтверджуються відповідним рапортом відповідача від 24.02.2020 (а. с. 85).

Наказом від 04.03.2019 № 66 о/с (а.с. 26) відповідача було звільнено з органів поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

07.03.2019 відповідач отримав письмове повідомлення про зобов`язання протягом тридцяти днів з моменту отримання цього повідомленні відшкодувати Міністерству внутррішніх справ України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у повному розмірі за весь період фактичного навчання (а. с. 84).

07.06.2019 позивач направив відповідачу лист від 29.05.2019 № Ю-441 про відшкодування витрат на навчання у добровільному порядку, що підтверджується копією листа (а.с. 109) та копією списку згрупованих відправлень (Укрпошта Експрес, а.с. 110).

Зазначений лист залишився без відповіді та задоволення.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з звільненням відповідача за власним бажанням до спливу трирічного строку служби в органах Національної поліції України та невідшкодуванням відповідачем витрат на його навчання у Одеському державному університеті внутрішніх справ.

Відповідно до частини четвертої статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частина п`ята статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Порядком відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України

від 12 квітня 2017 року № 261, передбачений механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі: дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі - контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції (далі - поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Відповідно до пункту 2 цього Порядку витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася.

Згідно з пунктами 4, 5, 8 Порядку витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання. Після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку про наявність у відповідача обов`язку відшкодувати позивачу фактичні витрати на навчання, враховуючи звільнення відповідача зі служби в Національній поліції (публічної служби) за власним бажанням протягом трьох років з дати закінчення навчального закладу.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідач своїми процесуальними правами не скористався, станом на день розгляду справи не надав суду жодного доказу та не висловив жодного аргумента на спростування позиції позивача, викладеної в заявленому позові, у тому числі доказів добровільного відшкодування витрат.

Ураховуючи викладене, суд дійшов переконання, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають до задоволення в частині стягнення витрат на навчання.

Одночасно суд зазначає про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відшкодування витрат за навчання, з огляду на те, що такий спосіб захисту права не відповідає завданням та основним засадам адміністративного судочинства.

Зокрема, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (стаття 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною четвертою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

У випадку, що розглядається, відповідне право позивача звернутися до адміністративного суду ґрунтується на законодавчій базі, наведеній вище за текстом цього рішення.

Разом з тим, стаття 245 Кодексу адміністративного судочинства України надає адміністративному суду право визнавати протиправною бездіяльність лише суб`єкта владних повноважень (пункт 4 частини другої статті 245 КАС України). Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України суд може застосувати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Отже, адміністративний суд не може визнавати протиправною бездіяльність особи, яка не є суб`єктом владних повноважень.

Відповідач не належить до категорії суб`єктів владних повноважень.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку про відмову в цій позовній вимозі.

У зв`язку з вищенаведеним позов належить задовольнити частково.

Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Матеріали справи не містять доказів понесення позивачем судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз. Отже, судові витрати (судовий збір) не підлягають до стягнення з відповідача.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Міністерства внутрішних справ України в особі Одеського державного університету внутрішніх справ (вул. Успенська, 1, м. Одеса, 65014, ідентфифікаційний код за ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь Міністерства внутрішних справ України в особі Одеського державного університету внутрішніх справ (вул. Успенська, 1, м. Одеса, 65014, ідентифікаційний код за ) витрати, пов`язані з утриманням під час навчання у Одеському державному університеті внутрішніх справ у розмірі 27 279,11 грн. (двадцять сім тисяч двісті сімдесят дев`ять гривень 11 копійок).

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Птичкіна