Справа № 372/3224/16-а
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року

м. Київ

справа № 372/3224/16-а

адміністративне провадження № К/9901/29403/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Мартинюк Н.М.,

суддів Дашутіна І.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Андрієнко Н.А.,

представника ТОВ «ФК Інвест-Кредо» - Попової М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №372/3224/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області,

за участю особи, яка подала апеляційну скаргу - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо»,

про визнання протиправною і скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 1 листопада 2017 року (прийняту у складі: головуючого судді Кобаля М.І., суддів Епель О.В., Карпушової О.В.).

УСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною і скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Урбанської Л.А. про відкриття виконавчого провадження №52264539 від 19 вересня 2016 року;

- визнати протиправною і скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Гопція Р.О. про відкриття виконавчого провадження №34774009 від 19 жовтня 2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 8 листопада 2010 року у цивільній справі №2-110/10 стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного комерційного банку «Форум» (надалі також - «АКБ «Форум») заборгованість за кредитним договором у розмірі: 3657236,69 грн. На виконання судового рішення 1 лютого 2012 року Обухівським районним судом Київської області було видано стягувачеві АКБ «Форум» відповідний виконавчий лист. Як стало відомо позивачці, зазначений виконавчий лист у справі №2-110/10 від 1 лютого 2012 року, виданий Обухівським районним судом Київської області, двічі подавався до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області для примусового виконання судового рішення. Вперше вказаний виконавчий лист стягувач подав до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області 17 жовтня 2012 року, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження №34774009 від 19 жовтня 2012 року. Після чого виконавче провадження №34774009 було закрито, а виконавчий документ - виконавчий лист повернуто стягувачу. Вдруге виконавчий лист у справі №2-110/10 від 1 лютого 2012 року було подано стягувачем до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області 16 вересня 2016 року, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження №52264539 від 19 вересня 2016 року. Обидва виконавчих провадження були відкриті з метою примусового виконання одного і того ж судового рішення у справі №2-110/10 від 8 листопада 2010 року.

На думку позивачки, відповідач повинен був на підставі статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» відмовити у відкритті виконавчого провадження, оскільки вказаний виконавчий лист був пред`явлений до виконання поза межами строків, установлених статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції станом на день пред`явлення виконавчого листа до виконання). Крім того, питання про поновлення пропущеного строку в порядку, встановленому статтею 371 Цивільного процесуального кодексу України, не вирішувалось. Отже, оскаржувані постанови про відкриття виконавчого провадження були прийняті на підставі виконавчого листа, строк пред`явлення якого до виконання вже сплинув, що є підставою для визнання їх протиправними і скасування.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 6 квітня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною і скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Урбанської Л.А. про відкриття виконавчого провадження №52264539 від 19 вересня 2016 року.

Визнано протиправною і скасовано постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Гопція Р.О. про відкриття виконавчого провадження №34774009 від 19 жовтня 2012 року.

Судове рішення мотивовано тим, що стягувач пропустив строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання на час прийняття оскаржуваних постанов про відкриття виконавчого провадження, а тому вони є протиправними і їх належить скасувати.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що ухвалою апеляційного суду Київської області від 29 березня 2017 року було визнано виконавчий лист №2-110/10, виданий 1 лютого 2012 року Обухівським районним судом Київської області у справі за позовом акціонерного комерційного банку «Форум» до ОСОБА_2 й ОСОБА_1 про стягнення заборгованості і звернення стягнення на предмет застави таким, що не підлягає виконанню.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 1 листопада 2017 року скасовано постанову Обухівського районного суду Київської області від 6 квітня 2017 року і ухвалено нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд апеляційної інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, виходив з того, що у цій справі спір про право відсутній, оскільки у ОСОБА_1 починаючи з 24 листопада 2016 року відсутнє право на 1/2 частину спільного майна подружжя, а тому у останньої немає законних підстав для звернення до суду з цим позовом.

Такий висновок суд апеляційної інстанції зробив на підставі того, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «БАНК ФОРУМ» задоволено. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 березня 2012 року про поділ майна подружжя скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечення)

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 1 листопада 2017 року і залишити в силі постанову Обухівського районного суду Київської області від 6 квітня 2017 року.

Зокрема, скаржниця зазначає, що рішення суду апеляційної інстанції є необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також без повного і всебічного з`ясування обставин справи. В обґрунтування касаційної скарги позивачка посилається на те, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги той факт, що окрім рішення суду про поділ спільного нерухомого майна подружжя, яке було скасовано Апеляційним судом Київської області 24 жовтня 2016 року, в матеріалах справи наявне рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 серпня 2010 року у справі №2-1704/10. Зазначеним рішенням це нерухоме майно визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 й ОСОБА_2 , як таке, що набуте ними спільно у період офіційно зареєстрованого шлюбу. Отже, на думку позивачки, суд апеляційної інстанції вибірково дослідив докази у справі, чим порушив принцип рівності й диспозитивності сторін справи.

Крім того, позивачка посилається також на те, що апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» залишив поза увагою той факт, що апелянт не є стороною у справі і не визнаний у судовому порядку правонаступником стягувача в оскаржуваному виконавчому провадженні. Також суд апеляційної інстанції не встановив той факт, чи порушено постановою Обухівського районного суду Київської області від 6 квітня 2017 року законні права й інтереси апелянта - ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо».

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» (надалі також - «ТОВ «ФК Інвест-Кредо») подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін. У своїх запереченнях ТОВ «ФК Інвест-Кредо» вказує на те, що висновок суду апеляційної інстанції про відсутність порушеного права позивачки є правильним. Оскільки ОСОБА_1 не є учасником виконавчих проваджень №52264539, №34774009, то оскаржуваними постановами державного виконавця її права не порушено, а тому у суду відсутні підстави для задоволення її позову.

Крім того, на думку ТОВ «ФК Інвест-Кредо», позовні вимоги про визнання протиправною і скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження №34774009 від 19 жовтня 2012 року взагалі не повинні були розглядатись судами попередніх інстанцій, оскільки позивачка звернулась до суду з зазначеними позовними вимогами лише у 2017 році.

Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами першої й апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 8 листопада 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19 квітня 2011 року, позов АКБ «Форум» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АКБ «Форум» заборгованість за кредитним договором у розмірі: 3657236,69 грн. Звернуто стягнення на предмет застави - житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 723,3 м2, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно належить ОСОБА_2 ; земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану у АДРЕСА_1 , призначену для будівництва й обслуговування житлового будинку і належну на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії КБ №005223, виданого Обухівським районним відділом земельних ресурсів 25 лютого 2004 року, кадастровий №:05:111:0010; земельну ділянку площею 0,15 га, розташовану у АДРЕСА_1 , призначену для будівництва й обслуговування житлового будинку і належну на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-КВ №0067315, виданого Обухівським районним відділом земельних ресурсів 28 травня 2002 року, кадастровий №:05:111:0008; земельну ділянку площею 0,15 га, розташовану у АДРЕСА_1 , призначену для будівництва й обслуговування житлового будинку і належну на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії 111-КВ №075714, виданого Обухівським районним відділом земельних ресурсів 2 грудня 2000 року, кадастровий №:05:111:0009.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28 березня 2012 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя і визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 майна подружжя.

Зокрема, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з допоміжними спорудами АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку загальною площею 0,165 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 з кадастровим номером: :05:111:0008 і належить ОСОБА_2 згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку загальною площею 0,165 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 з кадастровим номером: :05:111:0009 і належить ОСОБА_2 згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку загальною площею 0,10 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 з кадастровим номером: :05:111:0010 і належить ОСОБА_2 згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії КВ №005223.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Гопція P.O. від 19 жовтня 2012 року відкрито виконавче провадження №34774009 на підставі виконавчого листа №2-110/10 від 17 жовтня 2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь АКБ «Форум» заборгованості за кредитним договором у розмірі: 3657236,69 грн.

13 квітня 2016 року державний виконавець Гопцій P.O. виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у виконавчому провадженні №34774009 на підставі пункту 2 частини першої статті 47, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Урбанською Л.А. від 19 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження №52264539 на підставі виконавчого листа №2-110/10 від 1 лютого 2012 року Обухівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь АКБ «Форум» заборгованості за кредитним договором у розмірі: 3657236,69 грн і звернення стягнення на предмет застави.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29 березня 2017 року було визнано виконавчий лист №2-110/10 від 1 лютого 2012 року про стягнення заборгованості і звернення стягнення на предмет застави таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що 13 квітня 2017 року між публічним акціонерним товариством «БАНК ФОРУМ» і ТОВ «ФК Інвест-Кредо» було укладено договір про відступлення прав вимоги №491-Ф.

Відповідно до зазначеного договору, ПАТ «БАНК ФОРУМ» відступив ТОВ «ФК Інвест-Кредо» своє право вимоги за кредитним договором №0509/07/01-CL від 13 грудня 2007 року, іпотечним договором від 13 грудня 2007 року за реєстровим №4598к і договором поруки від 6 березня 2008 року з урахуванням змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до Договору №1491-Ф, з усіма правами і обов`язками, що визначені у договорі про відступлення права вимоги.

Отже, за вказаним договором новим кредитором/стягувачем/іпотекодержателем за зобов`язаннями ОСОБА_2 стало ТОВ «ФК Інвест-Кредо».

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 №1404-VIII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - «рішення») - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Частиною першою і другою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Приписами статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-IX, що набрав чинності 8 лютого 2020 року, внесено ряд змін до КАС України, зокрема до Глави 2 «Касаційне провадження» Розділу ІІІ «Перегляд судових рішень».

Разом з тим, пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 у цій справі подана до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX, то здійснюючи касаційний перегляд справи Верховний Суд керується положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, які діяли до набрання чинності вказаним Законом, тобто у редакції Кодексу, чинній до 8 лютого 2020 року.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції чинній станом на сьогодні (надалі - «КАС України»), завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною другою статті 4, пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Водночас вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України у вказаній редакції).

Частиною другою статті 4 КАС України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) було передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Аналогічні правила визначення юрисдикції адміністративних судів містяться у статтях 4 та 19 КАС України у редакції, чинній на сьогодні.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням останнім владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не є підставою для того, щоб ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідною ознакою публічно-правового спору за участю суб`єкта владних повноважень є здійснення ним владних управлінських функцій саме в тих правовідносинах, щодо яких виник спір.

Тобто, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами щодо їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги цього суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №914/2006/17.

Поряд з цим, приватноправові відносини відрізняються від публічно-правових наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, визначений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отже, у разі якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин та/або мають майновий характер чи пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень, дій чи бездіяльності є способом захисту цивільних прав та інтересів позивача.

Відповідно до встановлених обставин справи судами попередніх інстанцій, позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного права позивачки, а спірні у цій справі правовідносини виникли між учасниками справи (здебільшого між позивачкою, ОСОБА_2 і третьою особою - ТОВ «ФК Інвест-Кредо», у зв`язку з реалізацією останнім прав іпотекодержателя на предмет іпотеки, який перебуває у спільній сумісній власності позивачки й ОСОБА_2 ).

Отже, ухвалюючи рішення, суди попередніх інстанцій не врахували того, що цей спір є спором про цивільне право, тобто має приватно-правовий характер, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень.

З урахуванням наведеного Верховний Суд вважає, що цей спір має вирішуватися за правилами цивільного судочинства, оскільки позивач звернувся до суду за захистом свого цивільного права, а саме, права власності на майно.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах вже була викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №810/2770/18, від 21 серпня 2019 року №826/14023/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №810/2774/18.

Суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених відповідно статтями 238, 240 КАС України. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги (стаття 354 КАС України).

Пунктом 5 частини першої статті 349 цього ж Кодексу передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті стаття 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, постанову Обухівського районного суду Київської області від 6 квітня 2017 року і постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 1 листопада 2017 року у справі №372/3224/16-а належить скасувати із закриттям провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

За частиною третьою статті 354 КАС України у разі закриття судом касаційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 цього Кодексу суд за заявою позивача постановляє в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків закриття провадження щодо кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, чи передачі справи частково на новий розгляд або для продовження розгляду. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Наведені положення КАС України в контексті ухваленого рішення про закриття провадження у цій справі зумовлюють право позивача на подання до Верховного Суду заяви про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Отже, суди помилково розглянули справу з порушенням правил предметної юрисдикції, тому ухвалені судові рішення належить скасувати із закриттям провадження у справі.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись статтями 344, 349, 354, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 1 листопада 2017 року скасувати і ухвалити нову постанову.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання протиправною і скасування постанови про відкриття виконавчого провадження закрити.

Роз`яснити позивачці, що розгляд цієї справи віднесено до суду цивільної юрисдикції та що вона має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………

…………………………….

…………………………….

Н.М. Мартинюк

І.В. Дашутін

Ж.М. Мельник-Томенко,

Судді Верховного Суду