Справа № 640/21875/18
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2020-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2020 року м. Київ № 640/21875/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Патратій О.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛ ПІ ДЖІ РІТЕЙЛ"

до Державної фіскальної служби України

про скасування податкової консультації

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛ ПІ ДЖІ РІТЕЙЛ" звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі - Відповідач), в якому просить скасувати Індивідуальну податкову консультацію від 20.11.2018 року № 4897/6/99-99-02-02-15/ІПК та зобов`язати надати нову податкову консультацію з урахуванням висновків суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.12.2018р. відкрито спрощене позовне провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що вважає надану індивідуальну податкову консультацію необґрунтованою, неповною, а висновки, що в ній містяться - хибними, в зв`язку із чим, вона підлягає скасуванню.

Відповідач надав до суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких вказав про законність та обґрунтованість податкової консультації, оскільки надана податкова консультація є повною та змістовною, викладена з урахуванням вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.10.2018р. листом за №10102-18 ТОВ "ЕЛ ПІ ДЖІ РІТЕЙЛ" звернулось до Державної фіскальної служби України з запитом про надання індивідуальної податкової консультації (далі - ІПК), в якому, згідно ст. 52 ПК України, просило надати консультацію з таких питань:

1. Чи правильно ТОВ «ЕЛ ПІ ДЖІ РІТЕЙЛ» розуміє положення п.п. 14.1.16 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, що акцизним складом є лише приміщення, тобто частина внутрішнього об`єму будівлі, обмежена будівельними елементами, з можливістю входу і виходу?

2. Чи правильно ТОВ «ЕЛ ПІ ДЖІ РІТЕЙЛ» розуміє положення п.п. 14.1.16 п. 14.1 ст. 14 ПК України, що акцизний склад не тотожній АГЗС, тобто комплексу споруд для приймання та відпуску нафтопродуктів з наземним або підземним розміщенням резервуарів і з не зблокованими з ними газороздавальними колонками?

3. Чи правильно ТОВ «ЕЛ ПІ ДЖІ РІТЕЙЛ» розуміє положення п.п. 14.1.16 п. 14.1 ст. 14 ПК України, що юридична особа, яка здійснює роздрібний продаж скрапленого газу «пропан-бутан» через АГЗС не є розпорядником акцизного складу?

4. Чи правильно ТОВ «ЕЛ ПІ ДЖІ РІТЕЙЛ» розуміє положення п.п. 14.1.16 п. 14.1 ст. 14 ПК України, що на акцизному складі розпорядником акцизного складу здійснюється саме комплекс дій: вироблення, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального, при цьому зберігання пального здійснюється розпорядником акцизного складу як окремий елемент господарської діяльності на підставі угод відповідно до ст. 936 Цивільного кодексу України?

5. Чи правильно ТОВ «ЕЛ ПІ ДЖІ РІТЕЙЛ» розуміє положення Постанови Кабінету Міністрів України від 22.1 1.2017 року № 891, згідно з якими ТОВ «ЕЛ ПІ ДЖІ РІТЕЙЛ» зобов`язано встановити на усіх резервуарах на АГЗП рівнеміри-лічильники та витратоміри-лічильники?

6. Які саме рівнеміри-лічильники та витратоміри-лічильники дозволено встановлювати на АГЗС (АГЗП)? Якими нормативними актами встановлено можливість використання тих чи інших рівнемірів-лічильників та витратомірів-лічильників?

20.11.2018р. відповідачем надано позивачу Індивідуальну податкову консультацію № 4897/6/99-99-12-02-02/15, відповідно до якої:

- орендована Товариством АГЗС тотожна акцизному складу;

- резервуари орендованої Товариством згідно договорів оренди АГЗС, є акцизним складом а Товариство - розпорядник цього акцизного складу;

- резервуари які розташовані на АГЗС та використовуються для здійснення операцій з обігу пального та його зберігання з 01.01.2019 повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками та рівнемірами- лічильниками, які зареєстровані в Єдиному державному реєстрі витратомірів- лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі;

- норми статті 128 Кодексу застосовуватимуться: з 1 січня 2019 року - до розпорядників акцизних складів, на яких розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 20000 куб. метрів; з 1 липня 2019 року - до розпорядників акцизних складів, на яких розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 1000 куб. метрів, але не перевищує 20000 куб. метрів; з 1 січня 2020 року - до розпорядників акцизних складів, на яких розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів (п. 18 підрозд. 5 розділ XX Кодексу);

- згідно з п. 8 Порядку витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники на резервуарах АГЗС повинні відповідати вимогам законодавства та пройти повірку та/або оцінку відповідності. Зокрема таку повірку здійснює Науковий метрологічний центр - Національний науковий центр "Інститут метрології".

Позивач вважає зазначену ІПК необґрунтованою та неправомірною, а висновки Відповідача, що містяться у ній - хибними, з огляду на те, що відповідно до п.п. 14.1.16 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України:

- акцизним складом є лише приміщення, тобто частина внутрішнього об`єму будівлі, обмежена будівельними елементами, з можливістю входу і виходу;

- акцизний склад не тотожній АГЗС, тобто комплексу споруд для приймання та відпуску нафтопродуктів з наземним або підземним розміщенням резервуарів і з не зблокованими з ними газороздавальними колонками;

- юридична особа, яка здійснює роздрібний продаж скрапленого газу «пропан-бутан» через АГЗС, не є розпорядником акцизного складу;

- на акцизному складі розпорядником акцизного складу здійснюється саме комплекс дій: вироблення, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального, при цьому зберігання пального здійснюється розпорядником акцизного складу як окремий елемент господарської діяльності на підставі угод відповідно до ст. 936 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись з такими рішенням відповідача позивач і звернувся з даним позовом.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Згідно з підпунктами 14.1.172 та 14.1.172-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкова консультація - індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом. Індивідуальна податкова консультація - роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій

Пунктами 52.1, 52.2 статті 52 Податкового кодексу України передбачено, що за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом. Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

У відповідності до пункту 52.3 статті 52 ПК України за вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній або письмовій формі. Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, обов`язково повинна містити назву - податкова консультація, реєстраційний номер в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.

Приписами пунктів 52.4 статті 52 ПК України передбачено, що індивідуальні податкові консультації надаються: в усній формі - контролюючими органами та державними податковими інспекціями; у письмовій формі - контролюючими органами в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональними територіальними органами, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, підлягає реєстрації в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій та розміщенню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, без зазначення найменування (прізвища, ім`я, по батькові) платника податків, коду згідно з ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) та його податкової адреси.

За змістом пункту 53.2 статті 53 Податкового кодексу України, платник податків може оскаржити до суду надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладену в письмовій формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору. Скасування судом індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Податкова консультація надається контролюючими органами у межах їхньої компетенції з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган, виходячи з норм або змісту відповідного податку чи збору.

З контексту наведених норм ПК України вбачається, що кожен платник податків має право звернутись до контролюючого органу для отримання консультації з питань практичного використання норм податкового права. В разі виникнення спору платника податку з контролюючим органом такий платник в підтвердження правомірності своїх дій може спиратися на отриману податкову консультацію.

Відповідаючи на питання № 1, відповідач зазначив, що під акцизним складом розуміється не лише приміщення, як частина внутрішнього об`єму будівлі, а відповідно до нормативного визначення «акцизний склад» включає в себе і територію на митній території України.

Позивач, обґрунтовуючи помилковість висновків відповідача, зазначає про більш вузьке тлумачення поняття «акцизний склад», а саме, що акцизним складом є лише приміщення.

Проаналізувавши доводи сторін, суд не погоджується із твердженнями позивача, та зазначає наступне.

З 01.07.2019 року набули чинності норми підпунктів 14.1.6, 14.1.61, 14.1.224 та 14.1.224-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України, якими визначено поняття акцизних складів, акцизних складів пересувних та їх розпорядників.

Так, під акцизним складом розуміється приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом, зокрема:

- приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

- приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Акцизний склад пересувний - транспортний засіб (автомобільний, залізничний, морський, річковий, повітряний, магістральний трубопровід), на якому переміщується та/або зберігається пальне на митній території України.

Транспортний засіб набуває статусу акцизного складу пересувного протягом періоду його використання для:

а) переміщення в ньому митною територією України пального, що реалізується (крім пального, що переміщується митною територією України прохідним транзитом або внутрішнім транзитом, визначеним підпунктом "а" пункту 2 частини другої статті 91 Митного кодексу України);

б) зберігання в ньому пального на митній території України;

в) ввезення пального на митну територію України, з якого сплачено акцизний податок або на умовах, визначених статтею 229 цього Кодексу.

В зв`язку із наведеним, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що акцизним складом може бути лише приміщення, у вигляді внутрішньої частини будівлі.

Крім того, суд вважає помилковими доводами позивача про те, що акцизний склад не є тотожним АГЗС, з огляду на наступні обставини.

Як зазначалось відповідачем в індивідуальній податковій консультації та підтверджено нормативним визначенням поняття «акцизного складу», наведеним у п. 14.1.6 Податкового Кодексу України, під акцизним складом розуміється приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Оскільки зберігання нафтопродуктів Товариством відбувається шляхом використання резервуарів АГЗС, то вказані резервуари є частиною акцизного складу, а отже вказані поняття є тотожними.

Суд звертає увагу, що позовна заява не містить обґрунтування невідповідності відповідей Державної фіскальної служби України, наведених в індивідуальній податковій консультації відносно питання № 3.

Так, в індивідуальній консультації від 20.11.2018 року зазначено, що оскільки резервуари, орендовані, згідно договорів оренди АГЗС, є акцизним складом товариства, то відповідно товариство - є розпорядником такого акцизного складу.

Проаналізувавши наведені в податковій консультації висновки та їх нормативне обґрунтування, суд погоджується із ними та вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.224 пункту 14.1. статті 14 Кодексу розпорядник акцизного складу - зокрема, суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.

Розпорядник акцизного складу пересувного - суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який є власником пального та який з використанням транспортного засобу незалежно від того, кому належить такий транспортний засіб:

- реалізує або зберігає пальне;

- ввозить пальне на митну територію Україні, з якого сплачено акцизний податок або на умовах, визначених статтею 229 цього Кодексу.

Не є розпорядником акцизного складу пересувного суб`єкт господарювання (перевізник, експедитор), який здійснює транспортування пального ( пп. 14.1.224-1 п. 14.1 ст. 14 Кодексу ).

Згідно з змінами, внесеними Законом № 2628 до п. 232.1 ст. 232 Податкового Кодексу України, Порядок електронного адміністрування реалізації пального та реєстрації платників податків - розпорядників акцизних складів/ акцизних складів пересувних, акцизних складів/ акцизних складів пересувних у системі електронного адміністрування реалізації пального встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, відповідно до інформації наданої у зверненні, товариство здійснює, зокрема, зберігання палива згідно умов договорів, то відповідно до норм статті 230 Податкового Кодексу України приміщення або територія, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом, зокрема, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального, є акцизним складом та повинно бути зареєстроване в системі електронного адміністрування реалізації пального.

Відтак, висновки державної фіскальної служби України, наведені в індивідуальній податковій консультації від 20.11.2018 року, є обґрунтованими та такими, що підтверджуються наведеними нормами законодавства.

Суд погоджується із доводами позивача стосовно того, що індивідуальна податкова консультація не містить окремої відповіді на запитання: чи повинно здійснюватися розпорядником акцизного складу саме комплексу дій у вигляді вироблення, оброблення, змішування, розвантаження-навантаження, зберігання пального, чи зберігання пального можливо, як окремий елемент господарської діяльності, здійснений на підставі угод, відповідно до ст. 936 Цивільного Кодексу України, проте суд вважає, що відповідь на вказане запитання була надана при обґрунтуванні відповідей на запитання № 1 та № 2.

Суд наголошує, що чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством передбачено визнання судом податкової консультації недійсною лише в тому випадку, якщо податкова консультація суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору. Обставина щодо ненадання контролюючим органом відповіді на ті чи інші поставлені у зверненні питання в силу норм ПК України не є підставою для визнання такої податкової консультації недійсною.

Дані висновки суду відповідають правовій позиції Вищого адміністративного суду України, наведеній в ухвалах по справі № К/800/18590/15 від 06.04.2016 року, № К/800/13985/15 від 23.03.2016 року та № К/800/9444/15 від 02.03.2016 року.

При цьому, дослідженню у справах про визнання протиправною та скасування податкової консультації підлягають обставини щодо: поставлених у зверненні платника про надання податкової консультації питань; викладених у податковій консультації відповідей; відповідність зазначених у податковій консультації висновків нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23.06.2016 року №К/800/52977/13.

Так, відповідаючи на запитання № 1 та №2 контролюючий орган фактично надав відповідь на вказане вище запитання, зазначивши при цьому, що акцизний склад - це спеціально обладнанні приміщення на обмеженій території, розташованій на митній території України, зокрема, де розпорядник акцизного складу проводить свою господарську діяльність, шляхом вироблення, оброблення, змішування та зберігання пального, за винятком приміщень для навантаження-розвантаження пального виключно для потреб власного споживання пального розпорядником акцизного складу (п. 14.1.15 ст. 14 Податкового Кодексу України). Конструкція вказаної норми свідчить про те, що будь-яке із перелічених видів господарської діяльності, може здійснюватися розпорядником акцизного складу як у сукупності, так і окремо.

Вказане підтверджується, зокрема і висновком Державної фіскальної служби України в оскаржуваній податковій консультації, що резервуари, які орендуються позивачем на підставі угоди та використовуються для зберігання пального, є тотожними акцизному складу.

Щодо незгоди позивача із відповіддю на запитання про обов`язковість встановлення рівномірів-лічильників та витратомірів-лічильників, суд зазначає наступне.

В якості обґрунтування своїх доводів, позивач вказує, що Податковий Кодекс України не містить обов`язку усі АГЗС обладнувати витратомірами-лічильниками, а тому висновки відповідача він вважає необґрунтованими.

Суд не погоджується із такими доводами позивача з огляду на те, що вони спростовуються нормами Податкового Кодексу України.

Так, акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі відповідно до норм підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового Кодексу України.

Згідно з 4 абзацом пп. 230.1.5 п. 230.1 ст. 230 Податкового Кодексу України, не облаштовуються витратомірами-лічильниками та рівномірами-лічильниками транспортні засоби, що використовуються лише для переміщення на митній території України, зокрема, пального.

Крім того, пунктом 128-1.1 ст. 128-1 Податкового Кодексу України передбачена відповідальність за порушення правил обліку, виробництва, та обігу пального на акцизних складах.

В зв`язку із наведеним, суд погоджується із висновками контролюючого органу, що резервуари, які розташовані на АГЗС позивача та використовуються для здійснення операцій із обігу пального та його зберігання, повинні бути обладнанні витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Щодо того, якими витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками повинні бути облаштовані резервуари АГЗС, на думку суду, відповідачем була надана ґрунтовна та вичерпна відповідь.

Згідно із п. 8 Порядку ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників обсягу виробленого та реалізованого пального і рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 22.11.2017 року № 891, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та пройти повірку та/або оцінку відповідності.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що надана відповідачем індивідуальна податкова консультація від 20.11.2018 року №4897/99-99-02-02-15/ІПК містить в собі змістовні відповіді на запитання, що відповідають змісту норм законодавства, якими вони обґрунтовані, а тому скасуванню не підлягає.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частинами 1-2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування правомірності прийняття оскаржуваного рішення, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виконав, а тому, беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про необгрунтованість позовних вимог та наявності правових підстав для відмови у задоволені позову.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.В. Патратій