Справа № 161/7699/20
Суддя: Кирилюк В. Ф.
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/7699/20
Провадження № 2-а/161/280/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого - судді Кирилюк В.Ф., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, інспектора взводу №2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області лейтенанта поліції Хилюка Дмитра Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В:

18 травня 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на відсутність в його діях складу адміністративних правопорушень, а також відсутність у відповідачів доказів, що підтверджують вчинення позивачем адміністративних правопорушень.

Просить суд визнати протиправною та скасувати постанову серії ДП 18 №271969 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 30.04.2020 року винесену інспектором взводу №2 роти №4 батальйону УПП у Волинській області лейтенантом поліції ОСОБА_2 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126, ч. 5 ст. 121 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн..

У письмовому відзиві представник відповідачів просить суд відмовити у задоволенні позову.

Частиною першою та другою статті 12 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Суд зауважує, що вказаний перелік порядків, за якими здійснюється судочинство в адміністративних справах, є вичерпним.

Оскільки вказана справа є незначної складності і для неї пріоритетним є швидке вирішення, суд розглянув її в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, які визначені у ст.ст. 268, 269, 271, 286 КАС України. В свою чергу вищенаведені положення КАС України не містять у собі заборони або обмежень на застосування правил, передбачених для спрощеного позовного провадження у ч.5 ст.262 КАС України, а саме щодо можливості розгляду справи без повідомлення сторін за наявними матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.04.2020 року відносно позивача ОСОБА_1 , інспектором роти №4 УПП у Волинській області ДПП Хилюком Д.С., було складено постанову про накладення адміністративного стягнення, по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматизованому режимі серії ДП18 №271969 від 30.04.2020 року за ч.ч. 1,2 ст. 122, ч. 1 ст. 126, ч.5 ст. 121 КУпАП. Цією ж постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Надаючи правову оцінку спірній постанові, суд зазначає наступне.

В першу чергу суд вважає за необхідним відмовити у задоволенні позову до інспектора взводу №2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області лейтенанта поліції Хилюка Дмитра Сергійовича, оскільки він не є належним відповідачем у цій справі, а за змістом ч.1 ст.219 КУпАП належним відповідачем у даному спорі є виконавчий орган місцевої ради, тобто другий відповідач УПП у Волинській області від імені якого і винесена оскаржувана постанова.

Щодо позовних вимог до належного відповідача УПП у Волинській області, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 5 ст. 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки, тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка немає при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), які тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується.

Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Так, заперечуючи проти позову, відповідач надав DVD-R диск із відеозаписами з нагрудної камери інспектора патрульної поліції з місця вчинення правопорушення, які було оглянуто судом, та з яких вбачається, що позивач ОСОБА_1 відмовився виконати законну вимогу інспектора та не надав для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Так, відповідно до п. 2.1 (а, б, ґ) Правил дорожнього рухуУкраїни водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб; чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний зокрема мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством страховий поліс (сертифікат)про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Також відповідно до п.2 ч.1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у випадку, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Крім того, згідно з п.п. 21.2, 21.3 ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. Контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

За таких обставин, відповідач, з огляду на вказані положення законодавства та наявність у нього достатніх підстав вважати, що позивач порушив п. 2.1 (а, б, ґ) Правил дорожнього рухуУкраїни та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, на законних підставах почав вимагати у позивача пред`явити йому посвідчення водія відповідної категорії та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, однак із досліджених відеозаписів з нагрудної камери поліцейського вбачається, що позивач відмовився надати зазначені документи.

При цьому із відеозаписів з нагрудної камери не встановлено факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 122, ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Представником відповідача жодних доказів, які б спростували позицію позивача та підтверджували, що останній допустив порушення Правил дорожнього руху України, суду не надано.

Суд відзначає, що інших доказів, які б достеменно підтверджували факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 122, ч. 5 ст. 121 КУпАП справи не містять.

На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується також на правових висновках, які зробив Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі №23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року.

Таким чином, відповідачем був доведений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченим ч. 1 ст. 126 КУпАП, тобто і правомірності свого рішення в цій частині.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки судом на підставі наданих доказів встановлена необґрунтованість та неправомірність оскаржуваного рішення відповідача в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч. 2 ст. 122, ч. 5 ст. 121 КУпАП, але правомірність рішення відповідача в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, а саме скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122, ч. 2 ст. 122, ч. 5 ст. 121 КУпАП, а в решті рішення, в тому числі накладене стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. залишити без змін, бо воно відповідає санкції ч.1 ст.126 КУпАП.

З матеріалів справи встановлено, що копія постанови ОСОБА_1 була отримана 08.05.2020 року. З позовом до суду останній звернувся 18.05.2020 року. Тому суд вважає, що пропущений позивачем строк на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду підлягає поновленню.

Керуючись статтею 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора взводу №2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області лейтенанта поліції Хилюка Дмитра Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відмовити.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора взводу №2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області лейтенанта поліції Хилюка Дмитра Сергійовича від 30 квітня 2020 року серії ДП 18 №271969 в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122, ч. 2 ст. 122, ч. 5 ст. 121, а провадження у справі про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.122, ч. 2 ст. 122, ч. 5 ст. 121 КУпАП закрити. В іншій частині постанову та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. залишити без змін.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Позивачем у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачами у справі є:

1) Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, адреса: м. Луцьк, вул. Залізнична, 15.

2) інспектор взводу №2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області лейтенант поліції Хилюк Дмитро Сергійовичо, адреса: м. Луцьк, вул. Залізнича, 15

Повне судове рішення складено та підписано 09 червня 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Ф. Кирилюк