Справа № 500/1181/20
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1181/20

25 червня 2020 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Баранюка А.З.

за участю:

секретаря судового засідання Габрилецької С.Є.

позивача: ОСОБА_1 ;

представника відповідача: Смика А.Я.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Підволочиського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову Управління обслуговування громадян Підволочиського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у зарахуванні до стажу роботи ОСОБА_2 періоду його роботи на посаді головного спеціаліста відділу планування, економіки і міжгосподарських зав`язків Підволочиського районного агропромислового об`єднання з 30.11.1986р. по 24.06.1992 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_2 період роботи з 30.11.1986р. по 24.06.1992р. на посаді головного спеціаліста відділу планування, економіки і міжгосподарських зав`язків Підволочиського районного агропромислового об`єднання - з 24.03.2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 17.11.2017 отримує пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 24.03.2020 позивач звернувся до Підволочиського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про переведення його на інший вид пенсій згідно Закону України "Про державну службу". Проте, листом від 02.04.2020 №224/03-13 відповідач відмовив у задоволенні вказаної заяви позивача через відсутність у нього 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державний службовців, оскільки до стажу державної служби періоду роботи з 30.11.1986 по 24.06.1992 в Підволочиському районному агропромисловому об`єднанні підстав немає. Позивач вважає вказане рішення відповідача протиправним, вважаючи, що не зарахування до стажу державної служби вказаний період його роботи на головного спеціаліста суперечить Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою КМУ від 03.05.94 р. № 283

Ухвалою судді від 25.05.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №500/1181/20 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

24.06.2020 представник відповідача подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому вказує, що враховуючи те, що документального підтвердження того, що відділ планування економіки і міжгосподарських зв`язків у період з 30.11.1986 по 24.06.1992 був структурним підрозділом апарату Підволочиського райвиконкому немає, тому для зарахування вказаного періоду до стажу державної служби підстави відсутні.

Ухвалою суду від 25.06.2020, занесеною до протоколу судового засідання, у даній справи здійснено заміну неналежного відповідача Підволочиський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на належного Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив відмовити в їх задоволенні.

Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача, представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали, що містяться у справі, встановив наступні факти.

Судом встановлено, що позивач з 17.11.2017 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивач 24.03.2020 звернувся до Підволочиського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про перехід на пенсію згідно Закону України "Про державну службу".

Листом №224/03-13 від 02.04.2020 позивачу відмовлено у вказаному переведенні. Дана відмова обґрунтована тим, що документального підтвердження того, що відділ планування економіки і міжгосподарських зв`язків у період з 30.11.1986 по 24.06.1992 був структурним підрозділом апарату Підволочиського райвиконкому немає, тому для зарахування вказаного періоду до стажу державної служби підстави відсутні.

Не погодившись із такими діями та рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 N 1058-ІУ (далі по тексту - Закон України N 1058-ІУ) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ст. 10 цього Закону України особі, яка має одночасно право на різні види, призначається один з цих видів пенсії за її вибором.

Частиною ч. 3 ст. 45 Закону України N 1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Загальні засади діяльності, статус державних службовців, які працюють в державних органах, а також особливості правовідносин щодо призначення та перерахунку пенсій державним службовцям, оплати праці державних службовців встановлені Законом України "Про державну службу".

01.05.2016 набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 N 889-VIII, згідно частини 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України "Про державну службу" від 16.12.93 N 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

У пункті 10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 889-VIII вказано, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

У пункті 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 889-VIII вказано, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Так, частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.93 N 3723-XII визначено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України " Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Відповідно до Порядку призначення пенсій деяким категоріям працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 14.09.2016 року N 622, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ".

При цьому, пунктом 2 цього Порядку передбачено, що згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 10 грудня 2015 р. "Про державну службу" на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. N 3723-XII " Про державну службу" (далі - Закон) в тому числі, мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. N 889-VIII " Про державну службу":

- мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України;

- займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

На момент звернення позивача до органу Пенсійного фонду із заявою про переведення на інший вид пенсії 24.03.2020 року порядок призначення пенсії для державних службовців врегульований Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 N 889-VIII, який набрав чинності 01.05.2016 року.

Згідно п. 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 N 229 передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом N 889-VIII обчислюється відповідно до п. 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону про державну службу.

Пунктом 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" визначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

З вищенаведеного вбачається, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.93 N 3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.93 N 3723-XII і Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 N 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 N 889-VIII - 01.05.2016 зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.93 N 3723-XII лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 N 889-VIII, та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.93 N 3723-XII вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішенні Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі N 822/524/18 та постанові Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі N 569/350/17, які відповідно до п. 5 ст. 242 КАС України підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Як встановлено судом, єдиною підставою для відмови позивачу у переведенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" є висновок відповідача про відсутність 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, внаслідок не врахування періоду роботи позивача на посаді головного спеціаліста відділу планування економіки і міжгосподарських зв`язків Підволочиського районного агропромислового об`єднання, оскільки відсутнє документальне підтвердження того, що відділ планування економіки і міжгосподарських зв`язків у період з 30.11.1986 по 24.06.1992 був структурним підрозділом апарату Підволочиського райвиконкому.

Проте, суд вважає вказану позицію відповідача помилковою, з огляду на наступне.

Як видно із записів трудової книжки позивача від 15.01.1980 р. серії БТ №6389368, 30.11.1986 ОСОБА_2 був прийнятий на посаду головного спеціаліста відділу планування економіки і міжгосподарських зв`язків Підволочиського районного агропромислового об`єднання та 24.06.1992 звільнений з даної посади у зв`язку з ліквідацією агропромислового об`єднання на основі рішення сесії районної ради від 14.04.91, п.1ст.40 КЗпП України.

У наказі голови районного агропромислового об`єднання №300 від 30.11.1986 про прийом на роботу, посада позивача більш конкретизована "головний економіст відділу планування економіки, міжгалузевих зв`язків районного агропромислового об`єднання".

Суд зазначає, що з довідки Підволочиської районної державної адміністрації від 16.12.2019 №01-42 слідує, що:

на підставі наказу Тернопільського обласного агропромислового комітету від 10 січня 1986 року № 12 Підволочиське управління сільського господарства ліквідовано і створено, як правонаступник Підволочиське районне агропромислове об`єднання;

відповідно до рішення Підволочиської районної державної адміністрації № 49 від 04.06.1992 року "Про ліквідацію районного агропромислового об`єднання" ліквідовано районне агропромислове об`єднання і створено Управління агропромислового комплексу районної державної адміністрації;

розпорядженням голови районної державної адміністрації № 315 "Про впорядкування структури Підволочиської районної державної адміністрації" 27 вересня 2000 року Управління агропромислового комплексу районної державної адміністрації реорганізовано в Управління сільського господарства і продовольства районної державної адміністрації, з правом правонаступника;

розпорядженням голови районної державної адміністрації № 812 " Про впорядкування структури Підволочиської районної державної адміністрації" 12 грудня 2005 року Управління сільського господарства і продовольства районної державної адміністрації реорганізовано в Управління агропромислового розвитку районної державної адміністрації, з правом правонаступника.

розпорядженням голови районної державної адміністрації №31-од 03 лютого 2016 року Управління агропромислового розвитку районної державної адміністрації реорганізовано в Відділ агропромислового розвитку районної державної адміністрації, який діє по даний час.

Суд зазначає, категорії посад державних службовців було введено лише Законом України "Про державну службу" N 3723-XII, який набув чинності 28 грудня 1993 року, тому робота до набрання ним чинності підлягала включенню до категорії посад державних службовців на підставі нормативно-правових актів, прийнятих в порядку, передбаченому частиною 3 статті 25 Закону України "Про державну службу".

Пунктом 2 Порядку обчислення стажу державної служби №283 від 03.05.1994р., затвердженим постановою Кабінету Міністрів України що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у ст.14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Згідно з додатком до Порядку № 283, до переліку державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби, віднесено, зокрема: виконавчі комітети місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управління, самостійні відділи, інші структурні підрозділи; місцеві органи державного управління міністерств і відомств УРСР та інших республік, а також СРСР.

Постановою Центрального Комітету Компартії України і Ради Міністрів Української РСР №429 від 10.12.1985 "Про подальше вдосконалення управління агропромисловим комплексом Української РСР" визначено, що Державний агропромисловий комітет Української РСР являється центральним органом державного управління агропромисловим комплексом республіки.

У свою чергу, Держагропром УРСР здійснював свою діяльність під керівництвом Ради Міністрів УРСР, а агропроми областей, районні агропромислові об`єднання - під керівництвом відповідно виконкомів обласних, районних рад народних депутатів.

Крім того, згідно положень Загальносоюзного класифікатора професій, посад та тарифних розрядів, затверджений Постановою Державного комітету СРСР по стандартам від 27.08.1986 р. № 016, посада "головний а спеціаліст" має код категорії "1229,3", що означає віднесення посади до керівних працівників апарату місцевих органів державної влади (адміністратор органів державної влади та місцевого самоврядування).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що спірний період підлягає зарахуванню до стажу державної служби, що дає позивачу право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону N 3723-XII.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з підстав та предмету спору, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в сукупності, суд дійшов до висновку, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви позивача про перехід з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком згідно із Законом України "Про державну службу", відповідач як суб`єкт владних повноважень діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення, тому відмова Управління обслуговування громадян Підволочиського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у зарахуванні до стажу роботи ОСОБА_2 періоду його роботи на посаді головного спеціаліста відділу планування, економіки і міжгосподарських зав`язків Підволочиського районного агропромислового об`єднання з 30.11.1986р. по 24.06.1992 року є протиправною.

Тому, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_2 період роботи з 30.11.1986р. по 24.06.1992р. на посаді головного спеціаліста відділу планування, економіки і міжгосподарських зав`язків Підволочиського районного агропромислового об`єднання з дати звернення - 24.03.2020 року.

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

За положеннями ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з п. 1 ч.3 та ч.4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.7 ст. статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно правової позиції викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19 та від 30.04.2020 року у справі № 826/4466/18 на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.

Проте, ані до позовної заяви, ані в подальшому, доказів здійснення оплати за надану правову допомогу позивач не надав, тому дана вимога не підлягає задоволенню.

Згідно частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 840,80 грн, що документально підтверджується квитанцією № 43 від 18.05.2020 року.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 840,80 грн підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Визнати протиправною відмову Управління обслуговування громадян Підволочиського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у зарахуванні до стажу роботи ОСОБА_2 періоду його роботи на посаді головного спеціаліста відділу планування, економіки і міжгосподарських зав`язків Підволочиського районного агропромислового об`єднання з 30.11.1986р. по 24.06.1992 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_2 період роботи з 30.11.1986р. по 24.06.1992р. на посаді головного спеціаліста відділу планування, економіки і міжгосподарських зав`язків Підволочиського районного агропромислового об`єднання - з 24.03.2020року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 червня 2020 року.

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Майдан Волі, 3,м. Тернопіль,46001.

Головуючий суддя Баранюк А.З.