Справа № 160/9616/18
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

16 червня 2020 року Справа №160/9616/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Врони О.В., розглянувши в письмовому провадженні у місті Дніпрі заяву ОСОБА_1 у порядку статті 382 КАС України про накладення штрафу за неналежне виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду в адміністративній справі № 160/9616/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №160/9616/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 березня 2019 року в адміністративній справі № 160/9616/19 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області при проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 щодо зменшення розміру пенсії за вислугу років з 90% на 70% грошового забезпечення;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 1 січня 2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб», у порядку і розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Рішення суду набрало законної сили 09.04.2019 року.

31.05.2019 року ОСОБА_1 отримано виконавчий лист у справі №160/9616/18.

04.06.2019 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ванжою О.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 59260833.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області направило начальнику відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служи Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області лист від 19.06.2019 року за № 12839/08-01/26 в якому, зокрема, зазначено:

- на виконання рішення суду, Головним управлінням здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 ;

- доплата за період з 09.04.2019 року по 31.05.2019 року нарахована в розмірі 4040,40 грн., виплачена у червні 2019 року;

- доплата за період з 01.01.2018 року по 08.04.2019 року в розмірі 25494,60 грн. буде виплачена в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649;

- з 01.06.2019 року ОСОБА_1 отримує пенсію з урахуванням рішення суду від 07.03.2019 року в розмірі 11658,46 грн.

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області листом від 01.07.2019 року № 02.1-33/9188 направлено ОСОБА_1 копію листа ГУ ПФУ у Дніпропетровській області від 19.06.2019 року за № 12839/08-01/26 з відповідними додатками.

ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

28.08.2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/9616/18 від 07.03.2019 року та порушення прав позивача, підтверджених рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/9616/18 від 07.03.2019 року.

В обгрунтування заяви зазначено, що перерахована недоплачена пенсія з урахуванням виплачених сум за період з 01.01.2018 року по 08.04.2019 року не виплачена. Також, 90% сум грошового забезпечення, визначених рішенням суду не виплачуються, а виплачується 75% сум грошового забезпечення.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено: прийнято окрему ухвалу, якою визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неналежного виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 у справі №160/9616/18, а саме, щодо невиплати пенсії за проведеними розрахунками за період з 09.04.2019 року по 31.05.2019 року та за період з 01.01.2018 року по 08.04.2019 року та поточної виплати з урахуванням 90% сум грошового забезпечення і направлено її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; встановлено місячний строк з дня отримання ухвали для надання відповіді на виконання цієї ухвали.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30.01.2020 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишено без задоволення, окрему ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2019 року - без змін.

23.03.2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звіт про виконання окремої ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2019 року, в якому зазначено наступне:

- доплата за період з 01.01.2018 року по 08.04.2019 року у розмірі 25494,60 грн. ОСОБА_1 буде виплачена в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649;

- доплата за період з 09.04.2019 року по 31.05.2019 року у розмірі 4040,40 грн. була виплачена ОСОБА_1 в червні 2019 року;

- ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію у розмірі 11658,46 грн.;

- таким чином, покладені судом зобов`язання вчинити дії щодо перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 виконані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в порядку, встановленому судовим рішенням та в межах повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

21.05.2020 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень за невиконання рішення суду, а саме позивач просить накласти штраф на першого заступника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Дуксову Л. (згідно звіту наданого суду суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення) штраф у сумі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обгрунтування клопотання позивачем зазначено, що станом на 20.05.2020 року доплата пенсії за період з 01.01.2018 року по 08.04.2019 року в розмірі 25494,60 грн. не виплачена, фактично рішення суду не виконується. Звіт про прийняті заходи по виконанню окремої ухвали від 06.09.2019 року у справі №160/9616/18 першим заступником Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Дуксовою Л. надано з порушенням місячного терміну, починаючи з 30.01.2020 року дати набрання судовим рішенням законної сили, а саме лише 23.03.2020 року без надання доказів виконання рішення в частині виплати доплати за період з 01.01.2018 року по 08.04.2019 року у розмірі 25494,60 грн. Чинним законодавством не передбачено виконання рішення суду в порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649, на яку посилається у своєму звіті перший заступник керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Дуксова Л.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 року клопотання ОСОБА_1 в порядку статті 382 КАС України про накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду, штрафу у справі № 160/9616/18 призначено до розгляду у судовому засіданні на 16.06.2020 року.

На виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 року відповідачем направлено до суду 15.06.2020 року засобами електронного зв`язку пояснення на клопотання, в яких просив відмовити в задоволенні клопотання.

В обгрунтування пояснень Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зазначено, що відповідно до постанови Кабінет Міністрів України від 22.08.2018 року №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» доплата за період з 01.01.2018 року по 08.04.2019 року у розмірі 25494,60 грн. обліковується відповідно до Порядку ведення рішень суду в реєстрі рішень (реєстраційний номер 47966), виконання яких здійснюється постановою правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 року №20-1.

Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду. Фактична невиплата нарахованих коштів зумовлена тим, що виділені бюджетні кошти на виконання судових рішень, боржником в яких є Пенсійний Фонд України, спрямовуються на безумовне виконання таких рішень у порядку черговості. Органи Пенсійного Фонду України фінансують вказані види пенсійних виплат за рахунок коштів Державного бюджету, реалізуючи бюджетну програму КПКВК 2506020 «Дотація Пенсійному Фонду України на виплату пенсій, надбавок та підвищень до пенсії за різними пенсійними програмами» у межах виділених асигнувань.

15.06.2020 року від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд клопотання без участі заявника.

Вирішуючи по суті заявлені вимоги, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Постановою Кабінету Міністрів України «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» від 22.08.2018 № 649 затверджено «Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» (далі Порядок № 649).

Порядок № 649 визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Додатково суд звертає увагу, що Порядок №649 не містить обмежень щодо виплати заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду будь-яким особам, в тому числі і внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 649 боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 649 черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника.

Пунктом 5 Порядку № 649 встановлено, що для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України:

- документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника;

- копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа;

- розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Перевірку обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті, проводить в Пенсійному фонді України комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (пункт 6 Порядку № 649).

Відповідно до пункту 10 Порядку № 649 виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.

За правилами статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Наведена норма кореспондується із положеннями статті 370 КАС України, згідно якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Конституційний Суд України у рішенні № 18-рп/2012 від 13.12.2012 (справа № 1-26/2012) зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу № 1-7/2013 Конституційний Суд України у рішенні № 5-рп/2013 від 26.06.2013 звернув увагу, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Таким чином, з моменту набрання законної сили судовим рішенням виникає безумовний обов`язок його виконання.

Судом встановлено, Головним управлінням на виконання рішення суду здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 ; здійснено розрахунок доплати за період з 09.04.2019 року по 31.05.2019 року, нарахована доплата в розмірі 4040,40 грн., виплачена у червні 2019 року; здійснено розрахунок доплати за період з 01.01.2018 року по 08.04.2019 року в розмірі 25494,60 грн., яка буде виплачена в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649; відповідачем вказано, що з 01.06.2019 року ОСОБА_1 отримує пенсію з урахуванням рішення суду від 07.03.2019 року в розмірі 11658,46 грн.

В матеріалах справи містяться відповідні розрахунки доплат та перерахунку пенсії відповідача з 01.06.2019 року, натомість матеріали справи не містять інформації щодо виплати перерахованих сум.

Отже, позивачу на виконання рішення суду від 07.03.2019 у справі №160/9616/18 здійснено лише нарахування сум, проте виплата зазначених сум не здійснена, у зв`язку із чим суд вважає, що Головним управлінням пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не виконано рішення суду в повному обсязі.

Таким чином, наявними у справі доказами не встановлено виконання судового рішення від 07.03.2019 у справі №160/9616/18 в повному обсязі.

Аналогічні обставини були встановлені Дніпропетровським окружним адміністративним судом в окремій ухвалі від 06.09.2019 року та Третім апеляційним адміністративним судом в постанові від 30.01.2020 року.

Надаючи суду звіт про виконання окремої ухвали, поданий до суду 23.03.2020 року, змін з моменту розгляду попереднього клопотання в порядку статті 383 КАС України в становищі позивача щодо виплати перерахованих сум пенсій не відбулось.

Вирішуючи питання щодо доцільності накладення штрафу на посадову особу Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

На підставі ч.2 ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу статті 382 КАС України встановлено, що вона містить альтернативну норму стосовно подальших дій суду, у випадку встановлення судом за результатами розгляду звіту неналежне виконання рішення суду.

Згідно з положеннями статті 129 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

В силу наведеної норми, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди» застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Рисовський проти України (№29979/04) висловив правову позицію, відповідно до якої принцип належного урядування, зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Європейський суд з прав людини у справі Горнсбі проти Греції (Case of Hornsby v. Greece, Страсбург, 19.03.1997 року) наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах Алпатов та інші проти України (заява №7321/05 та 107 інших заяв), Робота та інші проти України (заява №7158/04 та 88 інших заяв), ОСОБА_2 та інші проти України (заява №12405/06 та 118 інших заяв), ПМП Фея та інші проти України (заява №27617/06 та 126 інших заяв), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 124 Конституції України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 382 КАС України).

Зокрема, в постанові від 3 квітня 2019 року у справі №820/4261/18 Верховний Суд встановив необхідність існування в спірних правовідносинах обставин, з якими стаття 382 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. У зв`язку з цим, суди попередніх інстанцій при вирішенні спору мають дослідити характер правовідносин, що виникли між сторонами та звертати увагу, що підставою звернення до суду з даним позовом є невиконання судового рішення. Порушенням норм процесуального права є незастосування спеціальних правових норм, передбачених у статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до підпунктів 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне та в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Таким чином, виплати здійснює Головне управління Пенсійного фонду України винятково коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що виплата нарахованих (перерахованих) сум пенсій та довічного грошового утримання судді у відставці за рішенням суду здійснюється, зокрема, коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Черговість виконання судових рішень визначається датою їх надходження.

Як було встановлено судом, Головним управлінням Пенсійного фонду в Дніпропетровській області було здійснено перерахунок пенсійних виплат позивача та визначено суму до сплати у розмірі 25494,60 грн.

Відповідачем було включено доплату за період з 01.01.2018 року по 08.04.2019 року до відповідного реєстру згідно з Порядком ведення рішень суду в реєстрі рішень за №47966, виконання якої здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 року №20-1.

Таким чином, відповідач в особі першого заступника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Дуксової Л. вживає заходів на виконання рішення суду.

Суд погоджується з позицією заявника, що вказані заходи наразі не призвели до повного виконання рішення суду, однак, вчинення відповідачем відповідних дій, спрямованих на виконання рішення суду є встановленим фактом під час розгляду клопотання.

Фактична невиплата нарахованих 25494,60 грн. зумовлена тим, що виділені бюджетні кошти на виконання судових рішень, боржником в яких є Пенсійний фонд України, спрямовуються на безумовне виконання таких рішень у порядку черговості прийняття. Тому, за умови дотримання Головним управлінням Пенсійного фонду у Дніпропетровській області встановленого порядку виконання судового рішення, рішення щодо накладення штрафу на керівника управління є передчасним, оскільки жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Аналогічну позицію Верховний Суд України висловив, зокрема, в ухвалі від 19 травня 2015 року № 21-1044а15 та в постанові від 22 листопада 2016 року у справі № 804/5081/13-а та підтримав Верховний Суд, зокрема, у постановах від 24 січня 2018 року у справі № 405/3663/13-а, від 16 липня 2018 року у справі № 811/1469/18.

Переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.04.2020 року у справі №560/523/19.

Суд також зазначає, що стаття 113 Конституції України встановлює, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади та у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» діяльність Кабінету Міністрів України ґрунтується на принципах верховенства права та законності.

Приписи статті 117 Конституції України визначають, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови та розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови та розпорядження.

Отже, Порядок № 649, розроблений та затверджений Кабінетом Міністрів України на виконання своїх конституційних повноважень для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних та інших пов`язаних з ними виплат, є обов`язковим для виконання всіма органами та посадовими особами, включаючи органи Пенсійного фонду України.

Зважаючи на те, що Головне управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області виконало конкретні заходи, спрямовані на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 року, дотримуючись Порядку № 649, суд доходить до висновку про передчасність застосування до першого заступника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Дуксової Л. штрафу за несвоєчасне виконання судового рішення.

Відтак, в задоволенні клопотання позивача про накладення штрафу належить відмовити.

Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №704/1547/17 сформулював правову позицію, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту можна, зокрема, встановити новий строк подання звіту. Тобто, суд вправі вжити заходів реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту. Для підтвердження мотивації такого підходу потрібно керуватися абзацом першим підпункту 3.2 пункту 3, абзацу другого пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року №16-рп/2009, де зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини, а виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Як встановлено судом та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 року на момент подання відповідачем звіту від 23.03.2020 року виконано не в повному обсязі, що свідчить про наявність підстав для визнання поданого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звіту від 23.03.2020 року таким, що не підтверджує виконання рішення суду у повному обсязі.

У зв`язку з цим, суд на підставі частини першої статті 382 КАС України вважає за необхідне встановити новий строк для подання відповідачем звіту про виконання судового рішення в цій справі.

Керуючись статтями 243, 248, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 у порядку статті 382 КАС України про накладення штрафу за неналежне виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду в адміністративній справі №160/9616/18 відмовити.

Встановити новий строк для подання звіту про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 березня 2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подати протягом одного місяця з дня отримання даної ухвали до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення в адміністративній справі №160/9616/18.

Направити копію ухвали Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для виконання.

Копію ухвали направити ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона