Справа № 448/1036/16-а
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Білоус Ю.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 рокуЛьвівСправа № 448/1036/16-а пров. № А/857/5513/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Макарика В.Я., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 08 квітня 2020 року у справі № 448/1036/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужб, Заступника начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ :

22.08.2016р. позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Галицької митниці Держмитслужби, Заступника начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови у справі про порушення митних правил № 2928/20917/16 від 10.08.2016р.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 08.04.2020р. позов задоволено. Суд скасував постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС Мірошніченко М.І. від 10.08.2016р. в справі про порушення митних правил №2928/20917/16 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.3 ст.470 МК України та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 гривень.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Галицька митниця Держмитслужби подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Мостиського районного суду Львівської області від 08.04.2020р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи, під час аналітично-перевірочних заходів з використанням баз даних, а саме ЄАІС ДФС, митним органом встановлено, що 19.10.2015р. близько 02.46 год через митний пост «Мостиська» Львівської митниці ДФС каналом позначеним символом зеленого кольору («зелений коридор») громадянин України ОСОБА_1 ввіз на митну територію України транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN PASSAT», VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , в митному режимі «транзит».

Згідно з даними АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України, зазначений транспортний засіб з митної території України станом на 16.00 год. 11.07.2016р. не вивозився та у інший митний режим, згідно з нормами чинного законодавства - не поміщений.

Зокрема, в ході митного контролю даного транспортного засобу та внесення даних про транспортний засіб та осіб, які слідували в ньому, шляхом здійснення оперативного запиту до АСМО Інспектор та ЄАІС ДФС України встановлено, що вказаний транспортний засіб ОСОБА_1 ввіз на територію України без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів, на строк, передбачений нормами ст.95 МК України для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Тобто, станом на 11.07.2016р. позивач не вивіз із території України вищевказаний транспортний засіб який ввіз на територію України 30.10.2018р. у зв`язку з чим порушив строк транзитних перевезень який встановлений ст.95 Митного кодексу України.

10.08.2016р. заступник начальника Львівської митниці ДФС Мірошніченко М.І. відносно ОСОБА_1 виніс постанову в справі про порушення митних правил № 2928/20917/16, якою останнього визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та накладено штраф у розмірі 8500 грн. 00 коп.

ч.1 ст.458 Митного кодексу України передбачено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Із змісту ч.3 ст.470 Митного кодексу України видно, що перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.1 ст.95 Митного кодексу України строк транзитного перевезення для автомобільного транспорту становить 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

ч.1 ст.460 Митного кодексу України передбачено, що вчинення порушень митних правил, передбачених ч.3 ст.469, ст.470, ч.3 ст.478, ст.481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

В ст. 95, ст. 192 Митного кодексу України передбачено, що до строку перебування транзитних товарів на митній території України не включається час дії аварії чи обставин непереборної сили.

п. 5 розділу VIII наказу Міністерства фінансів № 657 від 31 травня 2012 року «Про виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 жовтня 2012 року за № 1669/21981 передбачено, що якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.

Таким чином, законодавством чітко визначено умови можливості не включення до строків транзитного перевезення часу дії обставин непереборної сили чи аварії та/або ліквідації їх наслідків: документальне підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили; вчасне (до закінчення встановленого строку транзитного перевезення) письмове інформування перевізником найближчого митного органу про обставини події.

Однак, позивач ОСОБА_1 всупереч ст. 77 КАС України не надав суду належних, достовірних та допустимих доказів які свідчать про те, що останній в межах десятиденного строку, з часу ввезення транспортного засобу, звертався до митного органу із письмовою заявою та подавав інформацію про обставини аварії, непереборної сили тощо.

Щодо доводів позивача, що він не переміщував через державний кордон України транспортний засіб «VOLKSWAGEN PASSAT», VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , а переміщувався в даному транспортному засобі як пасажир, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Так, ст. 495 МК України передбачено, що доказами у справі про порушення митних правил є, зокрема, інші документи (належним чином завірені їх копії або витяги з них) та інформація, у тому числі ті, що перебувають в електронному вигляді.

Зокрема, встановлення факту ввезення вищевказаного транспортного засобу на митну територію України ОСОБА_1 відбулось за допомогою електронних баз даних «Інспектор» та ЄАІС ДФС, що підтверджується відповідним витягом та є безспірним фактом.

Відповідно до п. 7 «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» затверджених Наказом Державної митної служби України від 17.11.2005р. № 1118, власник транспортного засобу або вповноважена особа, який переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред`являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Згідно п. 9 «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» затверджених Наказом Державної митної служби України від 17.11.2005р. № 1118, не підлягає пропуску через митний кордон України транспортний засіб, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

п.34 ч.1 ст.4 МК України визначено, що перевізник - особа, яка здійснює перевезення товарів через митний кордон України та/або між органами доходів і зборів на території України або є відповідальною за такі перевезення.

Із змісту п. 2 ч.2 ст.191 МК України видно, що перевізники зобов`язані: у строк, встановлений статтею 95 цього Кодексу, доставляти товари до органу доходів і зборів призначення, а також подавати передбачені законодавством документи на них.

Таким чином, враховуючи, що транспортний засіб ввезено на митну територію України позивачем, обов`язок вивезення такого покладено на нього та, відповідно, в нього наявні документи на право користування цим транспортним засобом.

При цьому, виготовлення копій документів (свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, доручень на користування ними, паспортів громадян тощо) та зберігання їх у справах митних органів нормативно-правовими актами чи питань державної митної справи не передбачено.

Тобто, безпідставними є доводи позивача щодо його перебування у транспортному засобі лише в якості пасажира, оскільки у відомості з Єдиної автоматизованої інформаційної системи Департаменту митної справи ДФС України вноситься інформація стосовно особи, яка керувала автомобілем, а не перебувала у ньому в якості пасажира.

п.7 Типової технологічної схеми здійснення митного контролю автомобільних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012р. № 451 передбачено, що митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів у пунктах пропуску здійснюється шляхом застосування таких форм митного контролю:

-перевірка документів та відомостей, які відповідно до законодавства надаються митним органам під час переміщення автомобільних транспортних засобів і товарів через митний кордон України;

-митний огляд (огляд та переогляд автомобільних транспортних засобів і товарів, огляд та переогляд ручної поклажі та багажу, особистий огляд громадян);

-усне опитування громадян та посадових осіб підприємств;

-облік автомобільних транспортних засобів і товарів;

-взяття проб (зразків) товарів;

-використання службових собак, технічних та спеціальних засобів контролю;

-подання запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, наданих митним органам.

п.2 розділу І «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» затверджених Наказом Державної митної служби України від 17.11.2005р. № 1118 визначено терміни, що вживаються в цих правилах, а саме:

- вантажна митна декларація - використовується як ДКД у разі переміщення ТЗ, нового або знятого з реєстраційного обліку у відповідних підрозділах реєстраційних органів України або іноземної держави, транзитом через митну територію України.

Згідно п.6 розділу І «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» затверджених Наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 року № 1118 визначено:

- квитанція МД - застосовується при внесенні грошової застави в сумі податків і зборів, що підлягають сплаті при ввезенні ТЗ на митну територію України з метою вільного обігу, в разі транзиту, як гарантія доставки ТЗ до митного органу призначення або прийняття ТЗ митним органом на зберігання.

В п.3.1 розділу IV «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» затверджених Наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 р. № 1118 передбачено, що у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територію України ТЗ, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом ТЗ, зареєстрованого постійно в цьому органі та який йому належить, що підтверджується відповідним документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом, декларування такого транспортного засобу здійснюється в усній формі.

ч.1 ст.381 МК України встановлено, що транспортні засоби особистого користування, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, дозволяється ввозити на митну територію України з метою транзиту без письмового декларування та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів з метою вільного обігу.

При цьому, згідно з гл. 55 розділ XII МК України поміщення громадянином - резидентом транспортного засобу, постійно зареєстрованого у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, у будь-який інший митний режим ніж транзит супроводжуватиметься обов`язковим письмовим декларуванням цього транспортного засобу та виконанням інших митних формальностей, передбачених Митним кодексом України (письмове зобов`язання про зворотне вивезення, застосування заходів гарантування тощо).

Аналіз вказаних норма дає підстави дійти висновку, що виготовлення копій документів (свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, доручень на користування ними, паспортів громадян тощо) та зберігання їх у справах митних органів нормативно-правовими актами з питань державної митної справи не передбачено.

Тому, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те що митним органом не надано ксерокопії документів які надавались позивачем під час ввезення транспортного засобу на мину територію України є помилковими.

При цьому, пропуск даного транспортного засобу відбувається після перевірки в усній формі контролюючим органом документів, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження), оскільки саме їх відсутність передбачає відмову у пропуску через державний кордом на територію України.

Крім того, п.2.3.2.17 Технологічної схеми пропуску осіб, транспортних засобів і вантажів у міжнародному автомобільному пункту пропуску через державний кордон України «Краковець», затвердженої наказом Мостиського прикордонного загону від 12.08.2011р. № 915 передбачено, що митний контроль здійснюється посадовою особою митного органу шляхом візуального огляду транспортного засобу, перевірку документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб (користування ним), реєстраційних (технічних) документів, документів, що підтверджують постійне місце проживання особи, а також внесення відповідного електронного журналу відомостей про модель та місце проживання водія та інші дані транспортного засобу.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає зазначити, що у базу даних митниці не вноситься інформація про пасажирів транспортних засобів, а тому з врахуванням п.2.3.2.17 Технологічної схеми пропуску осіб, транспортних засобів і вантажів у міжнародному автомобільному пункту пропуску через державний кордон України «Краковець» у базу даних внесено саме дані позивача, який є водієм «VOLKSWAGEN PASSAT», VIN: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Щодо доводів позивача про звернення до правоохоронних органів про вчинення відносно нього шахрайських дій, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України підставою звільнення від доказування є вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Зокрема, сам факт звернення у правоохоронні органи не підтверджує, що проти позивача вчинені злочинні дії, і на даний момент інформації про прийняте рішення щодо вчинення відносно нього протиправних дій третіх осіб немає.

ч. 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу.

Таким чином, колегія суддів не бере до уваги доводи позивача, що він звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення відносно нього злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України (шахрайство), що підтверджується копіями даної заяви, талона-повідомлення про її прийняття та відповіді Мостиського відділення поліції Яворівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області від 03.08.2016р. № 6375/55/02/04-16, оскільки належним доказом може бути лише вирок суду, який набрав законної сили і яким встановлено та підтверджено факт вчинення конкретними особами вказаного кримінального правопорушення (злочину), однак такого вироку позивач суду не надав, а тому факт звернення у правоохоронні органи не підтверджує, що проти позивача вчинені злочинні дії.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідачі як суб`єкти владних повноважень діяли в межах повноважень та у спосіб що визначені законами та Конституцією України.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову, якою в позові відмовити.

Керуючись ст.ст.243, 286, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби задовольнити.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 08 квітня 2020 року у справі № 448/1036/16-а - скасувати.

В позові ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби, Заступника начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови про порушення митних правил відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя В.Я. Макарик

Суддя Р.М. Шавель

Постанова в повному обсязі складена 26.06.2020р.