Справа № 320/3911/19
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 року справа № 320/3911/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки),

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДФС у Київській області, в якому позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 16.12.2019 (а.с. 71-74), просить суд визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 №Ф-149051-52 на суму 18276,72 грн. та від 09.08.2019 №Ф-149051-52 на суму 23785,08 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 18.04.2006 по 19.07.2019, перебував з 20.04.2006 на податковому обліку у Броварській ОДПІ на загальній системі оподаткування. При цьому останню податкову звітність - податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік подав 29.04.2014, після чого звітності не подавав, з 2014 року підприємницької діяльності не здійснював, доходів від такої діяльності не отримував, оскільки у 2014 році виїхав на постійне місце проживання за кордон до Литовської Республіки, отримавши в даній країні посвідку на проживання. Позивач вказав, що 21.05.2018 він був знятий з реєстрації за місцем проживання в Україні, а належний йому житловий будинок в Україні разом з усім майном продав іншій особі. На думку позивача, чинне на момент виїзду за межі України законодавство у 2014 році не зобов`язувало його сплачувати єдиний внесок за відсутності у суб`єкта підприємницької діяльності доходів.

Також у позовній заяві позивач зазначає, що оскаржувані вимоги винесено відповідачем безпідставно, без проведення документальної перевірки та складення відповідного акту, на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, що на думку позивача, не відповідає вимогам ч. 2 та 3 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

При цьому, позивач вказує, що вимоги ГУ ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 №Ф-149051-52 на суму 18276,72 грн. та від 09.08.2019 №Ф-149051-52 на суму 23785,08 грн. не вручені платнику у визначений законом строк та спосіб, чим порушено право позивача на їх оскарження в порядку, визначеному ст. 56 ПК України, що є однією з підстав для скасування вказаних вимог, оскільки враховуючи їх невручення визначені в них зобов`язання зі сплати ЄСВ є неузгодженими.

Позивач звертає увагу на те, що відповідачем незаконно включено до вимоги від 09.08.2019 №Ф-149051-52 суму того ж самого внеску за той же самий період (2017-2018 р.р.) у тому самому розмірі, що і у вимозі від 04.02.2019 №Ф-149051-52, та додано заборгованість з єдиного внеску за І півріччя 2019 року, що вказує на факт подвійного нарахування єдиного внеску за один і той самий період, а саме за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 в сумі 18276,72 грн.

Крім того, позивач вказує, що 23.10.2019 він звернувся зі скаргою до Державної фіскальної служби України на податкову вимогу від 09.08.2019 №Ф-149051-52, однак рішенням ДПС України від 27.11.2019 скаргу залишено без розгляду, мотивуючи порушенням 10-денного строку на її подання.

Відтак, на думку позивача, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 №Ф-149051-52 та від 09.08.2019 №Ф-149051-52 є протиправними та підлягають скасуванню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.07.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач проти позову заперечує, у відзиві на позовну заяву (а.с.49-52) та запереченнях на заяву про збільшення позовних вимог (а.с.87-90) проти позовних вимог просить суд відмовити в їх задоволенні. Відповідач зазначає, що згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець у період з 18.04.2006 по 19.07.2019, перебував на обліку в Головному управлінні ДФС у Київській області як платник єдиного внеску на загальній системі оподаткування.

Відповідач вказує, що починаючи з 01.01.2017 фізичні особи-підприємці на загальній системі оподаткування, які не отримували дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці року, зобов`язані сплачувати єдиний внесок за себе не менше мінімального страхового внеску за місяць: у 2017 році не менше 704,00 грн. за місяць, у 2018 році - не менше 819,06 грн., у 2019 році - не менше 918,06 грн. за місяць. При цьому, відповідач вказує, що з 01.01.2018 впроваджено автоматичні щоквартальні нарахування єдиного внеску, тобто фізичні особи-підприємці зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідач також зазначає, що згідно з даними інтегрованої картки платника податків у позивача по єдиному соціальному внеску автоматично здійснені нарахування за 2017 рік; I, II, III та IV квартали 2018 року; І квартал 2019 року, а всього нараховано за 2017-2019 роки мінімального єдиного внеску в сумі 23785,08 грн.

Наявність в інтегрованій картці платника позивача заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску на підставі ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" стала підставою для винесення відповідачем вимог про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 №Ф-149051-52 на суму 18276,72 грн. та від 09.08.2019 №Ф-149051-52 на суму 23785,08 грн.

Також, відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №826/11623/16, відповідно до якої обчислення єдиного внеску та формування вимоги про сплату боргу здійснюється не лише на підставі актів перевірки, але й на підставі облікових даних з інформаційної системи фіскального органу. Отже вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця борг з єдиного внеску.

Крім того, відповідач зазначив, що позивач у порушення вимог п.70.7 ст. 70 Податкового кодексу України не повідомив контролюючий орган про зміну даних, які вносяться до облікової картки, зокрема, щодо зміни адреси місця реєстрації. Тому, на думку відповідача, оскаржувані вимоги вручено позивачу належним чином.

Позивач у відповіді на відзив на позовну заяву та письмових поясненнях щодо заперечень відповідача на заяву про збільшення позовних вимог (а.с.66-67, 95) вказав, що виїжджаючи на постійне місце проживання за кордон у 2014 році позивач не знав і не міг передбачити, що в майбутньому Законом України від 06.12.2016 №1774-VІ будуть внесені зміни, які зобов`язуватимуть фізичну особу-підприємця сплачувати внесок незалежно від отримуваного доходу. Крім того, вказав, що на момент формування вимоги від 09.08.2019 №Ф-149051-52 згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань була наявна інформація про припинення державної реєстрації підприємницької діяльності позивача, а саме 19.07.2019, номер запису 3013375. А тому відповідач повинен був керуватися нормами абз.2 п.58.3 ст. 58 ПК України та надсилати вимоги від 04.02.2019 №Ф-149051-52 на суму 18276,72 грн. та від 09.08.2019 №Ф-149051-52 на суму 23785,08 грн. за місцем останнього відомого місцезнаходження фізичної особи, тобто у м. Вільнюс.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 замінено відповідача по справі Головне управління ДФС у Київській області на правонаступника - Головне управління ДПС у Київській області.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Піщанським РВ УМВС України у Вінницькій області 14 липня 1999 року (а.с.11-12).

Позивач 18.04.2006 зареєстрований фізичною особою-підприємцем (ідентифікаційний номер фізичної особи - платника податків та інших обов`язкових платежів НОМЕР_2 ) за місцем проживання: АДРЕСА_1 , про що зроблено запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за №2 001241, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 19.07.2019 №24655926 та копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_3 , виданого Броварською районною державною адміністрацією Київської області (а.с.16, 19).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) перебував на обліку в Головному управлінні ДФС у Київській області (Броварське управління) як платник податків у період з 20.04.2006 по 19.07.2019, на загальній системі оподаткування, що не заперечується сторонами.

19.07.2019 позивачем припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця за власним рішенням, про що свідчать дані про відповідний реєстраційний запис від 19.07.2019 №3013375 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.20).

У позовній заяві позивач стверджує, що з 2014 року в Україні не проживав, підприємницьку діяльність не здійснював, звітів не подавав, доходів не отримував, оскільки виїхав на постійне місце проживання до Литовської Республіки, отримавши відповідні документи, де проживає на цей час. На підтвердження вказаних обставин позивач надав суду наступні докази:

- копію паспорту громадянина України, з якого вбачається, що позивач з 18.12.2002 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та 21.05.2018 знятий з місця реєстрації за вказаною адресою;

- копію договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.05.2018, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області в реєстрі за №2490, яким підтверджується, що 25.05.2018 позивач передав у власність (продав), а ОСОБА_2 прийняв у власність належний позивачу житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.40-41);

- копію тимчасової посвідки LT7408756 від 28.04.2017 на проживання у Литовській Республіці, з якої вбачається, що позивач проживає у місті Вільнюс з 28.04.2017 по 28.04.2019 (а.с.14);

- копію тимчасової посвідки LT7462161 від 28.04.2019 на проживання у Литовській Республіці, з якої вбачається, що позивач проживає у місті Вільнюс з 28.04.2019, видана терміном до 28.04.2021 (а.с. 15).

На адвокатський запит представника позивача Державною прикордонною службою України в листі від 12.07.2019 №0.184-25143/0/15-19-Вих повідомлено про те, що ОСОБА_1 здійснював тимчасовий в`їзд/виїзд на територію України, зокрема, з 10.02.2017 по 26.02.2017 (16 днів), з 04.05.2017 по 16.05.2017 (12 днів), з 06.09.2017 по 20.09.2017 (14 днів), з 24.04.2018 по 27.05.2018 (33 дні), з 18.03.2019 по 29.03.2019 (12 днів) (а.с.22).

04.02.2019 ГУ ДФС у Київській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №Ф-149051-52, якою позивача повідомлено, що станом на 31.01.2019 заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 18276,72 грн. З тексту оскаржуваної вимоги вбачається, що підставою для її винесення стали дані інформаційної системи органу доходів і зборів (а.с.31).

На підтвердження доказів направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 №Ф-149051-52 на адресу позивача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1, відповідач надав копію Списку згрупованих поштових відправлень №28 від 07.02.2019 (а.с.62-63) та копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за унікальним номером відправлення 855 з відміткою про вручення даної вимоги - 09.02.2019 (а.с.59).

У свою чергу, у позовній заяві позивач стверджує, що вимогу від 04.02.2019 №Ф-149051-52 він не отримував у зв`язку з тим, що позивач не проживає в Україні та взагалі продав будинок, на адресу якого відповідачем направлено вимогу. При цьому зазначає, що вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 № Ф-149051-52 отримано сторонньою особою, а саме новим власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 - ОСОБА_2 .

Так, на адвокатський запит від 05.07.2019, ОСОБА_2 у листі від 10.07.2019 повідомив про те, що він 25.05.2018 придбав у ОСОБА_1 житловий будинок за вказаною адресою: АДРЕСА_2 , та зі слів ОСОБА_1 йому відомо, що позивач знявся з реєстрації за місцем проживання та виїхав на постійне місце проживання за кордон до однієї з країн Прибалтики, при цьому контактних даних та нової адреси йому не повідомив. ОСОБА_2 зазначив, що у лютому 2019 року йому помилково було вручено адресовану поштою на ім`я ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 № Ф-149051-52 на суму 18276,72 грн., до якої він не має відношення. Вказав, що дану вимогу він повернув відправнику - ГУ ДФС у Київській області разом із заявою, в якій просив не надсилати більше на його адресу поштової кореспонденції на ім`я ОСОБА_1 , оскільки останній за вказаною адресою не проживає (а.с.28).

Факт направлення ОСОБА_2 - новим власником будинку за адресою: АДРЕСА_2 , вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 № Ф-149051-52 на суму 18276,72 грн. на адресу ГУ ДФС у Київській області підтверджується копією його заяви від 12.02.2019, до якої також додано копію договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.05.2018 та копію паспорту ОСОБА_1 з відміткою про зняття з реєстрації за вказаною адресою (а.с.29-30).

03.04.2019 державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Матвієнком Є.С. відкрито виконавче провадження №58780415 з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 №Ф-149051-52 (а.с.35, зворотній бік).

Крім того, 09.08.2019 відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-149051-52, якою позивача повідомлено, що станом на 31.07.2019 заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування становить 23785,08 грн. З тексту оскаржуваної вимоги вбачається, що підставою для її винесення стали дані інформаційної системи органу доходів і зборів (а.с.91).

Відповідачем не надано суду будь-яких доказів направлення на адресу позивача вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09.08.2019 № Ф-149051-52, при цьому у запереченнях на заяву про збільшення позовних вимог від 08.01.2020 відповідач зазначив, що фізичні особи зобов`язані надавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки, протягом місяця з дня виникнення таких змін, однак позивач не повідомив контролюючий орган про зміну даних, які вносяться до облікової картки, а саме місця реєстрації, тому вважає, що вимога від 09.08.2019 № Ф-149051-52 вручена належним чином.

Позивач в свою чергу в заяві про збільшення позовних вимог зауважив, що вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.08.2019 № Ф-149051-52 було неправомірно вручено працівниками пошти у поштовому відділенні с.Красилівка Броварського району не уповноваженому для її отримання синові скаржника - ОСОБА_3 , який особисто полетів до Литви та вручив позивачу вимогу 19 жовтня 2019 року. На підтвердження зазначеного надав суду копію конверту зі штрихкодовим ідентифікатором 710, де відправником зазначено Броварське управління ГУ ДПС у Київській області, отримувачем - ОСОБА_1 , та роздруківку з сервісу відстеження пересилання поштових відправлень до поштового відправлення №710, з якого вбачається, що поштове відправлення відправлено 19.09.2019 та вручено 08.10.2019 (а.с.77).

Судом встановлено, що станом на 31.07.2019 згідно інтегрованої картки платника по коду класифікації доходів бюджету 71040000 "для фізичних осіб підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність" за позивачем обліковується заборгованість у сумі 23785,08 грн. як недоїмка з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с. 92). Зокрема, зазначена заборгованість нарахована за наступні періоди:

- 2017 рік в розмірі 8448,00 грн. (704 грн. х 12 міс.);

- I квартал 2018 в розмірі 2457,18 грн. (819,06 грн. х 3 міс.);

- II квартал 2018 в розмірі 2457,18 грн. (819,06 грн. х 3 міс.);

- III квартал 2018 в розмірі 2457,18 грн. (819,06 грн. х 3 міс.);

- IV квартал 2018 в розмірі 2457,18 грн. (819,06 грн. х 3 міс.);

- I квартал 2019 в розмірі 2754,18 грн. (918,06 грн. х 3 міс.), а всього нараховано єдиного внеску за період з 2017 року по І квартал 2019 року в сумі 23785,08 грн.

Не погодившись із вимогою від 09.08.2019 №Ф-149051-52 на суму 23785,08 грн., ОСОБА_1 23.10.2019 надіслав на адресу Державної фіскальної служби України скаргу про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09.08.2019 №Ф-149051-52 по ЄСВ на суму 23785,08 грн. (а.с. 79-82).

Рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 27.11.2019 №10931/6/99-00-08-06-01 скарга залишена без задоволення з тих підстав, що скаргу позивачем подано з порушенням законодавчо встановленого 10-денного строку для її подання (а.с.83-84).

Не погоджуючись із вимогами Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 №Ф-149051-52 на суму 18276,72 грн. та від 09.08.2019 №Ф-149051-52 на суму 23785,08 грн., позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом, з приводу чого суд зазначає таке.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Предметом спору у цій справі є правомірність визначення позивачеві як фізичній особі-підприємцю, що перебуває на загальній системі оподаткування, обов`язку зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за відсутності здійснення ним підприємницької діяльності за період з 2017 року по І квартал 2019 року.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (надалі також - ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" ("Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань") в частині відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб-підприємців та нормами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі також - Закон № 2464-VI) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Законом № 2464-VI визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Вимогами п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до вимог ч.1 ст.4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 4 статті 8 Закону № 2464-VI встановлено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування -Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Облік нарахованих і сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється контролюючим органом в інтегрованій картці платника, що відкривається за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками.

Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або несплачена у строки, встановлені цим законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 р. № 449 (надалі по тексту - Інструкція №449).

Згідно з вимогами Закону № 2464-VI та Інструкції № 449 на платника покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Законом України від 6 грудня 2016 р. № 1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону № 2464-VI, що діють з 1 січня 2017 року, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI);

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI).

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, які застосовують загальну систему оподаткування, сплачують єдиний соціальний внесок за періоди, в яких вони були платниками єдиного внеску, незалежно від того, отримували вони дохід у цей період чи ні.

Право на звільнення від сплати єдиного внеску у 2017-2019 роках за себе мали фізичні особи-підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI).

Матеріали справи не містять доказів наявності у позивача права на звільнення від сплати єдиного внеску в 2017 - І кварталі 2019 року.

Законом України від 21 грудня 2016 р. № 1801-VIII "Про Державний бюджет України на 2017 рік", установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 - 3200 грн. 00 коп.

Частиною п`ятою статті 8 Закону № 2464-VI для зазначеної категорії платників встановлена обов`язкова ставка єдиного внеску, що дорівнює 22% бази нарахування.

Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДПС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.

Враховуючи обов`язок нарахування єдиного внеску до сплати, навіть у разі відсутності доходу, фізичні особи-підприємці зобов`язані сплатити до 09.02.2018 за звітний 2017 рік, щонайменше 8448,00 грн. (3200,00 грн. х 12 х 22% = 8448,00 грн.).

Крім того, з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 № 2148-VIII внесено зміни до Закону №2464-VI, що діють з 1 січня 2018 року, зокрема щодо строків сплати зобов`язань фізичними особами-підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування.

Так, з 1 січня 2018 року всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону №2464-VI категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI).

Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07.12.2017 №2246-VIII, установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2018 року - 3723,00 грн.

Відповідно, щоквартальний платіж складає 2457,18 грн. (3723,00 грн. х 3 х 22% = 2457,18 грн.), поквартально:

до 19.04.2018 за звітний І квартал 2018 року, щонайменше 2457,18 грн. (3723,00 грн. х 3 х 22% = 2457,18 грн.);

до 19.07.2018 за ІІ квартал 2018 року, щонайменше 2457,18 грн. (3723,00 грн. х 3 х 22% = 2457,18 грн.);

до 19.10.2018 за ІІІ квартал 2018 року, щонайменше 2457,18 грн. (3723,00 грн. х 3 х 22% = 2457,18 грн.).

до 21.01.2019 за ІV квартал 2018 року, щонайменше 2457,18 грн. (3723,00 грн. х 3 х 22% = 2457,18 грн.).

Законом України від 23.11.2018 №2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік", установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2019 - 4173,00 грн.

Відповідно, щоквартальний платіж складає 2754,18 грн. (4173,00 грн. х 3 х 22% = 2457 грн. 18 коп.), поквартально:

до 19.04.2019 за І квартал 2019 року, щонайменше 2754,18 грн. (4173,00 грн. х 3 х 22% = 2754,18 грн.).

Статтею 6 Закону № 2464-VI визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до вимог п.п. 6, 7 ст. 13 Закону № 2464-VI та розділу VI Інструкції №449, органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Приписами статті 25 Закону № 2464-VI та пункту 3 Розділу VI Інструкції №449 визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк. Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом (п. 3 Розділу VI Інструкції).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

У позовній заяві, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач посилається, зокрема, на те, що підстави для нарахування єдиного внеску за 2017 рік, І-ІV квартали 2018 року та І квартал 2019 року відсутні, у зв`язку з тим, що починаючи з 2014 року позивач виїхав за кордон, підприємницької діяльності не здійснював, звітності не подавав, доходу від такої діяльності не отримував, а чинне законодавство станом на 2014 рік не зобов`язувало платника податку сплачувати єдиний внесок за відсутності у суб`єкта підприємницької діяльності доходів.

Вказані доводи позивача суд вважає необґрунтованими, виходячи з такого.

Як було встановлено судом, позивач був зареєстрований з 18.04.2006 як фізична особа-підприємець, про що вчинено запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 2 001241.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 19.07.2019 внесено відомості про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем (номер запису про припинення державної реєстрації підприємницької діяльності 3013375за власним рішенням.

Так, позивачу як платнику, що перебував на загальній системі оподаткуванні, в Інтегрованій картці платника за кодом платежу 71040000 (єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування) в автоматичному режимі проведено нарахування єдиного внеску за 2017 рік в сумі 8448,00 грн., а також щоквартальні нарахування за І-ІV квартали 2018 року - по 2457,18 грн., всього за 2018 рік на суму 9828,72 грн., та за І квартал 2019 року - 2754,18 грн. (а.с.92).

З наведеного слідує, що у період, за який позивачу нараховано єдиний внесок (з 2017 року по І квартал 2019 року), позивач був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, оскільки державна реєстрація припинення підприємницької діяльності позивача як фізичної особи-підприємця відбулась 19.07.2019, тобто після закінчення періоду, за який відбулось останнє нарахування ЄСВ.

Отже, слід зазначити про те, що позивач припинив свою підприємницьку діяльність лише 19.07.2019, про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а тому у період з 18.04.2006 по 19.07.2019 позивач перебував у статусі фізичної особи-підприємця, а відтак з 01.01.2017 зобов`язаний був сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не зважаючи на відсутність доходу, в мінімальному розмірі: протягом 2017 року 3200,00 грн. х 22% = 704,00 грн./міс., у 2018 році - 3723,00 грн. х 22% = 819,06 грн./міс, у 2019 році - 4173 x 22 % = 918,06 грн./міс.

При цьому, в силу частини 12 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний соціальний внесок підлягає сплаті незалежно від здійснення підприємницької діяльності та фінансового стану платника. При цьому, позивачем не надано доказів того, що він має право на звільнення від сплати єдиного внеску.

Відповідно до частини 8 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань", фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Тобто, підставою для припинення нарахування та сплати фізичною особою-підприємцем сум єдиного внеску може бути державна реєстрація припинення такою особою підприємницької діяльності, обставина чого в даному випадку мала місце лише 19.07.2019, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, тобто після прийняття відповідачем оскаржуваного рішення.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до наказу Міністерства фінансів "Про затвердження Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 1162 від 24.11.2014, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 грудня 2014 р. за № 1553/26330 (з урахуванням внесених змін), реєстрація та припинення підприємницької діяльності та реєстрація платником єдиного внеску здійснюється за заявою відповідної особи.

Натомість, як слідує з матеріалів справи, позивач до 19.07.2019 (дата припинення підприємницької діяльності) до контролюючого органу із заявою про зняття його з обліку як платника єдиного внеску у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності у встановленому законом порядку не звертався.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що позивач у період нарахування контролюючим органом єдиного соціального внеску перебував у трудових відносинах як найманий працівник та за нього роботодавцями сплачувався єдиний внесок протягом спірного періоду.

Отже, оскільки позивач не сплачував єдиний внесок відповідно до вимог ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", та відповідно до уповноважених органів державної реєстрації із заявою про припинення підприємницької діяльності не звертався, у ГУ ДФС у Київській області були наявні підстави для складання вимог про сплату боргу (недоїмку) з єдиного соціального внеску.

Таким чином наявність у позивача боргу по сплаті єдиного соціального внеску повністю підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема інтегрованою карткою платника - фізичної особи-підприємця.

При цьому необізнаність позивача із законодавчими змінами, які запроваджені із 01.01.2017 щодо обов`язку фізичних осіб-підприємців сплачувати ЄСВ у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, незалежно від факту здійснення господарської діяльності та отримання доходів у звітному періоді, не звільняє такого платника від обов`язку сплати ЄСВ.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач, зокрема, зазначає про те, що відповідачем порушено процедуру, яка передує прийняттю вимоги про сплату боргу (недоїмки), а саме відповідачем перевірка не проводилась, відповідний акт документальної перевірки позивачу не вручено, що у свою чергу порушило право позивача на подання пояснень щодо такого акту, а оспорювані вимоги сформовано на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів, інтегрованих карток платника єдиного внеску, з приводу чого суд зазначає наступне.

Так, статтею 6 Закону №2464-VI визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до вимог п.п. 6, 7 ст. 13 Закону № 2464-VI та розділу VI Інструкції №449, органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Приписами статті 25 Закону та пункту 3 Розділу VI Інструкції №449 визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом (п. 3 Розділу VI Інструкції №449).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Виходячи із системного аналізу вищевказаних положень Закону, суд дійшов висновку, що вимога може формуватись контролюючим органом, зокрема: за наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску, яка, згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів перевищує 10 гривень; за даними перевірки. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Так, згідно з пунктом 3 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Пунктом 4 розділу VI Інструкції № 449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Відтак, обчислення єдиного внеску та формування вимоги про сплату боргу здійснюється не лише на підставі актів перевірки, а й на підставі облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця борг з єдиного внеску.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №826/11623/16.

Тобто, проведення перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок за наявності за платником на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску, яка, згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів перевищує 10 гривень, не є обов`язком контролюючого органу.

У такому разі, вимога формується та надсилається за даними інформаційних систем без проведення перевірки.

В даному ж випадку, оскаржувані вимоги від 04.02.2019 №Ф-149051-52 та від 09.08.2019 №Ф-149051-52 сформовані на підставі даних інформаційних систем органу доходів і зборів та направлені позивачу з огляду на те, що на кінець календарного місяця у нього була наявна недоїмка зі сплати єдиного внеску.

Таким чином, жодних документальних перевірок в даному випадку не проводилось, а тому обов`язок у направленні позивачу акта перевірки у відповідача був відсутній.

Щодо наявності підстав для складення вимоги від 09.08.2019 №Ф-149051-52 на суму 23785,08 грн. та доводів позивача про подвійне нарахування суми боргу з ЄСВ за 2017 рік та І-ІV квартали 2018 року, суд зазначає таке.

Як було встановлено судом, 03.04.2019 державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Матвієнком Є.С. відкрито виконавче провадження №58780415 з виконання вимоги від 04.02.2019 №Ф-149051-52 на суму боргу у розмірі 18276,72 грн., нарахованого за 2017 рік, І-ІV квартали 2018 року.

У той же час, 09.08.2019 відповідачем на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-149051-52, станом на 31.07.2019, щодо сплати ФОП ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 23785,08 грн., в яку контролюючим органом включено заборгованість з єдиного внеску за 2017 рік, І-ІV квартали 2018 року (в сумі 18276,72 грн.), а також додано заборгованість з єдиного внеску за І квартал 2019 року (в сумі 2754,18 грн.).

Суд зазначає, що згідно з пунктом 7 розділу VI Інструкції №449 якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, після проходження відповідних процедур узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки).

Під сумою зростання боргу (недоїмки) для цілей цього пункту необхідно розуміти:

позитивне значення різниці між сумою боргу платника за даними інформаційної системи органів доходів і зборів станом на кінець календарного місяця та сумою боргу, зазначеною у пред`явленій до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимозі, зменшене на суму сплат(и) після такого пред`явлення, якщо сума сплат(и) не більша за суму боргу, зазначену у пред`явленій до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимозі;

позитивне значення різниці між сумою боргу платника за даними інформаційної системи органів доходів і зборів станом на кінець календарного місяця та сумою сплат(и) після пред`явлення до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимоги, зменшене на суму боргу, зазначену в такій вимозі, якщо сума сплат(и) менша за суму боргу, зазначену у пред`явленій до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимозі.

Якщо протягом наступних базових звітних періодів платник повністю погасив суму боргу (недоїмки), зазначену у вимозі про сплату боргу (недоїмки), що подана до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства, орган доходів і зборів подає до відповідного органу повідомлення про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 9 до цієї Інструкції.

Тобто, наступна вимога про сплату боргу (недоїмки), сформована після вимоги від 04.02.2019 № Ф-149051-52, яка пред`явлена до примусового виконання, повинна містити лише суму зростання боргу, а не суму зростання боргу разом з сумою боргу за попередньою вимогою.

У даному випадку має місце факт повторного включення до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09.08.2019 №Ф-149051-52 на суму 23785,08 грн. повної суми боргу за вимогою від 04.02.2019 № Ф-149051-52, яка пред`явлена до примусового виконання на суму 18276,72 грн., що не передбачено Інструкцією №449.

Обидві вимоги про сплату боргу (недоїмки) мають статус виконавчих документів та можуть бути пред`явлені до примусового виконання. При чому, до оскаржуваної вимоги фіскальний орган не може вносити зміни щодо суми боргу, що може мати наслідком подвійне стягнення з позивача сум боргу за двома вимогами - виконавчими документами.

При цьому, суд зазначає, що жодною нормою Закону № 2464-VI та Інструкції №449 не передбачено подвійне включення однієї і тієї ж суми боргу до різних вимог про сплату боргу (недоїмки).

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Отже, нормою прямої дії встановлено заборону на притягнення двічі до одного виду юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, в контексті наведених фактичних обставин, суд вважає, що мало місце повторне притягнення позивача на підставі вимоги від 09.08.2019 №Ф-149051-52 до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а саме нарахування ЄСВ за 2017 рік, І-ІV квартали 2018 року на суму 18276,72 грн., що є неприпустимим.

Враховуючи викладене, суд вважає, що одночасне відображення однієї і тієї ж суми боргу (недоїмки) в різних вимогах контролюючого органу, жодна з яких не вважається відкликаною, може призвести до її подвійного стягнення.

Отже у відповідача не було правових підстав для включення до вимоги від 09.08.2019 №Ф-149051-52 про сплату боргу (недоїмки) суми боргу в розмірі 18276,72 грн., нарахованого ЄСВ за 2017 рік та І-ІV квартали 2018 року, оскільки ЄСВ за цей період нараховано на підставі вимоги від 04.02.2019 №Ф-149051-52, яка на час формування вимоги від 09.08.2019 №Ф-149051-52 перебувала на примусовому виконанні у Броварському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Вказані обставини є підставою для визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09.08.2019 №Ф-149051-52 в частині нарахування позивачу єдиного соціального внеску на суму 18276,72 грн.

Щодо доводів позивача про не вручення оскаржуваних вимог платнику у визначений законом спосіб, чим порушено право позивача на оскарження вимог в порядку, визначеному ст. 56 ПК України, суд зазначає наступне.

У позовній заяві позивач вказує на те, що оскаржувані вимоги він не отримував, оскільки з 2014 року постійно проживає за кордоном, за податковою адресою не проживає, 21.05.2018 був знятий з реєстрації місця проживання та продав належний йому житловий будинок іншій особі.

Відповідно до пункту 4 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис, - в органі доходів і зборів.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Відповідно до пункту 5 розділу VI Інструкції №449 протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.

У разі незгоди з розрахунком органу доходів і зборів суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом 10 календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Про оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) до органу доходів і зборів вищого рівня або суду платник зобов`язаний одночасно письмово повідомити орган доходів і зборів, який направив вимогу.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгодженої в результаті оскарження суми боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).

Вирішуючи питання щодо направлення позивачу спірних вимог, суду необхідно встановити чи за належною податковою адресою була направлена платнику вимога про сплату боргу.

У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що оскільки позивач у порушення вимог п.70.7 ст. 70 ПК України не повідомляв контролюючий орган про зміну даних, які вносяться до облікової картки, а саме місця реєстрації, на думку відповідача, оскаржувані вимоги вручено платнику належним чином.

Відповідно до п.1 розділу І Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 № 822, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2017 р. за № 1306/31174 (далі - Положення №822), усі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру у порядку, визначеному цим Положенням.

Облік фізичних осіб - платників податків ведеться у Державному реєстрі за реєстраційними номерами облікової картки платника податків, а осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім`ям, по батькові (за наявності), серією та/або номером діючого паспорта громадянина України без використання реєстраційного номера облікової картки платника податків (до паспортів зазначених осіб вноситься відмітка, яка свідчить про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта).

Відповідно до п.6 розділу ІІІ Положення №822 громадяни України подають документи до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання), а ті, які тимчасово перебувають за межами населеного пункту проживання або не мають постійного місця проживання в Україні, - до будь-якого контролюючого органу. Документи також можуть бути подані через центри надання адміністративних послуг.

Вказані положення свідчать про право громадянина України, який не має постійного місця проживання в Україні, подати документи для реєстрації платником податків до будь-якого контролюючого органу в Україні на свій розсуд.

Питання взяття на облік, внесення змін до облікових даних та зняття з обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - платники єдиного внеску) у територіальних органах Державної фіскальної служби України (далі - контролюючі органи), надання контролюючим органам відомостей про зміну класу професійного ризику виробництва Фондом соціального страхування за період до 01 січня 2016 року, надання Пенсійному фонду України та фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування даних про взяття/зняття з обліку платників єдиного внеску врегульовані у Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24 листопада 2014 року № 1162, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03 грудня 2014 р. за №1553/26330 (далі - Порядок № 1162).

Взяття на облік платників єдиного внеску, на яких поширюється дія Закону N 755, здійснюється контролюючим органом за їх місцезнаходженням чи місцем проживання на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом N 755, у день отримання зазначених відомостей контролюючим органом (п. 1 розділу ІІ Порядку № 1162).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 розділу IV Порядку № 1162 зняття з обліку платників єдиного внеску фізичних осіб - підприємців здійснюється з урахуванням таких особливостей:

процедури зняття з обліку платника єдиного внеску у контролюючому органі розпочинаються у разі надходження від державного реєстратора відомостей про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця із зазначенням номера та дати внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру;

платник єдиного внеску (фізична особа - підприємець) знімається з обліку після проведення передбаченої законодавством перевірки, здійснення остаточного розрахунку зі сплати єдиного внеску та закриття інтегрованих карток.

Отже, до моменту державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем та зняття з обліку платника єдиного внеску фізичної особи-підприємця, останній перебуває на обліку у контролюючому органі як платник єдиного внеску, навіть за умови, якщо така особа не має постійного місця проживання в Україні.

Відповідно до п.45.1 ст.45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

В той же час Податковий кодекс, у випадку відсутності у платника податкової адреси в Україні передбачає порядок направлення документів такому платника за попередньою податковою адресою, що своєю чергою не звільняє платника від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за такою адресою.

Так, згідно з п. 42.3 ст. 42 ПК України, якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.

Відповідно до п.66.1 ст.66 ПК України підставами для внесення змін до облікових даних платників податків є:

66.1.1. інформація органів державної реєстрації;

66.1.2. інформація банків та інших фінансових установ про відкриття (закриття) рахунків платників податків;

66.1.3. документально підтверджена інформація, що надається платниками податків;

66.1.4. інформація суб`єктів інформаційного обміну, уповноважених вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно платника податків;

66.1.5. рішення суду, що набрало законної сили;

66.1.6. дані перевірок платників податків.

Згідно з п.66.2 ст.66 ПК України внесення змін до облікових даних платників податків здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Пункт 66.3 ст.66 ПК України передбачає, що у разі проведення державної реєстрації зміни місцезнаходження або місця проживання платника податків, внаслідок якої змінюється адміністративно-територіальна одиниця та контролюючий орган, в якому на обліку перебуває платник податків, а також у разі зміни податкової адреси платника податків, контролюючими органами за попереднім та новим місцезнаходженням (місцем проживання) платника податків проводяться процедури відповідно зняття з обліку/взяття на облік такого платника податків.

Як вже з`ясовано судом, позивач з 18.12.2002 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та 21.05.2018 знятий з місця реєстрації за вказаною адресою, що підтверджується відомостями, зазначеними в паспорті громадянина України позивача (а.с.12).

Після 21.05.2018 позивач не мав зареєстрованого місця проживання в Україні.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» для державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця подається один з таких документів, зокрема, заява про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням - у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням.

Як вже встановлено судом вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 №Ф-149051-52 направлено за останньою відомою податковому органу адресою реєстрації місця проживання позивача, яка також зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як місце проживання позивача, а саме: АДРЕСА_2 , на підтвердження чого надано копію фіскального чеку (а.с.60), копію Списку згрупованих поштових відправлень №28 від 07.02.2019 (а.с.62-63) та копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за унікальним номером відправлення 855 з відміткою про вручення даної вимоги - 09.02.2019 (а.с.59).

У свою чергу, у позовній заяві позивач стверджує, що вимогу від 04.02.2019 №Ф-149051-52 він не отримував у зв`язку з тим, що позивач не проживає в Україні та взагалі продав будинок, на адресу якого відповідачем направлено вимогу. При цьому зазначає, що вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 № Ф-149051-52 отримано сторонньою особою, а саме новим власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 - ОСОБА_2 .

Отже, приймаючи до уваги, що позивач на момент направлення йому вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 №Ф-149051-52 не мав постійного місця проживання в Україні, проте перебував на обліку як платник єдиного внеску, будучи зареєстрованим як фізична особа-підприємець, контролюючий орган правомірно направив спірну вимогу від 04.02.2019 №Ф-149051-52 за останньою адресою місця проживання, інформація про яку наявна в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Матеріали справи свідчать, що вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.08.2019 №Ф-149051-52 направлено за останньою відомою податковому органу адресою реєстрації місця проживання позивача, а саме: АДРЕСА_2 .

Позивач з цього приводу в заяві про збільшення позовних вимог зауважив, що вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.08.2019 № Ф-149051-52 було неправомірно вручено працівниками пошти у поштовому відділенні с.Красилівка Броварського району не уповноваженому для її отримання синові скаржника - ОСОБА_3 , який особисто полетів до Литви та вручив позивачу вимогу 19 жовтня 2019 року. На підтвердження зазначеного надав суду копію конверту зі штрихкодовим ідентифікатором 710, де відправником зазначено Броварське управління ГУ ДПС у Київській області, отримувачем - ОСОБА_1 , та роздруківку з сервісу відстеження пересилання поштових відправлень до поштового відправлення №710, з якого вбачається, що поштове відправлення відправлено 19.09.2019 та вручено 08.10.2019 (а.с.77).

Отже, факт направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09.08.2019 №Ф-149051-52 за останньою відомою податковому органу адресою реєстрації місця проживання позивача, а саме: АДРЕСА_2 , позивачем не заперечується.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем дотримано вимоги Інструкції №449 щодо надіслання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09.08.2019 №Ф-149051-52 на адресу останнього відомого місця перебування фізичної особи - платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Таким чином, в силу норм абзацу 14 пункту 4 розділу VI Інструкції №449 спірні вимоги вважаються надісланими платнику єдиного внеску - позивачу належним чином.

При цьому рекомендовані поштові відправлення, в яких контролюючим органом за останнім відомим місцем перебування фізичної особи - платника єдиного внеску позивачу надсилались оспорювані вимоги про сплату боргу (недоїмки) не були вручені позивачу з незалежних від податкового органу причин, які не звільняють платника податків бути обізнаним із наслідками невручення поштової кореспонденції податкового органу, у разі якщо таким платником у передбачений законом строк не повідомлено про зміну податкової адреси.

Враховуючи правомірність дій контролюючого органу по надісланню спірних вимог про сплату боргу (недоїмки) за останнім відомим місцем перебування фізичної особи - платника єдиного внеску, та несплату платником єдиного внеску позивачем протягом 10 календарних днів з дня надходження вимог про сплату боргу (недоїмки) зазначених у вимогах сум недоїмки такі вимоги вважається узгодженими (набирають чинності).

Фактичне неотримання спірних вимог позивачем, у зв`язку з його відсутністю за останнім відомим місцем перебування фізичної особи - платника єдиного внеску є лише підставою для поновлення строку на оскарження оспорюваних вимог в судовому порядку.

Згідно ч.1-3 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Позивачем не надано належних доказів на спростування правомірності дій контролюючого органу по направленню складених вимог про сплату боргу (недоїмки) за останнім відомим місцем перебування фізичної особи) платника єдиного внеску - позивача у справі.

Доводи позивача про те, що відповідач повинен був керуватися нормами абз.2 п.58.3 ст.58 ПК України та надсилати вимоги від 04.02.2019 №Ф-149051-52 та від 09.08.2019 №Ф-149051-52 за місцем останнього відомого місцезнаходження фізичної особи, тобто у м.Вільнюс, є необґрунтованими, оскільки положення п.58.3 ст. 58 ПК України не поширюють свою дію на спірні правовідносини, а приписи пункту 4 розділу VІ Інструкції №449 щодо порядку надсилання вимоги про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ не передбачають направлення вимог про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ за межі території України.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд вважає за необхідне визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.08.2019 №Ф-149051-52 в частині нарахування позивачу єдиного соціального внеску на суму 18276,72 грн., у зв`язку з повторним включенням суми боргу в розмірі 18276,72 грн., яка раніше була визначена у вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 №Ф-149051-52.

Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наявних в матеріалах справи доказів, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір на суму 1536,80 грн., що підтверджується квитанціями від 22.07.2019 №ПН329844 на суму 768,40 грн. та від 16.12.2019 №ПН793373 на суму 768,40 грн., оригінали яких містяться в матеріалах справи (а.с.3, 75).

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, встановлюється ставка судового збору - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положеннями статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" від 23.11.2018 № 2629-VIII установлено у 2019 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня.

При цьому ціна позову за вимогу майнового характеру вираховується як сума усіх донарахованих за оскаржуваними вимогами сум ЄСВ в загальній сумі 42061,80 грн. (18276,72+23785,08). Отже ціна позову з майнової вимоги становить 42061,80 грн., за звернення до суду із якою до сплати належить судовий збір у сумі 768,40 грн. (1921,00 х 0,4).

Отже розмір суми переплати судового збору за подачу даного позову становить 768,40 грн.

Предметом оскарження виступали вимоги контролюючого органу на загальну суму 42061,80 грн., розмір задоволених позовних вимог позивача становить 18276,72 грн. (43,45 %). Враховуючи часткове задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 333,87 грн. (768,40 грн. х 43,45 %).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір", питання про повернення з Державного бюджету України судового збору, сплаченого в більшому розмірі, ніж встановлено законом, вирішується за клопотанням особи, що його сплатила.

Беручи до уваги відсутність такого клопотання у матеріалах справи, питання про повернення позивачеві надміру сплаченої суми судового збору у розмірі 768,40 грн. судом під час розподілу судових витрат у рішенні не вирішується. При цьому позивач може звернутися до суду із окремим клопотанням про повернення надмірно сплаченої суми судового збору у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 №Ф-149051-52 в частині нарахування позивачу єдиного соціального внеску на суму 18276,72 грн.

3. В іншій частині вимог у позові відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір у сумі 333,87 (триста тридцять три грн. 87 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код 43141377, місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд. 5а).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Дата складання повного тексту рішення - 30.06.2020.

Суддя Кушнова А.О.