Справа № 819/1785/17
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року

м. Київ

справа №819/1785/17

адміністративне провадження №К/9901/12921/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області

на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2019 (Головуючий суддя Затолочний В.С., судді: Бруновська Н.В., Матковська З.М.)

у справі № 819/1785/17

за позовом Приватного акціонерного товариства «Галіція Дистилері»

до Головного управління ДФС у Тернопільській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року Приватне акціонерне товариство «Галіція Дистилері» (далі - позивач, ПАТ «Галіція Дистилері») звернулося до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Тернопільській області), в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.07.2017 № та № .

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2019 скасовано рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 та задоволено адміністративний позов.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.03.2019 та залишити в силі рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.12.2018.

Касаційна скарга податкового органу складається з цитування рішення суду першої інстанції. Крім того, скаржник зазначає, що безнадійність податкового боргу позивача з акцизного податку підтверджено ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду лише 26.01.2017, в той час як позивач звернувся до суду про визнання протиправної відмови у списанні безнадійного боргу лише 04.02.2016, тобто станом на 31.12.2014 сума боргу в розмірі 3 840 500,27 грн була узгодженою сумою податкового зобов`язання самостійно визначена платником. Погашення даної суми відбулося у період жовтень 2014 року - березень 2015 року, коли рішення суду про списання суми боргу як безнадійного ще не було.

Позивач у відзиві на касаційну скаргу проти доводів касаційної скарги заперечує, вважає оскаржуване судове рішення законними, обґрунтованим, а тому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що в судовому процесі підтверджено обставину порушення позивачем термінів сплати податкового зобов`язання з акцизного податку за період сплати з 30.12.2015 по 31.10.2017. Умови розстрочки зі сторони позивача з самого початку не виконувались, а тому розмір і розрахунок штрафних фінансових санкцій був правомірно застосований з першого дня не сплати податкового зобов`язання позивачем. Поступлення грошей в рахунок сплати акцизного податку позивачем фіксується в автоматичному режимі в програмному забезпеченні податкової інспекції і умисне протиправне втручання в комп`ютерну програму є неможливим, а тому відображення сум сплати позивачем акцизного податку відповідає дійсності.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, з чим погоджується колегія суддів суду касаційної інстанції, виходив з такого.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ГУ ДФС у Тернопільській області було проведено камеральну перевірку з питань порушення ПрАТ «Галіція Дистилері» термінів сплати узгоджених податкових зобов`язань.

За результатами вказаної перевірки складено Акт від 11.07.2017 року № 4589/19-00-40-00/31274359 про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з акцизного податку.

На підставі висновків акту - порушення позивачем термінів сплати узгодженого (визначеного) грошового зобов`язання з акцизного податку у сумі 30 677 184,35 грн за період з 30.10.2014 року по 30.06.2017 року винесені податкові повідомлення рішення форми «Ш»:

- № від 20.07.2017, яким відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України визначено штраф у сумі 534 336 грн 15 коп., що становить 10% суми акцизного податку у розмірі 5343361 грн 50 коп., погашеного із затримкою до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати грошового зобов`язання,

- № від 20.07.2017, яким відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України визначено штраф у сумі 5 066 764 грн 57 коп., що становить 20% суми акцизного податку у розмірі 25 333 822 грн 85 коп., погашеного із затримкою більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати грошового зобов`язання.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Грошовим зобов`язанням, у свою чергу, є сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового та іншого законодавства (підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Згідно пунктів 54.1 та 54.5 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою. Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (пункт 87.9 статті 87 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 57.1 та пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також: пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2016 року у справі 826/1484/16 визнано протиправною відмову Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників податку у списанні безнадійного податкового боргу в розмірі 3840500,27 грн., що утворився станом на 31.12.2014 року за заявою ПрАТ «Галіція Дистилері» від 10.12.2015 року № 816, та зобов`язано Міжрегіональне головне управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників списати безнадійний податковий борг за заявою ПрАТ «Галіція Дистилері» від 10.12.2015 року № 816 в розмірі 3840500.27 грн., що утворився станом на 31.12.2014 року.

Дана постанова суду залишена в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2017 року та постановою Верховного Суду від 30.10.2018 року.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає вірними висновки суду апеляційної інстанції щодо преюдиційності обставин щодо безнадійного податкового боргу з акцизного податку в розмірі 3 840 500,27 грн, які встановлені постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.10.2016 року у справі № 826/1484/16.

Відповідно до пункту 101.1 статті 101 Податкового кодексу України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Положеннями пунктів 101.4 та 101.5 статті 101 Податкового кодексу України визначено, що органи стягнення відкликають розрахункові документи, якими передбачено стягнення пені, штрафних санкцій та безнадійного податкового боргу, списаних відповідно до цього Кодексу.

Контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Виходячи із наведених положень Податкового кодексу України, відповідно до судових рішень по справі № 826/1484/16 у податкового органу виник обов`язок зі списання безнадійного податкового боргу позивача, що утворився станом на 31.12.2014, за заявою останнього від 10.12.2015 № 816 в розмірі 3 840 500,27 грн.

Проте, незважаючи на неодноразові звернення позивача до податкових органів різного рівня, рішення суду щодо списання безнадійного податкового боргу виконане своєчасно не було, що не заперечувалося відповідачем.

Крім того, ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2017 у справі № 826/1484/16 набрала законної сили 26.01.2017, в той час як акт камеральної перевірки складений 11.07.2017 та прийнято податкові повідомлення -рішення 20.07.2017, тобто після визнання податкового боргу безнадійним рішенням суду.

В межах розгляду справи № 826/1484/16 встановлено, що позивач 10.12.2015 звернувся до податкового органу із заявою № 816 про списання безнадійного податкового боргу в розмірі 3 840 500,27грн. Таким чином, доводи податкового органу щодо погашення даної суми в період жовтень 2014 року - березень 2015 року не знайшли свого підтвердження.

Отже протиправна бездіяльність відповідача щодо списання безнадійного податкового органу є протиправною з моменту виникнення у податкового органу обов`язку зі списання такого боргу, а відтак доводи податкового органу в цій частині є безпідставними.

За результатами проведеної камеральної перевірки відповідачем були нараховані позивачу штрафні санкції, в тому числі і на суму безнадійного податкового боргу, який станом на час проведення перевірки підлягав безспірному списанню.

Дана обставина також визнавалася відповідачем з обумовленням того, що таке списання було неможливе на рівні відповідача, оскільки мало бути здійснене Міжрегіональним управлінням ДФС - Центральним офісом з обслуговування великих платників, де раніше на податковому обліку перебував позивач.

Щодо даного доводу відповідача апеляційним судом вірно зауважено, що відповідно до положень пунктів 19-1.1.1, 19-1.8 ст. 19 Податкового кодексу України контролюючі органи здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків, забезпечують достовірність та повноту обліку платників податків та платників єдиного внеску, суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням.

Отже достовірність податкового обліку позивача, з врахуванням необхідності списання його безнадійного податкового боргу є одним із обов`язків відповідача, на обліку якого перебував на час виникнення спірних правовідносин позивач.

Крім того, на користь даного висновку свідчить надана апеляційному суду інформація про списання у січні - лютому 2019 року податковим органом безнадійного податкового боргу позивача в розмірі 3 840 500,27 грн.

Таким чином, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що платник податків, щодо податкового боргу якого ухвалене рішення про визнання податкового боргу безнадійним та його списання, на підставі положень статті 101 Податкового кодексу України має право на легітимне очікування стосовно звільнення від податкового обов`язку щодо сплати безнадійного податкового боргу.

Відтак, дії податкового органу щодо несписання податкового боргу, які в судовому порядку були визнані протиправними, призвели до збільшення загальної суми податкового боргу, а відтак нарахування відповідачем штрафних санкцій в тому числі на суму податкового боргу, який визнаний безнадійним, є протиправним.

Судом апеляційної інстанції вірно зазначено щодо неправильного визначення відповідачем дати та суми сплати акцизного податку у зв`язку з порушенням черговості розподілу коштів, сплачених позивачем в рахунок погашення акцизного податку за 2015-2017 роки.

Відповідно до пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Згідно пункту 131.2 статті 131 Податкового кодексу України при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.

Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.

Судом апеляційної інстанції здійснено аналіз фактичних обставин справи, які підтверджені матеріалами справи, та впливають на порушення порядку здійснення обрахунку застосованої суми штрафних санкцій.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що контролюючий орган спрямував кошти в сумі 904 566,9 грн на погашення пені та 213 147,85 грн на погашення штрафних санкцій, які мали бути спрямовані в рахунок погашення податкового зобов`язання з акцизного податку, що, в свою чергу, впливає на правильність визначення дати та суми сплати грошового зобов`язання з акцизного податку у період перевірки, охоплений актом перевірки.

Жодних спростувань на рахунок даної обставини податковий орган ні в ході розгляду справи судом першої інстанції, ні при перегляді апеляційним судом оскаржуваного судового рішення не надав.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що в акті перевірки зазначено, що 20.05.2015 позивач сплатив акцизний податок у сумі 1 802 107,6 грн, за несвоєчасну сплату якого відповідач нарахував штраф у розмірі 360 421,52 грн.

Однак, матеріалами справи підтверджується і не спростовано відповідачем, що позивачем сплачено до бюджету 20.05.2015 акцизний податок у сумі 1 357 086,81 грн.

Аналогічні розбіжності стосуються сплати акцизного податку 25.05.2015 року (згідно акту - 44189,85 грн., підтверджено матеріалами справи - 12700,38 грн.), 26.05.2015 року (згідно акту - 1763,5 грн., підтверджено матеріалами справи - 1175,67 грн.), 19.06.2015 року (згідно акту - 1 307 636,2 грн., підтверджено матеріалами справи - 1 315 005,77 грн.), 30.05.2017 року (згідно акту - 1 229 839,55 грн., підтверджено матеріалами справи 684 755 грн.).

Як наслідок, відповідачем безпідставно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну сплату податку, оскільки зазначені в акті перевірки суми позивачем в дійсності не сплачувались або сплачувалися в розмірі меншому ніж встановлено в акті перевірки, що вплинуло на порядок обрахунку розміру штрафних санкцій.

Дані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи інтегрованими картками платника податку, платіжними дорученнями позивача.

З рішення суду першої інстанції не вбачається, що судом досліджувалися вказані обставини та здійснювалася оцінка наявних в матеріалах справи доказів, наданих на підтвердження сплачених позивачем сум.

При цьому переоцінка встановлених фактичних обставин справи не входить до повноважень Верховного Суду в силу положень статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що висновки суду першої інстанції про спростування доводів позивача відомостями про сплату акцизного податку, зафіксованими в автоматичному режимі в програмному забезпеченні, не відповідають матеріалам справи.

Колегія суддів, зазначає, що за правилами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Правильність зробленого в автоматичному режимі розрахунку штрафних санкцій має бути перевірена податковим органом та доведена в судовому процесі.

Правильними є і висновки суду апеляційної інстанції щодо неправильного визначення відповідачем сум та граничних строків сплати грошових зобов`язань з акцизного податку по рішенню про розстрочення (відстрочення) податкового боргу від 11.03.2015 року № 73.

Відповідно до рішення ДФС України від 11.03.2015 року № 73 про розстрочення податкового боргу та договору про розстрочення податкового боргу від 20.04.2015 року № 24 позивачу було надано розстрочення сплати податкового боргу з акцизного податку на загальну суму 7 658 295,64 грн. (основний платіж - 7397712,38 грн., штраф - 213147,85 грн., пеня - 47435,41 грн.) строком з 11.03.2015 року по 20.10.2015 року з наступними строками сплати: 20.04.2015 року - 1094042,18 грн., 20.05.2015 року - 1094042,18 грн., 19.06.2015 року - 1094042,18 грн., 20.07.2015 року - 1094042,18 грн., 20.08.2015 року - 1094042,18 грн., 18.09.2015 року - 1094042,18 грн., 20.10.2015 року - 1094042,18 грн.

Рішенням ДФС України від 18.05.2015 року № 73/с скасовані рішення ДФС України від 11.03.2015 року № 73 та договір про розстрочення податкового боргу від 20.04.2015 року № 24.

Відповідно до абзацу другого пункту 1.9 Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року № 574 (далі - Порядок № 574), строк дії розстрочення (відстрочення) податкового боргу починається з дати прийняття органом доходів і зборів рішення про розстрочення (відстрочення) грошового зобов`язання (податкового боргу) та закінчується датою, зазначеною у договорі про розстрочення (відстрочення) грошового зобов`язання (податкового боргу), за винятком випадків дострокового погашення такого податкового боргу.

Згідно пункту 3.9 Порядку № 574 на розстрочені (відстрочені) грошові зобов`язання (податковий борг) пеня та штрафи не нараховуються з дати укладання (підписання) договору до закінчення строку дії договору про розстрочення (відстрочення) грошового зобов`язання (податкового боргу).

Пунктом 4.7 Порядку № 574 визначено, що з дня дострокового розірвання договору платник податків зобов`язаний сплатити невнесену суму розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань (податкового боргу) та суму процентів, нарахованих за фактичний строк дії розстрочення (відстрочення).

Таким чином, строки сплати позивачем розстроченого боргу з акцизного податку в сумі 7658295,64 грн. в дійсності є такі: 20.04.2015 року - 1094042,18 грн., 18.05.2015 року 6 564 253,46 грн.

В той же час, відповідач в акті перевірки зазначив наступні граничні строки сплати грошового зобов`язання з акцизного податку по рішенню про розстрочення (відстрочення) податкового боргу: 30.11.2014 року - 50278,65 грн., 30.12.2014 року - 2316905,3 грн., 30.01.2015 року - 3912510,35 грн., 02.03.2015 року - 1118018 грн., 18.05.2015 року - 552213,85 грн.

З акту перевірки також вбачається, що по рішенню про розстрочку податкового боргу відтерміновано сплату акцизного податку на суму 7 949 926,15 грн.

Однак, з матеріалів справи видно, що позивачу розстрочений борг на суму 7 658 295,64 грн., що становить на 291 630,51 грн менше від суми зазначеної в акті перервірки.

В акті перевірки відповідача зазначені періоди прострочення сплати податкового зобов`язання, що становлять менше 30 днів, проте відповідачем за ці періоди нарахований штраф в розмірі 20%, який стягується за прострочення більше 30 днів.

Таким чином, апеляційний суд дійшов вірного висновку, що внаслідок допущених порушень відповідачем невірно здійснений обрахунок штрафних санкцій.

Касаційна скарга податкового органу не містить жодних доводів на спростування встановлених судом апеляційної інстанції фактичних обставин справи.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо неможливості самостійно здійснити такий обрахунок, внаслідок неможливості виокремлення із спірних повідомлень-рішень тієї суми, яка обрахована правильно, оскільки до сум заборгованості була безпідставно включена сума безнадійного боргу, неправильно визначалися періоди прострочення, невірно застосувалися розміри штрафних санкцій, що в межах судового провадження унеможливлює самостійний обрахунок судом штрафних санкцій, які підлягають стягненню з позивача.

Встановивши невідповідність частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, наслідком такого є визнання акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину (пункт, речення) рішення або рішення в частині нарахування певної суми штрафних (фінансових) санкцій. Разом з тим, рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому.

В контексті викладеного судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. Водночас, визнання рішення контролюючого органу недійсним повністю у такій ситуації, дає йому можливість визначити в установленому Законом порядку правильне рішення, зокрема через прийняття нового рішення.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального права.

Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення суду апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 345, 349, 350 , 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення.

Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.03.2019 у справі № 819/1785/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко