Справа № 120/4219/19-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4219/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маслоід Олена Степанівна

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

23 червня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року (м. Вінниця, 21 лютого 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 30.09.2019 року № 2-17338/15-19- СГ щодо не надання позивачу дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, державної форми власності за кадастровим номером :04:003:0004 (загальна площа 3,6 га), орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства на території Оленівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту) та зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, державної форми власності за кадастровим номером :04:003:0004 (загальна площа 3,6 га), орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства на території Оленівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначила, що в серпні 2019 року звернулась до відповідача про надання їй дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності за кадастровим номером :04:003:0004 (загальна площа 3,6 га) орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства на території Оленівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту). Відповідач наказом від 30.09.2019 року № 2-17338/15-19-СГ відмовив позивачу в наданні дозволу на розробку документації із землеустрою. Причиною відмови зазначено те, що на вказану земельну ділянку відповідачем вже надано дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки Оленівській сільській раді для створення громадського пасовища. Крім того, відповідач зауважив, що позивачем не вказано вид документації із землеустрою. Позивач з такою відмовою не погоджується та вважає її протиправно, оскільки вона не відповідає вимогам ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що 17.08.2019 року позивач звернулась до відповідача із клопотанням надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності за кадастровим номером :04:003:0004 (загальна площа 3,6 га) орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства на території Оленівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту). Додатково позивач повідомила, що правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства вона не скористалась. До клопотання позивач додала копію паспорта та ідентифікаційного номера, викопіювання з публічної кадастрової карти України з позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, інформації з ДЗК, копії свідоцтва, оригінал ордера.

Відповідач, за результатами розгляду клопотання, наказом № 2-17338/15-19-СГ від 30.09.2019 року відмовив позивачеві у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Причиною відмови зазначено те, що на земельну ділянку, зазначену на графічних матеріалах, надано дозвіл щодо розроблення документації із землеустрою Оленівській сільській раді для створення громадського пасовища.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів (п. б ч. 1 ст. 121 ЗК України).

Відповідно до вимог ст. 118 ЗК України що громадяни можуть набувати право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності виключно за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Для цього такі громадяни мають звернутись з відповідним клопотанням до уповноважених органів. До клопотання додають визначені документи. Суб`єкт владних повноважень, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до своїх повноважень, розглядає таке клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач звернулась до відповідача з клопотанням щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, до якого додала графічний матеріал земельної ділянки із позначенням бажаного місця розташування. Відповідач відмовив позивачеві у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у зв`язку з тим, що на земельну ділянку надано дозвіл щодо розроблення документації із землеустрою Оленівській сільській раді для створення громадського пасовища.

Із положень ст. 79-1 ЗК України слідує, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку, що розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки необхідне для формування земельної ділянки.

Такий висновок також узгоджується з положеннями ст. 50 Закону України "Про землеустрій", відповідно до якої проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Земельна ділянка на території Оленівської сільської ради Вінницького району Вінницької області є сформованою та їй присвоєно кадастровий номер :04:003:0004. На графічних матеріалах із зображенням цієї земельної ділянки, згідно розшифрувань умовних позначень вбачається, що земельної ділянки всього становить 3,600 га, з яких сади 0,7692 та пасовища 2,8308.

З огляду на це, той факт, що вказана земельна ділянка є пасовищем не заперечувався сторонами. Більш того, представник позивача в обґрунтування своєї позиції наполягав на тому, що пасовище входить до земель сільськогосподарського призначення, а тому відсутні підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, адже цільове призначення земельної ділянки не зміниться. Крім того, вказував на те, що запитувана позивачем земельна ділянка не є сформоваю, адже їй не присвоєний кадастровий номер.

Відтак, слід вказати, що позивач бажає отримати не всю земельну ділянку, якій присвоєний кадастровий номер :04:003:0004, а лише її частину. Такий висновок слідує з наданого позивачем до клопотання графічного викопіювання земельної ділянки, що додане до клопотання, в якому зазначене бажане місце розташування земельної ділянки. Між тим, дійсно у запитуваної позивачем частини земельної ділянки відсутній кадастровий номер, проте суд вказує на те, що ця частина земельної ділянки є складовою земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:0004, яка є пасовищем, відповідно запитувана позивачем земельна ділянка також є пасовищем.

Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 року № 548, визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.

В зазначеному класифікаторі землі сільськогосподарського призначення поділяються, зокрема, на землі, для ведення особистого селянського господарства та на землі для сінокосіння і випасання худоби.

Нормами ч. 2 ст. 22 ЗК України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

У відповідності до п. «а» ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За приписами ст. 34 ЗК України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

Таким чином, відповідно до вимог ЗК України земельні ділянки, призначені для сінокосіння та випасання худоби можуть бути переданні громадянам виключно на умовах користування (в оренду).

Відповідно до даних Державного земельного кадастру запитувана позивачем земельна ділянка належить до категорії земель сільськогосподарського призначення з цільовим призначенням землі запасу (пасовища та сади), що, в свою чергу, унеможливлює її передачу у власність.

При цьому, є обґрунтованим твердження відповідача про те, що земельна ділянка, яку позивач бажає отримати у власність для ведення особистого селянського господарства належить до земель загального користування, тобто є загальнодоступними для всіх суб`єктів і не можуть передаватися у приватну власність. Надання дозволу позивачу на розроблення землевпорядної документації відведення у власність земельних ділянок загального користування порушить права інших осіб щодо їх використання, так як ці земельні ділянки виділені для об`єктивної необхідності - загального випасання худоби.

Водночас, посилання позивача на ст. 33 ЗК України є безпідставним, оскільки вказана норма не стосується спірних правовідносин.

Крім того, є безпідставним посилання позивача на вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу згідно ст. 118 ЗК України, оскільки вказаний перелік стосується відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для надання земельної ділянки у власність, у даному ж випадку, земельна ділянка взагалі не може надаватися у власність.

В свою чергу, при прийнятті рішення слід врахувати те, що задоволення суспільної потреби при вирішенні суспільнозначимого питання про безоплатну передачу земельної ділянки з комунальної власності у приватну ставиться у перевагу приватному інтересу конкретної особи.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

З огляду на те, що суд першої інстанції позовну вимогу про визнання протиправним вказаного наказу залишив без задоволення, відповідно позовні вимоги про скасування наказу відповідача від 30.09.2019 року № 2-17338/15-19-СГ та зобов`язання надати дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення також задоволенню не підлягає.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г. Мацький Є.М.