Справа № 400/2003/20
Суддя: Фульга А. П.
Дата ухвалення: 2020-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 р. № 400/2003/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Фульги А.П. розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, проспект Миру, 34, м.Миколаїв,54034

про:визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі - відповідач) з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду заяв позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність члену фермерського господарства "Яснополянське" в розмірі середньої земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарського підприємства КСП "Ясна Поляна", розташованого на території Яснополянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, площею 8,6 умовних кадастрових гектарів (28642,0 грн, без урахування коефіцієнту індексації) за рахунок земельної ділянки за кадастровим №:05:000:0196 площею 11,5 га, яка є в постійному користуванні ОСОБА_2 згідно з державним актом на право постійного користування землею серії III-МК №011826, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 26.12.2001 р №838, для ведення фермерського господарства (код згідно з КВЦПЗ 01.02.) в межах території Яснополянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, а саме: заяви зареєстрованої 28.11.2019р за вх №С-6641/2, та заяви зареєстрованої 17.01.2020р за вх №С-834/0/19-20.

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність члену фермерського господарства "Яснополянське" в розмірі середньої земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарського підприємства КСП "Ясна Поляна", розташованого на території Яснополянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, площею 8,6 умовних кадастрових гектарів (28642,0 грн, без урахування коефіцієнту індексації) за рахунок земельної ділянки за кадастровим №:05:000:0196 площею 11,5 га, яка є в постійному користуванні ОСОБА_2 згідно з державним актом на право постійного користування землею серії III-МК №011826, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного

користування землею 26.12.2001 р №838, для ведення фермерського господарства (код згідно з КВЦПЗ 01.02.) в межах території Яснополянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

Ухвалою від 28.05.2020 року суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем статті 118 Земельного кодексу України та зазначає, що підстава відмови відповідачем у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою не передбачена зазначеною нормою права.Відповідач не мав законних підстав для відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, кожного разу відмови були безпідставними, наприклад ч.6 ст.118 ЗК України містить вимогу про надання документів, що підтверджують досвід роботи в сільському господарстві, проте в ч.7 ст.118 ЗК України ненадання таких документів, не може бути підставою для відмови у наданні дозволу.

Відповідач заперечував проти позову та зазначив у відзиві, відносно вимоги позивача зобов`язати Головне управління надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, відповідач вважає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки повноваження щодо надання (передачі) земельної ділянки у власність в даному випадку є виключною компетенцією Головного управління, а тому примусити Головне управління через судове рішення реалізувати свої повноваження неможливо, адже в такому випадку, на думку відповідача, суд фактично підмінює компетенцію Головного управління та втручається в діяльність органу виконавчої влади, що суперечить принципу розподілу влади на законодавчу, виконавчу і судову. З огляду на зазначене Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області просить відмовити в задоволені позову.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 на підставі рішення 24-ї сесії 23 скликання Миколаївської районної Ради народних депутатів Миколаївського району Миколаївської області від 24.12.2001 року №11 на імя голови фермерського господарства ОСОБА_2 було видано державний акт на право постійного користування землею серії III-МК №011826, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 26.12.2001р за №838, відповідно до якого у посмтійне користування надано 3 земельні ділянки (ділянка №1 площею 23 га, ділянка №2 площею 11,5 га, ділянка №3 площею 11,5 га) загальною площею 46 га на території Яснополянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

ОСОБА_1 є одним із членів фермерського господарства "Яснополянське" що підтверджується статутом фермерського господарства від 05.07.2019 року та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

18.07.2019 голова ФГ "Яснополянське" Бондаренко В.І. членом якого є позивач, надав нотаріально посвідчену згоду на розпаювання між членами (засновниками) фермерського господарства земельної ділянки, що надана йому у постійне користування для подальшої передачі у власність членам фермерського господарства (заява зареєстрована в реєстрі за №874).

З метою реалізації свого права на отримання безоплатно у приватну власність земельної ділянки у розмірі (паю) за рахунок земель фермерського господарства позивач неоднаразово звертався до відповідача з заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність розташоване в межах території Яснополянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області,

орієнтований розмір ділянки 8,6 умовних кадастрових гектарів (вартістю 28642,00 грн.), із цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, в межах земельної ділянки площею 11,5 гектара, що знаходиться в постійному користуванні ОСОБА_2 .

Позивач зазначив, що його членство у фермерському господарстві є підтвердженням того, що він має досвід роботи у сільському господарстві, однак кожного разу наказами Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області позивачу було відмовлено у наданні дозволу на виготовлення документації із землеустрою.Усі відмови відповідача є необгрунтованими та безпідставними, кожна відмова містила вимогу надати до клопотання не передбачені законодавством матеріали, або базувалися на притензіях до форми наданих додаткових не обов`язкових документів, хоча законодавством така форма не встановлена й не містила вичерпного переліку зауважень, оскільки кожна наступна відмова мала нові зауваження (листом від 23.08.2019р №С-6641/0-3325/0/20-19-СГ відмовлено у зв`язку з тим, що копія статуту фермерського господарства не засвідчена ноторіально, це безпідставна відмова, оскільки суперечить ч.6 ч.7 ст.118 Земельного Кожексу України, наказом від 11.10.2019 №7685/0/14-19-СГ відмовлено у зв`язку з тим, що земельна ділянка не є сформованою та не може бути передана у приватну власність, наказом від 02.01.2020 №3/0/14-20-СГ відмовлено у зв`язку з тим, що відсутні документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі, наказом від 17.02.2020 №3178/0/14-20-СГ відмовлено у зв`язку з тим, що долучена до заяви виписка з трудової книжки містить інформацію про прийняття на посаду голови фермерського господарства, але не містить періоду перебування на цій посаді)

Отже, всі вищезазначені відмови відповідача є протиправними, оскільки ч.7 ст.118 ЗК України містить вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Не погоджуючись із постійними відмовами відповідача, позивач звернулась до суду з відповідним позовом.

Згідно ч.1 ст.3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Згідно із п. а) ч.1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району.

Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ст. 31 ЗК України землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Згідно ст. 32 ЗК України Громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Дія частини першої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Відповідно до приписів ст. 12 Закону України «Про фермерське господарство» землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст. 13 Закону України «Про фермерське господарство» члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).

Дія частин першої та другої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до статуту Фермерського господарства «Яснополянське» засновником Господарства є ОСОБА_2 , членами Господароства є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 .

Згідно п. 2.1 Статуту головною метою діяльності Господарства є отримання прибутку шляхом виробництва сільськогосподарської продукції, її переробки, реалізації та здійснення інших видів діяльності.

Як вбачається з Державного акта на право постійного користування землею ОСОБА_2 надано у постійне користування 46,0 гектарів землі для ведення селянського (фермерського) господарства у відповідності з рішенням Миколаївської районної Ради народних депутатів Миколаївського району Миколаївської області 24 сесії 23 скликання від 24 грудня 2011 року. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №838 26 грудня 2001 року.

В матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява від 18 липня 2019 року відповідно до якої ОСОБА_2 дає згоду на вилучення земельної ділянки, яка знаходиться на території Яснополянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, загальною площею 46,00 га, цільове призначення якої для селянського (фермерського) господарства, землекористувачем якої є ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право постійного користування землею, виданого на його ім`я та не заперечує проти вилучення земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) для вирощування сільськогосподарської продукції у власність ОСОБА_1 .

Частиною 6 ст. 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч.7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування

територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

З матеріалів справи вбачається, що відмови відповідача у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою, що викладені у листах та наказах не містять жодної підстави для відмови у наданні такого дозволу передбаченого частиною сьомою статті 118 ЗК України.

За таких обставин, суд вважає, що спірні відмови прийняті з порушенням вимог статті 2 КАС України, а саме: без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без урахування принципу пропорційності та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим оспорювані відмови, викладені у листах та наказах є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Суд також зазначає, що в даному випадку ефективним способом правового захисту є не тільки визнання вказаних відмов у задоволенні заяв (клопотань) протиправними, а зобов`язання відповідача (ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області) надати дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Суд наголошує, що на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Також, суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15 та Верховним Судом у постанові від 22 грудня 2018 року у справі № 804/1469/17.

Враховуючи, що спосіб захисту порушеного права повинен бути ефективним, суд має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Судовий збір розподіляється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. 2, 9, 19, 77, 139, 241, 244, 242 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (проспект Миру, 34, м.Миколаїв, 54034 ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області щодо розгляду заяв ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність члену фермерського господарства "Яснополянське" в розмірі середньої земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарського підприємства КСП "Ясна Поляна", розташованого на території Яснополянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, площею 8,6 умовних кадастрових гектарів (28642,0 грн, без урахування коефіцієнту індексації) за рахунок земельної ділянки за кадастровим №:05:000:0196 площею 11,5 га, яка є в постійному користуванні ОСОБА_2 згідно з державним актом на право постійного користування землею серії III-МК №011826, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 26.12.2001 р №838, для ведення фермерського господарства (код згідно з КВЦПЗ 01.02.) в межах території Яснополянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, а саме: заяви зареєстрованої 28.11.2019р за вх №С-6641/2, та заяви зареєстрованої 17.01.2020р за вх №С-834/0/19-20.

3.Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області (проспект. Миру, 34, м.Миколаїв, 54034, ) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність члену фермерського господарства "Яснополянське" в розмірі середньої земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарського підприємства КСП "Ясна Поляна", розташованого на території Яснополянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, площею 8,6 умовних кадастрових гектарів (28642,0 грн, без урахування коефіцієнту індексації) за рахунок земельної ділянки за кадастровим №:05:000:0196 площею 11,5 га, яка є в постійному користуванні ОСОБА_2 згідно з державним актом на право постійного користування землею серії III-МК №011826, зареєстрованим в Книзі

записів державних актів на право постійного користування землею 26.12.2001 р №838, для ведення фермерського господарства (код згідно з КВЦПЗ 01.02.) в межах території Яснополянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (проспект Миру, 34, м.Миколаїв, 54034 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 840,80 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. П. Фульга