Справа № 200/12464/19-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року справа №200/12464/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Азовської митниці Держмитслужби на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 р. (у повному обсязі складено 27 березня 2020 року у м. Слов`янськ) у справі № 200/12464/19-а (головуючий І інстанції суддя Бабіч С.І.) за позовом Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" до Азовської митниці Держмитслужби, Донецької митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь" (далі - позивач) 23.10.2019 звернулось до суду з позовом до Азовської митниці Держмитслужби, Донецької митниці ДФС (далі - відповідачі), в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 30.01.2019 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 30.01.2019 року; вирішити питання судових витрат (т. 1 а.с. 4-20).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі №200/12464/19-а позов задоволено (т. 3 а.с. 225-230).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач 1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що 30.01.2019 року декларантом позивача заявлено до митного оформлення товар в рамках виконання зовнішньоекономічного контракту від 01.08.2015 року та специфікації від 07.01.2019 року № 8, укладених між позивачем та фірмою «METINVEST INTERNATIONAL SA».

За спірною постановкою за результатами опрацювання поданих для підтвердження митної вартості документів та спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками за кодами 105-2, 106-2 встановлено ризик заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість товару, що викликало сумніви щодо достовірності задекларованої митної вартості позивачем, що зумовило необхідність витребування додаткових документів.

За результатами проведеного митним органом розрахунку вартості товару згідно з інформацією вісника «Asian Metal», ринкова вартість фероніобію за період 10 днів, що передують складанню специфікації № 8 складає 38, 638 Євро/кг. Декларантом визначено митну вартість на рівні 32, 71 Євро/кг, тобто під час митного оформлення встановлено факт заниження митної вартості. Також в наданих для підтвердження митної вартості товару документах були виявлені розбіжності, які стосувались різних підписів продавця у наданому до митного оформлення комерційному рахунку від 10.01.2019 року № 110934, контракті та специфікації № 8.

Апелянт зазначає, що на виконання вимог ст. 53 МК посадовою особою митного органу було направлено електронне повідомлення декларанту із вимогою надання додаткових документів. Разом з тим, позивачем не було надано каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару.

Крім того, згідно з експертним висновком ДП «Укрпромзовнішекспертизи» від 25.01.2019 року № 190 рівень заявленої митної вартості фероніобію 32, 71 Євро/кг згідно специфікації не підтверджено.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача в задоволенні апеляційної скарги просив відмовити, підтримав висновок суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» (ідентифікаційний код 00191158) зареєстровано як юридична, місцезнаходження Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лепорського, буд.1.

01 серпня 2015 року між продавцем Metinvest international SA та покупцем позивачем укладено контракт № 089LS-02/554 на постачання фероніобію.

Кількість, ціна та технічні характеристики товару зазначаються в специфікації (т. 1, а.с 29-44).

07 січня 2019 року між сторонами складена та підписана специфікація № 8 до контракту № 089LS-02/554 від 01.08.2019 року на постачання товару FeNd(111), FeNb(112) у кількості 480 МТ +/- 10% за ціною 32,71 Евро за 1 кг чистого ніобію у сплаві на умовах CPT-Маріуполь, згідно Incoterms 2010 (т. 1 а.с. 45-46).

Декларантом ТОВ «Метінвест-шиппінг», в інтересах ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» подано митну декларацію від 30.01.2019 року № UA 700050/2019/000604 з метою здійснення митного контролю та митного оформлення товару: фероніобію марки FeNb 65 (112) та документи, необхідні для підтвердження митної вартості товару, відповідно до ст. 53 МКУ (т. 1 а.с. 47).

За результатом обробки зазначеної декларації посадовими особами відповідача складено повідомлення декларанту (30.01.2019 14:55), в якому вказано, що орган доходів і зборів вважає, що існуючий взаємозв`язок між продавцем та покупцем вплинув на задекларовану декларантом митну вартість.

У зв`язку з тим, що документи, надані для підтвердження заявленої митної вартості товару до МД містять розбіжності, а саме: підпис продавця у комерційному рахунку від 10.01.2019 № 110934 відрізняється від підписів продавця у контракті від 01.08.2015 № 089LS-02/554 та специфікації до контракту від 07.08.2019 № 8 та тим, що згідно із комерційним рахунком від 10.01.2019 року № 110934, оплата за товар здійснюється протягом 45 днів з дати CMR (16.01.2019), запропоновано надати банківські платіжні доручення, що стосуються товару, каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару, копію митної декларації країни походження відправлення, висновки про вартісні характеристики товару, інформацію біржових організацій про вартість товару (т. 2 а.с. 29).

Позивач вказує на те, що банківські платіжні доручення, пов`язані з виконанням умов договору, не були надані, оскільки такі платежі не були здійснені станом на час подання документів.

Додатково надано експертний висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 25.01.2019 за № 190 (т. 2 а.с. 32).

Після надання декларантом додаткових документів митниця не змінила своєї позиції щодо встановлення нею розбіжностей, а саме: у специфікації від 07.08.2019 № 8 до контракту від 01.08.2015 року № 089LS-02/554 та комерційного рахунку від 10.01.2019 року № 110934 зазначена ціна 32,71 дол. США/кг Nb, згідно експертного висновку ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 25.01.2019 № 190 ціна за фероніобій складає 37,77-38,65 евро/кг Nb.

Розрахунок вартості товару (фероніобій) згідно інформації Asian Metal відповідно до Методики Дані: 1. Специфікація № 8 від 07.01.2019 року до зовнішньоекономічного договору від 01.08.2015 року № 089LS-02/554. 2. Вартість фероніобію Asian Metal за період 10 днів, що передує даті: 04.01.2019-38,51 евро/кг Nb, 03.01.2019 38,15 евро/кг Nb, 02.01.2019 38,14 евро/кг Nb, 29.12.2018 38,24 евро/кг Nb, 28.12.2018 38,67 евро/кг Nb, 27.12.2018 38,74 евро/кг Nb, 26.12.2018 38,99 евро/кг Nb, 25.12.2018 38,99 евро/кг Nb, 24.12.2018 38,99 евро/кг Nb, 21.12.2018 38,66 евро/кг Nb.

Згідно із зазначеними джерелами інформації розрахунок митної вартості за поточною партією товару має складати: 14256 (вага чистого Nb)х38,63 евро/кг Nb =550709,28 EUR х курс EUR встановленого Національним банком України на дату подання МД (т. 2 а.с. 30-31).

Донецькою митницею ДФС виписана картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA700050/2019/00004 (т. 2 а.с. 26).

30 січня 2019 року прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA700050/2019/000001/1 з огляду на встановлені розбіжності, що зазначені в цінах товару, так у специфікації від 07.08.2019 № 8 вказана ціна товару 32,71 дол.США/кг Nb, а експертному висновку ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 25.01.2019 №190 ціна складає 37,77-38,65 евро/кг Nb.

Митну вартість товару визначено другорядним способом на підставі інформації Asian Metal (т. 2 а.с. 28).

15 квітня 2019 року позивачем були направлені додаткові документи для підтвердження митної вартості, заявленої декларантом на фероніобій, а саме: протокол тендерного комітету № 127-ФС від 10.12.2018 року, прайс-лист «CBMM`s PRICE LIST FOR THE 1 st QUARTER 2019» від 01.01.2019 р., специфікацією з третіми особами № 16 від 07.01.2019 року, доповнення № 1 до специфікації № 16, договору 20160331 від 07.01.2019 року та електронне листування з представником постачальника «СBMM Europe BV» щодо надання знижки. За наданими документами фероніобій за договором 20160331 від 31.03.2016 року між «METINVEST INTERNATIONAL SA» та «CBMM Europe BV» формувався наступним чином: від ціни прайсу «CBMM`s PRICE LIST FOR THE 1st QUARTER 2019» від 01.01.2019 р. на FeNB 112 Lump віднімалась знижка в розмірі 8,5 % (т. 1 а.с. 76-77).

19 квітня 2019 року Донецькою митницею ДФС листом № 2913/10/05-70-66-01 за результатом розгляду додаткових документів щодо підтвердження митної вартості, а саме: протоколу від 10.12.2018 ТК № 127-ФС, прайс-листа від 01.01.2019 «CBMM`s PRICE LIST FOR THE 1st QUARTER 2019», специфікації з третіми особами від 07.01.2019 № 16 до договору від 31.03.2019 № 20160331, доповнення до специфікації № 16, договору від 31.03.2016 № 20160331; електронне листування з представником про надання знижки зазначено про відсутність підстав для прийняття рішення щодо можливості застосування митної вартості заявленої декларантом, оскільки товариством не доведено право на застосування знижки у розмірі 8,5%, а висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» не підтверджує заявлений рівень митної вартості (т. 1 а.с. 93-97).

Проблемою даного спору є правомірність прийняття відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів від 30.01.2019 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 30.01.2019 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

За унормуванням статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина перша статті 257 Митного кодексу України).

Статтею 49 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 Митного кодексу України).

Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (ч.1, 2 ст. 55 Митного кодексу України).

За приписами частини першої статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод.

Застосування другорядного методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим, а пріоритетним до застосування є саме основний метод.

Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 Митного кодексу України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів.

Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 Митного кодексу України.

Правилами частини першої статті 58 Митного кодексу України основний метод визначення митної вартості товарів застосовується у випадку дотримання наступних умов:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

При цьому основний метод не застосовується у наступних випадках:

а) якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні;

б) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (відповідно до частини другої статті 58 Митного кодексу України).

Частиною другою статті 54 Митного кодексу України окреслено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Вимогами частини третьої статті 58 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Тобто, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України).

Забороняється з огляду на частину п`яту статті 53 Митного кодексу України вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Зі змісту статті 53 Митного кодексу України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондує з положенням частини третьої статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Водночас, частиною третьою статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

З огляду на наведене, митним органом можуть бути витребувані додаткові документи:

1) у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки;

2) якщо такі документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів;

3) якщо такі документи не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Крім цього, відповідно до ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Матеріалами справи підтверджено, що за вимогами ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у зв`язку з тим, що митним органом висловлено сумнів, що існуючий взаємозв`язок між продавцем та покупцем вплинув на задекларовану декларантом митну вартість, надані для підтвердження заявленої митної вартості товару по МД документи містять розбіжності, а саме підпис продавця у комерційному рахунку від 10.01.2019 № 110934 відрізняється від підписів продавця у контракті від 01.08.2015 № 089LS-02/554 та специфікації до контракту від 07.08.2019 № 8 та тим, що згідно із комерційним рахунком від 10.01.2019 року № 110934, оплата за товар здійснюється протягом 45 днів з дати CMR (16.01.2019), запропоновано позивачу надати банківські платіжні доручення, що стосуються товару, каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару, копію митної декларації країни походження відправлення, висновки про вартісні характеристики товару, інформацію біржових організацій про вартість товару (т. 2 а.с. 29).

У картці відмови № UA700050/2019/00004 вказано про відмову в митному оформленні (випуску) товарів з посиланням на не підтвердження митної вартості. Обрано другорядний метод визначення митної вартості (т. 2 а.с. 26).

Разом з тим, суд відзначає, що частинами 2, 3 статті 57 Митного кодексу України обумовлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Враховуючи умови, п.п. 5.1., 5.2. контракту № 089LS-02/554 на постачання фероніобію, ціна на товар встановлюється в Євро і вказується у специфікаціях до Контракту.

У Специфікації № 8 від 07.01.19 р. до Контракту вартість товару - Фероніобію за 1 кг чистого ніобію в сплаві - 32,71 Евро.

У якості підтвердження митної вартості Товару позивачем був наданий Рахунок-фактура (інвойс) № 110934 від 10.01.2019 р. (14 256,00 кг ціна в Евро 32,71 Евро за 1 кг.; загальна сума за рахунком - 466 313,76 Евро (14 256,00 кг х 32,71 Евро).

Тобто, відповідно до положень ст.ст. 52,53, 57,58 МК України, сума - 466 313,76 Евро - є сумою митної вартості товару за ціною договору, визначена позивачем при митному оформленні за митною декларацією № - ЦА 700050.2019.000590 від 30.01.2019 р.

Специфікація № 8 від 07.01.19 р. до контракту визначає вартість товару - фероніобію за 1 кг чистого ніобію в сплаві - 32,71 Евро та рахунок-фактура (інвойс) № 110934 від 10.01.2019 р. (14 256,00 кг ціна в Евро 32,71 Евро за 1 кг.; загальна сума за рахунком - 466 313,76 Евро (14 256,00 кг х 32,71 Евро за 1 кг) не містили ніяких розбіжностей числових значень складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари - а саме: ціни 32,71 Евро/кг.

У даному випадку прикладом розбіжностей та витребування додаткових документів на підставі ч. З ст. 53 МК України могла бути наявність різної вартості товару у договірній документації (контракт, специфікації) та в рахунку-фактурі (інвойсі).

Той факт, що продавець і покупець пов`язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної.

У таких випадках необхідно розглянути обставини продажу та прийняти вартість операції за умови, що взаємовідносини покупця і продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів (ч. 12 ст. 58 МК України).

Тобто, вищезазначені документи, надані позивачем, на виконання ст.ст. 52, 53, 57, 58 МК України, були достатніми документально підтвердженими і обґрунтованими для визначення відповідачем митної вартості товару за першим (основним ) методом, відповідно до ст. ст. 57,58 МК України.

Сама по собі різниця між вартістю подібних (аналогічних) товарів на сайті «Asian Metal» не може свідчити про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару. Ресурс «Asian Metal» не здійснює біржову торгівлю товарами, а є лише інформаційним ресурсом, що аналізує ринкові ціни.

Про проведення порівняльного аналізу вартості товару відповідачем відповідно до розділу 3 «Методичних рекомендацій» згідно інформації сайту «Asian Metal», у повідомленні декларанту зазначено не було.

Також безпідставним є твердження апелянта про виявлені розбіжності, оскільки доказів на підтвердження відмінностей або підробки в підписах продавця в контракті та специфікаціях суду не надано.

Митний орган дійшов помилкового висновку про необхідність надання позивачем банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, адже ненадання таких документів у разі несплати рахунку за товар не може бути підставою для сумнівів саме у правильності визначення митної вартості товару.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що при поданні митної декларації позивачем було надано документи, що підтверджують вартість товару за ціною договору (контракту) та не містять числових розбіжностей.

За змістом ч.ч. 13-15 ст. 58 МК України орган доходів і зборів повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце, адже у разі відсутності обґрунтувань з боку органу доходів і зборів необхідно вважати, що взаємовідносини, вказані у частині дванадцятій цієї статті, не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

Проте, відповідач не надав позивачу обґрунтування підстав вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивачем надано всі необхідні документи для визначення митної вартості імпортованого товару за першим методом, відмова митного органу у митному оформленні товару та подальше коригування його вартості за допомогою наступних методів є протиправними.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, рішення про коригування митної вартості товарів № UA 700050/2019/000001/1 від 30.01.2019 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA 700050/2019/00004 від 30.01.2019 року правомірно скасовані судом першої інстанції.

Щодо порушення позивачем строку подання позову до суду першої інстанції, то суд зазначає наступне.

Згідно ч. 3 ст. 122 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Позивачем було подано клопотання про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду та ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09.12.2019 року визнано поважними причини пропуску строку (т. 3 а.с. 141-144).

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

За вимогами ст. 139 КАС України судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1921,00 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

За змістом частини 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.

Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України. Цей принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України).

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (ст. 72 КАС України). Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати з власної ініціативи (частина третя ст. 77 КАС України).

За приписами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у справі № 815/5990/16 від 11.06.2020 року, від 11.06.2020 року у справі № 825/456/16, від 18.01.2018 року у справі № 807/3168/14.

«Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу».

«Так, відповідно до частин 12-14 статті 58 Митного кодексу України той факт, що продавець і покупець пов`язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної. У таких випадках необхідно розглянути обставини продажу та прийняти вартість операції за умови, що взаємовідносини покупця і продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів».

За унормуванням частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем не доведено, що, приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів від 30.01.2019 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 30.01.2019 року він діяв правомірно.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає про таке.

За ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, з аналізу наведених правових норм, вбачається, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому варто зазначити, що склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Також на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16.

Матеріалами справи підтверджено, що між ПрАТ «АЗОВСТАЛЬ» та Адвокатським об`єднанням «Всеукраїнська адвокатська допомога» було укладено договір про надання правової допомоги № 180329/АЗСТ від 29.03.2018 року, відповідно до якого Адвокатському об`єднанню надано право представляти інтереси позивача у судових органах України будь-якої ланки з усіма необхідними для того повноваженнями, які надано законом позивачеві, у тому числі, на представництво інтересів позивача у судах, у тому числі і під час здійснення адміністративного судочинства (т. 3 а.с. 10-14).

Згідно з додатковою угодою № 35 до Договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) № 180329/АЗСТ від 29.03.2018 року, пунктом 1 визначено порядок оплати юридичних послуг (гонорару) Адвокатського об`єднання за надання юридичних послуг (правової допомоги) у спорі за позовом ПРАТ «АЗОВСТАЛЬ» до Донецької митниці ДФС України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів UA 700050/2019/000001/1 від 30.01.2019 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA 700050/2019/00004 від 30.01.2019 року.

У пункті 2 додаткової угоди наведений перелік погодинної вартості послуг.

Крім цього, надано розрахунок розміру винагороди приймання-передачі наданих послуг за Договором про надання юридичних послуг (правової допомоги) № 180329/АЗСТ від 29 березня 2018 року відповідно до якого визначено порядок оплати юридичних послуг (гонорару) адвокатському об`єднанню «Всеукраїнська адвокатська допомога» за надання правової допомоги під час підготовки та судового розгляду справи у Донецькому окружному адміністративному суді саме у даному спорі, що є предметом розгляду у справі № 200/12464/19-а. В пункті 4 розрахунку зазначено, що узгоджена винагорода адвоката за надання юридичних послуг (правової допомоги) № 180329/АЗСТ від 29 березня 2018 року складає: 8811,18 грн. (т. 3 а.с. 21).

Представником позивача надано суду акт від 11.12.2019 р. приймання - передачі виконаних робіт, наданих послуг за договором про надання юридичних послуг (правової допомоги) № 35 від 15.10.2019 року (далі - Акт), що містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та копію платіжного доручення № від 17.01.2019 року про оплату вказаних юридичних послуг на суму 8811,18 грн. (т. 3 а.с. 24, 85).

Також в матеріалах справи містяться довідка Адвокатського об`єднання «Всеукраїнська адвокатська допомога» від 07.03.2018 б/н, яка свідчить про прийняття адвоката Бузівської Н.М. до складу учасників об`єднання; довіреність підприємства, яка уповноважує Бузівську Н.М. представляти інтереси; копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДН № 4972 від 31.01.2018 року (т. 3 а.с. 23).

Таким чином, наданими документами позивачем підтверджено отримання послуг адвоката, надано до суду опис виконаних адвокатом робіт та докази фактичного понесення витрат на правничу допомогу адвоката в загальному розмірі 8811,18 грн.

З урахуванням наведеного, аналізуючи все вищевикладене, ураховуючи документи, надані представником позивача на підтвердження витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд дійшов висновку, що вказані документи є належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 73 - 75 КАС України для підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу у справі, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення заяви представника позивача про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Згідно п.41 висновку №м11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Азовської митниці Держмитслужби на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 р. - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 р. у справі № 200/12464/19-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повне судове рішення складено 22 червня 2020 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко