Справа № 620/263/20
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/263/20 Суддя (судді) першої інстанції: Заяць О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» про визнання протиправним та скасування пункту наказу, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу Державної установи «Центр пробації» № 226к від 05.12.2019 р. в частині звільнення її за власним бажанням з посади старшого інспектора Деснянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області.

- поновити її на службі на посаді старшого інспектора Деснянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації»;

- стягнути з Державної установи «Центр пробації» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.01.2020 р.

На обгрунтування своїх вимог позивач зазначала, що вона не підписувала жодних заяв чи документів про звільнення за власним бажанням.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити постанову про задоволення позову.

Зокрема, скаржник наполягає на тому, що вона не висловлювала бажання бути звільненою зі служби.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, стверджуючи про законність та обгрунтованість судового рішення, звертає увагу на те, що ОСОБА_1 була призначена на посаду старшого інспектора на час перебування у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення нею трирічного віку, основного працівника - ОСОБА_2 .

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 2009 р. працювала в органах Державної кримінально-виконавчої служби України на посаді інспектора Деснянського районного сектору Чернігівського міського відділу з питань пробації Центрального МРУ.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 655-р від 13.09.2017 р., для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби з питань пробації, утворено Державну установу «Центр пробації».

21 травня 2018 р. позивач звернулась до в.о. директора Державної установити «Центр пробації» із рапортом у якому просила призначити її на посаду старшого інспектора Деснянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Чернігівській області на час фактичного перебування у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення нею трирічного віку, основного працівника - майора внутрішньої служби ОСОБА_2

Наказом № 56/к від 26.06.2018 р. позивачку призначено на посаду старшого інспектора Деснянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області з 01.07.2018 р. тимчасово, на період відпустки по догляду за дитиною, до досягнення нею трирічного віку, основного працівника - майора внутрішньої служби Клименюк О.В.

05.12.2019 р. відповідачем видано наказ № 226/к «Про особовий склад».

Пунктом 2 цього наказу ОСОБА_1 звільнено з 31.12.2019 р. за власним бажанням на підставі пункту 5 статті 23 Закону України «державну кримінально-виконавчу службу України», та пункту 7 статті 77 Закону України «Про національну поліцію».

Наказом № 227/к від 05.12.2019 р. перервано відпустку ОСОБА_2 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначено Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23 червня 2005 р. № 2713-IV.

Відповідно до частини 2 статті 14 цього Закону служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.

Частиною 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських.

Згідно пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 р. № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється - за власним бажанням.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивачка знала про те, що її призначено на посаду на певний строк, а саме до моменту виходу (повернення) із відпустки по догляду за дитиною основного працівника, то і підстави для визнання протиправним та скасування наказу в частині звільнення ОСОБА_1 відсутні.

На думку колегії суддів, зазначений висновок суду є наслідком неповного з`ясування судом обставин справи та неналежного застосування нормативно-правових актів, що регулюють ці правовідносини.

Питання полягає не в тому, чи підлягала ОСОБА_1 звільненню у зв`язку із виходом на роботу ОСОБА_2 , а в тому чи правомірно її було звільнено саме на підставі пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Позивачка стверджувала, що жодних заяв чи рапортів про звільнення зі служби за власним бажанням вона не подавала.

При цьому, відповідачем не доведено зворотне. Жодних відомостей, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 мала намір звільнитися матеріали справи не містять.

За таких обставин, у Державної установи «Центр пробації» були відсутні підстави для звільнення позивачки за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», а відтак вона підлягає поновленню на службі.

Відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

У постанові від 26 жовтня 2016 р. у справі № 6-1395цс16 Верховний Суд України зазначив, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 р. (Надалі за текстом - «Порядок»).

За змістом пункту 2 цього Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно пункту 10 Порядку у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу ІV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

За даними довідки про заробітну плату № 8/2-544 від 12.02.2020 р. середньоденна заробітна плата ОСОБА_4 за жовтень-грудень 2019 р. склала 437 грн. 69 коп.

Таким чином, за період з 01.01.2020 р. по 18.06.2020 р. (116 робочих дні) з Державної установи «Центр пробації» на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 50 772 грн. 04 коп.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу Державної установи «Центр пробації» № 226к від 05.12.2019 р. в частині звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора Деснянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області.

Стягнути з Державної установи «Центр пробації» (м. Київ, вул. Ю.Іллєнка, 81, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.01.2020 р. по 18.06.2020 р. в розмірі 50 772 (п`ятдесят тисяч сімсот сімдесят дві) грн. 04 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 23 червня 2020 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко