Справа № 572/291/20
Суддя: Ведяніна Т.О.
Дата ухвалення: 2020-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 572/291/20
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2020 року

в складі : головуючого судді - ВЕДЯНІНОЇ Т.О.

при секретарі - ВОЗНЮК М.В.

за участю :

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сарни справу № 572/291/20 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до поліцейського СРПП №2 Варашського ВП ГУ НП в Рівненській області ВАСИЛЮКА ВОЛОДИМИРА МИКОЛАЙОВИЧА про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського СРПП №2 Варашського ВП ГУ НП в Рівненській області Василюка В.М., в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БАА №746002 від 25 грудня 2019 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу у сумі 425 грн. за ч.1 ст.126 КУпАП із закриттям провадження у цій справі - в зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Позивачем в обґрунтування заявлених вимог зазначено, що він 25 грудня 2019 року по вул.Набережній м.Вараш Рівненської області керував транспортним засобом автомобілем марки «FORD Granda» р.н.з. НОМЕР_1 , під час чого був зупинений працівником поліції ОСОБА_3 , яким відносно позивача було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення за ч.6 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 425 грн.

ОСОБА_1 вважає вказану вище постанову протиправною та такою, що винесена із порушенням вимог законодавства, оскільки вона прийнята відповідачем всупереч вимогам ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» : без дотримання вимог законодавства щодо обов`язку працівника поліції діяти виключно в межах , на підставі та у спосіб, визначені Конституцією України та законами України, оскільки транспортний засіб працівниками поліції було зупинено без будь-якої правової підстави.

Так, позивач зазначає, що після зупинки керованого ним транспортного засобу працівник поліції зазначав про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП, а під час винесення постанови про накладення адміністративного стягнення за вказаною статтею додатково повідомив про відсутність у позивача поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, вимагаючи надати такий документ. Позивач зазначає, що таку вимоги працівник поліції вправі висувати виключно при вчиненні водієм дорожньо-транспортної пригоди, а тому ОСОБА_1 дійсно відмовився надавати поліс, вважаючи вказану вимогу працівника поліції незаконною.

В зв`язку із наведеним позивач просить скасувати постанову відповідача щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП закрити, в зв`язку із відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, пояснив, що дійсно у час та місці, вказаних в оскаржуваній постанові він керував транспортним засобом, рухаючись у м.Вараш Рівненської області, та був зупинений працівниками поліції. Відповідач повідомив, що причиною зупинки є керування позивачем транспортним засобом із забрудненим номерним знаком. Позивач повідомив, що жодних доказів стосовно того, що номерний знак не є видимим з відстані 20 метрів відповідачем надано не було. На думку ОСОБА_1 працівник поліції мав би залучити свідків, в присутності яких здійснити замір відстані, з якої номерний знак дійсно видимий. Позивач повідомив, що працівник поліції під час розгляду справи поводився неадекватно та зухвало. Крім цього позивач вважав, що вимога поліцейського про надання полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є незаконною, через що він дійсно не надав такого документу на вимогу працівника поліції.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився двічі, відзиву на позов не подав, про причини неявки суд не повідомив.

Позивачем було заявлено клопотання про дослідження долученого до матеріалів справи СД-диску із зафіксованим на ньому відео його спілкування із працівниками поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Вказане клопотання судом задоволено.

Інших клопотань сторонами заявлено не було.

В даному випадку виник спір між позивачем та відповідачем, який є посадовою особою суб`єкта владних повноважень, з приводу оскарження рішення відповідача (індивідуального акту) щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Вказані правовідносини регламентуються нормами КУпАП, Закону України «Про національну поліцію».

Із постанови в справі про адміністративне правопорушення серії БАА №746002 від 25 грудня 2019 року, винесеної поліцейським СРПП №2 Василюком В.М. відносно ОСОБА_1 , останнього визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.6 ст.121 КУпАП та накладено стягнення, відповідно до вимог ст.36 КУпАП, у виді штрафу у сумі 425 грн.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 в порушення вимог п.2.9.в, 21.4а Правил дорожнього руху України о 12 год. 35 хв. 25 грудня 2019 року по вул.Набережній м.Вараш Рівненської області керував транспортним засобом автомобілем марки «FORD» р.н.з. НОМЕР_1 , передній номерний знак якого був закритий, що не дає змоги його чітко визначити з відстані 20 м., а також не пред`явив на вимогу працівників поліції поліс цивільно-правової відповідальності обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що керований ним транспортний засіб було зупинено без будь-яких правових підстав, оскільки адміністративного правопорушення він не вчиняв.

Згідно із ч.6 ст.121 КУпАП відповідальність за вказаною нормою настає за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Крім цього, пп.в) п.2.9. Правил дорожнього руху України передбачає, що водієві забороняється: керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Саме порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху інкриміновано відповідачем позивачу, відповідальність за яке і передбачено ч.6 ст.121 КУпАП.

Із оглянутого судом відеозапису, наданого позивачем, встановлено, що останнім на місці зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 . повідомлялась причина зупинки, а саме : керування останнім транспортним засобом із номерним знаком, який не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м, що є порушенням, передбаченим ч.6 ст.121 КУпАП (в даному випадку судом не приймаються до уваги пояснення позивача стосовно того, що при розгляді справи працівник поліції повідомляв про те, що номерний знак є забрудненим, в той час як у оскаржуваній постанові зазначено, що номерний знак закритий сторонніми предметами, так як ці розбіжності не є суттєвими та не впливають на зміст оскаржуваної постанови).

Позивач зазначав, що вказаного правопорушення він не вчиняв, так як доказів вчинення ним такого правопорушення працівником поліції надано не було.

Судом не приймаються до уваги вказані пояснення, оскільки вказане правопорушення було виявлено безпосередньо працівником поліції шляхом візуального спостереження, про що ним було повідомлено позивачеві.

Процедура залучення свідків з метою визначення відстані, з якої символи номерного знаку є видимими, яка на думку ОСОБА_1 мала б бути застосована працівником поліції в даному випадку, не передбачена жодним нормативним актом.

Отже, в даному випадку працівник поліції виявив факт порушення водієм ОСОБА_1 . Правил дорожнього руху, внаслідок чого зупинив керований ним транспортний засіб, через що його дії в цій частині суд визнає повністю правомірними та такими, що відповідають вимогам ч.1 ст.35 Закону України «Про національну поліцію».

Позивач у прохальній частині позовної заяви просив визнати незаконною та скасувати постанову відповідача виключно щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

Позивач вказує, що під час винесення оскаржуваної постанови працівник поліції повідомвив про відсутність у ОСОБА_1 поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та незаконно притягнув його до адміністративної відповідальності в цій частині. Свої заперечення з цього приводу позивач висловлював у письмових поясненнях, копія яких долучена до матеріалів справи.

Частиною 1 статті 126 КУпАП встановлено, що відповідальність за вказаною нормою наступає за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Позивач не заперечує, що ним не було надано на вимогу працівника поліції поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки вказана вимога працівника поліції не була законною.

Пунктом ґ) п.2.1 Правил дорожнього руху Укарїни визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

В обгрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» працівник поліції має право вимагати надання вказаного полісу виключно при оформленні матеріалів дорожньо-транспортної пригоди або при складанні протоколів про порушення ПДР.

Так, п.21.2 ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Згідно п. 2.4 ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Враховуючи наведені вище норми закону, суд вважає, що працівник поліції вправі вимагати для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1ПДР (в тому числі і поліс), у разі вчинення водієм адміністративного правопорушення, яке належним чином задукемонтовано працівником поліції (саме така позиція висловлена в постанові Верховного суду від 15 березня 2019 року у справі №686/11314/17, на яку у позовній заяві посилається ОСОБА_1 ).

Відповідач правомірно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП,отже, мав право вимагати надати для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1ПДР.

Частиною 1 статті 23 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що до основних повноважень поліції відносяться, в тому числі : вжиття заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припинення виявлених кримінальних та адміністративних правопорушень; у випадках, визначених законом, здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення, прийняття рішень про застосування адміністративних стягнень та забезпечення їх виконання.

Таким чином, оскаржувану постанову було винесено відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства, у межах повноважень, передбачених для поліцейського.

Згідно з п. 10 розділу 3 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У даному випадку, тобто, у випадку виявлення ОСОБА_3 порушення, вчиненого ОСОБА_1 відповідачем було прийнято рішення про накладення на останнього стягнення у виді штрафу, що не є порушенням та відповідає вимогам закону.

Крім цього, в ході судового провадження позивач підтримав вимоги саме до поліцейського СРПП №2 Варашського ВП ГУ НП в Рівненській області Василюка В.М. Від заміни вказаного відповідача належним - Департаментом патрульної поліції, відповідати за заявленими позивачем вимогами, останній відмовився.

В даному випадку інспектор діяв від імені відповідного підрозділу Національної поліції України, а тому за вимогами ОСОБА_1 має відповідати саме вказаний підрозділ поліції, через що вимоги позивачем пред`явлені не до тієї особи, яка має відповідати за заявленими позивачем вимогами.

Отже, позов пред`явлено ОСОБА_1 не до належного відповідача, на заміну відповідача належним відповідним підрозділом Національної поліції, який має, на думку суду бути відповідачем у цій справі, на пропозицію суду відповідач відмовився, через що у задоволенні вимог ОСОБА_1 до поліцейського СРПП №2 Варашського ВП ГУ НП в Рівненській області Василюка В.М. слід відмовити.

Позивачем при звернені із позовом до суду судовий збір не сплачувався на підставі Постанови Верховного Суду України від 13 грудня 2016 (провадження № 21-1410а16), в якій вказано, що розгляд позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення провадиться з урахуванням положень статей 287, 288 КУпАП, які передбачають звільнення від сплати платежу за судовий перегляд цих рішень. Норми Закону N 3674-VI не містять положень щодо підстав, умов, розміру та порядку сплати судового збору за подання позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, а відтак і за подання апеляційної/касаційної скарги.

Однак, 18 березня 2020 Велика Палата Верховного Суду у вказаній вище справі (№ 543/775/17) відступила від попереднього висновку Верховного Суду України, вказавши, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Правова позиція Великої Палати Верховного Суду є обов`язковою для врахування судами в силу ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, слід стягнути з ОСОБА_1 судовий збір, визначений законодавством.

На підставі наведеного, ст.ст. 280, 284, 288 КУпАП, керуючись ст.ст. 242-246 КАС України, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 (жителя АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до поліцейського СРПП №2 Варашського ВП ГУ НП в Рівненській області ВАСИЛЮКА ВОЛОДИМИРА МИКОЛАЙОВИЧА (м. Вараш вул.В.Правика,5 Рівненської області) про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БАА №746002 від 25 грудня 2019 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу у сумі 425 грн. за ч.1 ст.126 КУпАП із закриттям провадження у цій справі відмовити повністю, за безпідставністю заявлених вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 840 грн. 80 коп. судового збору в дохід держави.

Повний текст рішення складено 22 червня 2020 року.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з моменту проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з моменту складення повного судового рішення.

Суддя