Справа № 826/3061/16
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року

м. Київ

справа № 826/3061/16

адміністративне провадження № К/9901/43454/18

Верховний Суд у складі колегії суддів другої палати Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Берназюка Я.О.,

суддів: Коваленко Н.В., Чиркіна С.М.,

розглянув у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до Державної регуляторної служби України , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТРАМАТ-РЕМБУД" , про скасування розпорядження, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Державної архітектурно-будівельної інспекції України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Бєлової Л.В., Безименної Н.В., Желтобрюх І.Л. від 22 грудня 2016 року.

І. Суть спору

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України (далі - ДАБІ України, позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної регуляторної служби України (далі - відповідач), третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «АВТРАМАТ-РЕМБУД» (далі - ТОВ «АВТРАМАТ-РЕМБУД»), в якому просила визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача № 6 від 27 січня 2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що розпорядження № 6 від 27 січня 2016 року в частині зобов`язання позивача вчинити конкретні дії прийнято відповідачем за межами наданої йому компетенції. Також позивач вказував на те, що у змісті оскаржуваного рішення не міститься посилань на норми законодавства, які порушив позивач при винесенні наказу, який його зобов`язано скасувати розпорядженням № 6 від 27 січня 2016 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 листопада 2016 року адміністративний позов задоволено із виходом за межі позовних вимог, а саме: визнано незаконним та скасовано розпорядження Державної регуляторної служби України № 6 від 27 січня 2016 року; зобов`язано Державну регуляторну службу України повторно розглянути скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АВТРАМАТ-РЕМБУД» б/н від 8 грудня 2015 року та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Ліцензійні умови втратили чинність лише згідно з наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 30 червня 2016 року № 188, а отже, підлягали застосуванню у період виникнення спірних правовідносин.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року апеляційну скаргу Державної регуляторної служби України задоволено, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 листопада 2016 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Задовольняючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ліцензійні умови мають бути затверджені постановою Кабінету Міністрів України і лише за умови невідповідності ліцензіата такому нормативно-правовому акту є підставою для прийняття органом ліцензування рішення про зупинення дії ліцензії.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ДАБІ України звернулася з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити у силі постанову суду першої інстанції.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що висновок суду апеляційної інстанції стосовно того, що на момент проведення ДАБІ України перевірки дотримання третьою особою ліцензійних умов були відсутні затверджені Кабінетом Міністрів України ліцензійні умови у сфері містобудівної діяльності, є хибним, оскільки на той час діяли Ліцензійні умови провадження господарської діяльності у будівництві, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури, затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 27 січня 2009 року № 47 (у редакції наказу від 6 жовтня 2010 року № 392), зареєстровані у Міністерстві юстиції України 22 жовтня 2012 року за № 965/18260. Вказані Ліцензійні умови втратили чинність лише 30 червня 2016 року на підставі наказу Міністерством регіонального розвитку та будівництва України № 188, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 липня 2016 року за № 983/29113, «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 27 січня 2009 року № 47».

Від Державної регуляторної служби України надійшли заперечення на касаційну скаргу ДАБІ України, в яких зазначається, що рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим, оскільки суд дійшов правильного висновку про те, що внаслідок неприйняття на момент здійснення перевірки Ліцензійних умов у встановленому новим Законом порядку, відсутні підстави для проведення перевірки їх дотримання ліцензіатом; просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційну скаргу до суду подано 15 березня 2017 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 826/3061/16, витребувано матеріали адміністративної справи та надано сторонам строк для подання заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

Ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2020 року прийнято до свого провадження адміністративну справу № 826/3061/16 за касаційною скаргою ДАБІ України суддею-доповідачем Берназюком Я.О.

Представником скаржника подано клопотання про зупинення виконання рішення суду апеляційної інстанції до закінчення розгляду справи у касаційному порядку. Також представниками сторін подано клопотання про забезпечення їх участі під час касаційного розгляду справи у судовому засіданні. У задоволенні цих клопотань відмовлено ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2020 року.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій на підставі зібраних у матеріалах справи доказів встановлено, що відповідно 22 вересня 2015 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України видано наказ № 1048 «Про затвердження плану перевірок дотримання суб`єктами господарювання Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів IV і V категорії складності, яка підлягає ліцензуванню Держархбудінспекцією, на IV квартал 2015 року», яким відповідно до законів України «Про ліцензування видів господарської діяльності», «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», з метою забезпечення завдань, покладених на Державну архітектурно-будівельну інспекцію України відповідно до Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 294 від 9 липня 2014 року, керуючись Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 553 від 23 травня 2011 року, затверджено план перевірок дотримання суб`єктами господарювання Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів IV і V категорії складності, яка підлягає ліцензуванню Держархбудінспекцією, на IV квартал 2015 року, у тому числі ТОВ «АВТРАМАТ-РЕМБУД».

В період з 2 грудня 2015 року по 9 грудня 2015 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області проведено планову перевірку додержання суб`єктом господарювання - ТОВ «АВТРАМАТ-РЕМБУД» Ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України № 47 від 27 січня 2009 року за результатами якої складено акт планової перевірки додержання Ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури від 9 грудня 2015 року.

21 грудня 2015 року ТОВ «АВТРАМАТ-РЕМБУД» подало до Державної регуляторної служби України скаргу б/н від 8 грудня 2015 року, в якій просило визнати незаконним дії Державної архітектурно-будівельної інспекції України щодо призначення перевірки ліцензійної діяльності на підставі Плану перевірок дотримання суб`єктами господарювання Ліцензійних умов провадження діяльності, пов`язаної з будівництвом об`єкта архітектури на ІV квартал 2015 року, затвердженого наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 1048 від 22 вересня 2015 року.

6 січня 2016 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України видано наказ № 1-Л «Про результати розгляду питань щодо ліцензування», відповідно до пункту 7 якого зупинено дію виданих ліцензій у зв`язку з виявленими порушеннями ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури, на підставі акта перевірки, суб`єктам господарювання згідно з додатком 6 до цього наказу, зокрема, ліцензії серії АЕ № 640412, виданої ТОВ «АВТРАМАТ-РЕМБУД».

26 січня 2016 року Експертно-апеляційною радою з питань ліцензування при Державній регуляторній службі України складено протокол № 01-16, яким оформлено рішення № 3.3 про задоволення скарги ТОВ «АВТРАМАТ-РЕМБУД» щодо прийняття Державною архітектурно-будівельною інспекцією України наказу № 1-Л від 6 січня 2016 року в частині зупинення дії ліцензії серії АЕ № 640412 на провадження господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури TOB «АВТРАМАТ-РЕМБУД», зобов`язавши Державну архітектурно-будівельну інспекцією України скасувати наказ № 1-Л від 6 січня 2016 року в частині зупинення дії ліцензії ТОВ «АВТРАМАТ-РЕМБУД» серії АЕ № 640412 від 26 травня 2015 року на провадження господарської діяльності пов`язаної зі створенням об`єктів архітектури.

Зазначене рішення обґрунтовано тим, що починаючи з 28 червня 2015 року, органи ліцензування можуть здійснювати контроль за додержанням ліцензіатами вимог ліцензійних умов, виданих відповідно до вимог частини другої статті 9 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності». За висновками Експертно-апеляційної ради до видання Кабінетом Міністрів України нормативно-правового акта, яким затверджуються ліцензійні умови провадження відповідного виду господарської діяльності, підстави для здійснення контролю за їх додержанням відсутні, оскільки відсутній предмет здійснення таких заходів.

27 січня 2016 року Державною регуляторною службою України на підставі рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування при Державній регуляторній службі України № 3.3 від 26 січня 2016 року (протокол № 01-16) про задоволення апеляції TOB «АВТРАМАТ-РЕМБУД» щодо прийняття Державною архітектурно-будівельною інспекцією України наказу № 1-Л від 6 січня 2016 року в частині зупинення дії ліцензії серії АЕ № 640412 від 26 травня 2015 року на провадження господарської діяльності, пов`язаної зі створенням об`єктів архітектури, відповідно до статей 4, 5 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», Положення про Державну регуляторну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 724 від 24 грудня 2014 року № 724, видано розпорядження № 6 «Про задоволення апеляції» пунктом 1.1 якого зобов`язано Державну архітектурно-будівельну інспекцію України скасувати наказ № 1-Л від 6 січня 2016 року в частині зупинення дії ліцензії серії АЕ № 640412 від 26 травня 2015 року на провадження господарської діяльності, пов`язаної зі створенням об`єктів архітектури.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) та частини четвертої статті 328 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 листопада 2016 року та Київського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року не відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є частково обґрунтованими з огляду на наступне.

Розглядаючи цю справу, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із наявності у ДАБІ України права на звернення до адміністративного суду з позовом до Державної регуляторної служби України.

Колегія суддів вважає такий висновок судів передчасним з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (частина перша статті 2 КАС України в редакції, яка діяла станом на час подання ДАБІ України позовної заяви).

Спором адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до частини першої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спори фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за виключенням спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю.

Отже, за змістом наведених норм до адміністративного суду за зверненням суб`єкта владних повноважень може бути подано позов у випадку спору між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також коли право звернення до суду з позовом до іншого суб`єкту владних повноважень надано такому суб`єкту законом чи зумовлено необхідністю реалізації своїх повноважень.

Також, для звернення до адміністративного суду суб`єкт владних повноважень як позивач повинен відповідати основним умовам, а саме: такий суб`єкт має бути наділений повноваженнями для звернення до суду.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, у справі, що розглядається, встановлено, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з прийняттям Державною регуляторною службою України розпорядження № 6 від 27 січня 2016 року, яким зобов`язано ДАБІ України скасувати наказ № 1-Л від 6 січня 2016 року в частині зупинення дії ліцензії серії АЕ № 640412 від 26 травня 2015 року на провадження господарської діяльності, пов`язаної зі створенням об`єктів архітектури.

Відповідно до пунктів 1, 3 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 липня 2014 року № 294 (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Положення № 294), ДАБІ України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Основними завданнями ДАБІ України є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а саме: здійснення державного контролю та нагляду за дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил; виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві, ліцензування у визначених законодавством випадках.

Постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 2015 року № 609 затверджено перелік органів ліцензування, відповідно до якого ДАБІ України є органом ліцензування у сфері господарської діяльності щодо будівництва об`єктів IV і V категорій складності.

Так, одними із повноважень ДАБІ України, визначених підпунктами 5, 7 пункту 4 Положення № 294, є здійснення ліцензування господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури, а також здійснення державного контролю за дотриманням ліцензійних умов на провадження господарської діяльності.

При цьому, відповідно до пункту 1 Положення № 724 Державна регуляторна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності. Державна регуляторна служба України є спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності.

У пункті 3 вказаного Положення визначено, що на Державну регуляторну службу України покладається ряд завдань, одним із яких є здійснення нагляду за дотриманням органами ліцензування законодавства у сфері ліцензування та надання роз`яснення щодо його застосування.

Відповідно до статті 9-1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 877-V) до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку підприємництва, серед іншого, належить: проведення перевірок додержання органами державного нагляду (контролю) вимог цього Закону в частині здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Статтею 21 цього Закону установлено, що суб`єкт господарювання має право звернутися до відповідного центрального органу виконавчої влади або до суду щодо оскарження рішень органів державного нагляду (контролю). У разі надходження такого звернення суб`єкта господарювання відповідний центральний орган виконавчої влади зобов`язаний розглянути його в установленому законом порядку.

Частиною першою та другою статті 4 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» визначено, що спеціально уповноважений орган з питань ліцензування, крім іншого, здійснює нагляд за додержанням органами державної влади, державними колегіальними органами законодавства у сфері ліцензування; видає розпорядження про усунення порушення законодавства у сфері ліцензування та розпорядження про відхилення або задоволення апеляцій чи скарг з урахуванням рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування; порушує питання щодо відповідальності посадових осіб органів ліцензування, які прийняли рішення, скасоване на підставі рішення Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування.

Розпорядження спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування, прийняті в межах його повноважень, є обов`язковими до виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, юридичними особами всіх форм власності, а також фізичними особами - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 19 зазначеного Закону державний нагляд за додержанням органами державної влади чи державними колегіальними органами вимог законодавства у сфері ліцензування здійснює спеціально уповноважений орган з питань ліцензування шляхом проведення планових та позапланових перевірок у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за поданням спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що Державна регуляторна служба України та ДАБІ України є органами державної влади, діяльність яких, зокрема, полягає у здійсненні виключних функцій контролю (нагляду) у сфері здійснення ліцензійної діяльності. При цьому позивач здійснює відповідні виключні функції контролю за додержанням ліцензіатами вимог ліцензійних умов, а відповідач здійснює виключні функції контролю (державного нагляду) за дотриманням ДАБІ України як органом ліцензування господарської діяльності, зокрема з будівництва об`єктів IV і V категорій складності.

Аналогічний правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 826/9251/16.

Отже, спір у цій справі не відноситься до компетенційних, оскільки у цьому випадку не йдеться про спір про розмежування компетенції між ДАБІ України та Державної регуляторної служби України. Позивач звертається з вимогою скасувати рішення суб`єкта владних повноважень, якому відповідно до Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» він підзвітний і підконтрольний, і який, реалізуючи компетенцію у сфері нагляду за органами ліцензування, зобов`язав позивача усунути порушення законодавства у сфері ліцензування.

Статтею 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» закріплено право міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів звертатися до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Водночас, згідно статтею 21 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право судового оскарження рішень органів державного нагляду (контролю) надано лише суб`єкту господарювання.

Зважаючи на те, що право ДАБІ України на звернення до адміністративного суду з позовними вимогами про скасування розпорядження Державної регуляторної служби України не закріплені у жодному нормативно-правовому акті, колегія суддів доходить до висновку про те, що ДАБІ України не має права на звернення до суду.

Аналогічний порядок застосування правових норм у подібних спірних правовідносинах відповідає правовій позиції, неодноразово висловленій у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі №826/3115/17, від 4 грудня 2019 року у справі № 826/6233/17 та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 640/18401/18, від 15 квітня 2020 року у справі № 826/9251/16.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій розглянули справу за позовною заявою особи, яка не має права на звернення до суду, чим допустили порушення норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваних судових рішень із закриттям провадження у справі.

За правилами пункту 5 частини першої статті 349, частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

Суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 341 КАС України).

В той же час, пунктом 1 частини першої статті 238, частиною першою статті 239 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що касаційну скаргу ДАБІ України слід задовольнити частково та вийти за межі вимог касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а провадження у справі закрити.

Оскільки суд касаційної інстанції не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 354, 355, 356, 359, пунктом 4 Перехідних положень КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 4 листопада 2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року скасувати.

Провадження у справі № 826/3061/16 за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до Державної регуляторної служби України, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «АВТРАМАТ-РЕМБУД» про визнання протиправним та скасування рішення закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: Н.В. Коваленко

С.М. Чиркін