Справа № 120/4383/19-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/4383/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дмитришена Р.М.

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

23 червня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Шидловського В.Б. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Так, позивач посилається на те, що він проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника зв`язку штабу 2 зенітного ракетного дивізіону. Наказом Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 06.10.2018 за №286 позивач звільнений з військової служби у запас за пунктом "к" - закінчення строку контракту. В листопаді 2018 року позивачем подано необхідні документи для призначення пенсії за вислугу років до ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак останнім не вчинено дій щодо підрахунку вислуги років, з огляду на відсутність особової справи позивача.

В період з листопада 2018 року по травень 2019 року позивач неодноразово звертався до ІНФОРМАЦІЯ_2 для з`ясування причин ненаправлення особової справи до відділу пенсійного забезпечення ОВК. На вказані звернення позивач отримував відповідь про неповернення особової справи з військової частини НОМЕР_1 . В подальшому, 19.11.2019 ІНФОРМАЦІЯ_3 було направлено до Головного управління ПФУ у Вінницькій області подання для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 . Однак, рішенням за №18 від 20.11.2019 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років. Підставою для відмови зазначено, що вислуга років позивача на день звільнення з військової служби в календарному обчисленні становить 23 роки і 6 місяців, з необхідних 24 календарних років, відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення особі, звільнених з військової служби та деяких інших". Вказані дії позивач вважає протиправними.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив наведені доводи апеляційної скарги, зазначивши про їх необґрунтованість та повне спростування в ході розгляду даної справи судом першої інстанції.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.10.2018 за №225 лейтенанта ОСОБА_1 , начальника зв`язку штабу 2 зенітного ракетного дивізіону, звільненого наказом Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " №286 від 06.10.2018 з військової служби у запас за пунктом "к" (у зв`язку із закінченням контракту, військовослужбовці які проходять військову службу за контрактом дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Вислуга років у Збройних Силах становить 23 календарні роки 06 місяців 00 днів.

19 листопада 2019 року ІНФОРМАЦІЯ_3 було направлено до Головного управління ПФУ у Вінницькій області подання про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 разом із пакетом документів. При цьому, вказано, що ОСОБА_1 , враховуючи дату звільнення з військової служби не має право на призначення пенсії згідно з вимогами п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Рішенням за №18 від 20.11.2019 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 . Вказана відмова мотивована тим, що у заявника відсутнє право на призначення пенсії за вислугу років, з огляду на те, що вислуга років позивача на день звільнення з військової служби в календарному обчислені становить 23 роки 06 місяців 00 днів.

Не погоджуючись із такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_1 відсутня необхідна вислуга років на дату звільнення зі служби, а саме, 23 календарні роки 06 місяців 00 днів із необхідних 24 календарних років і більше.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-XII від 09.04.1992 року.

Пунктом "б" статті 1-2 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Згідно пункту "а" статті 12 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше.

Одночасно стаття 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії.

Відповідно до частини другої статті 17 Закону № 2262-XII до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Разом з тим, календарний рік - це рік, який особа фактично відпрацювала на займаній посаді.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що в Законі № 2262-XII не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності 24 календарних років та 6 місяців вислуги, обчисленої на пільгових умовах. Натомість вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 24 календарних роки і більше, та містить виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 161/4876/17.

Відтак, період зарахований позивачу на пільгових умовах відповідно до положень Постанови №393 від 17.07.1992 не ввійшов до частини другої статті 17 названого Закону "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", який може бути за нормами пункту "а" статті 12 цього ж Закону зарахований до календарної вислуги років.

Таким чином, вислуга років позивача станом на день його звільнення у календарному обчисленні становить - 23 роки 06 місяців 00 днів і це не є достатнім для призначення позивачу пенсії за вислугу років у відповідності до Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Водночас, суд зазначає, що пільгова вислуга років позивача (24 роки 06 місяців 06 днів) має значення для визначення відсотку розміру пенсії позивача від його грошового забезпечення, відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", за умови наявності права на призначення пенсії за вислугу років, а не для призначення такої пенсії.

Судова колегія не приймає до уваги посилання апелянта про те, що для призначення пенсії за вислугу років підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 р. №393, якою позивачу на його думку для призначення пенсії вислугу років має зараховуватися пільговий стаж - (24 роки 06 місяців 00 днів), оскільки згідно ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, приписи п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393 суперечать приписам п."а" ст.12 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-XII. А тому, застосуванню підлягає саме Закон України, оскільки у відповідності до ч. 4 ст. 9 КАС України має вищу юридичну силу.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі №295/15121/16-а (адміністративне провадження №К/9901/30776/18).

Щодо аргументів позивача з приводу того, що рапорт на звільнення позивачем було подано 02.07.2018, але звільнений він був лише 06.10.2018 року судом відхиляються з огляду на те, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.10.2018 позивача з цієї дати виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Вінницького ОМВС м. Вінниці. Підставою для видачі такого наказу вказано витяг Командувача військ оперативного камандування "Південь" №286 від 06.10.2018 року.

Дані накази є чинними, не скасованими, відтак приймаються судом до уваги як належні та допустимі докази. Інших доказів, які б вказували на протиправність цих наказів, або на протиправну бездіяльність посадових осіб військової частини суду не надано, тому правових підстав вважати, що позивач звільнений в іншу дату у суду немає.

При цьому, предметом оскарження у даній справі є рішення управління пенсійного фонду, а не протиправна бездіяльність чи то дія, на думку позивача, щодо прийняття наказів про звільнення, що виходить за межі позову.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Шидловський В.Б. Матохнюк Д.Б.