Справа № 420/7812/19
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2020-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7812/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про закриття провадження
15 червня 2020 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Бойко О.Я.

за участі:

секретаря судового засідання Белінського Г.В.,

позивач не з`явився,

представника відповідача Єрмакова А.В., за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про закриття провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування п.7 протоколу в частині призначення та виплати компенсації сум №94 від 02.08.2019 р. та стягнення одноразової грошової допомоги у розмірі 630600,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування п.7 протоколу в частині призначення та виплати компенсації сум №94 від 02.08.2019 р. та стягнення одноразової грошової допомоги у розмірі 630600,00 грн.

В судовому засіданні представник відповідача повідомив про те, що в провадженні Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду перебуває справа зі спору між тими ж сторонами про той же предмет і з тих же підстав.

Зазначене касаційне провадження за позовом позивача до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відкрито ухвалою від 13.02.2018 р. по справі №500/1257/17 саме за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Представник відповідача у судовому засіданні не заперечував проти закриття провадження у даній справі.

Позивач у судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно.

Впродовж розгляду даної адміністративної справи суд встановив, що позивач (справа № 500/1257/17) у березні 2017 року звернувся до з позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому просив:

- визнати протиправними дії щодо відмови йому як інваліду ІІ групи у виплаті одноразової грошової допомоги, що встановлена статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» ;

- зобов`язати нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу у розмірі 54-х місячного грошового забезпечення для військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 «Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні або перевірочні та спеціальні збори, та інвалідності, звільнені з військової служби (зборів) осіб».

У цій справі Одеський апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 07.12.2017 року прийняв нове рішення:

- визнав протиправним пункт 7 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №97 від 17 листопада 2016 року, в частині відмови позивачу у призначенні та нарахуванні одноразової грошової допомоги;

- зобов`язав Міністерство оборони України вчинити дії щодо нарахування та виплати позивачеві одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, що мало місце в період виконання обов`язків військової служби в розмірі 24 місячного грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 «Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні або перевірочні та спеціальні збори, та інвалідності, звільнені з військової служби (зборів) осіб»;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовив.

З огляду на сторони, предмет і підстави даної адміністративної справи та адміністративної справи №500/1257/17 суд вважає їх тотожними. Так, сторонами є одні й ті ж самі особи. Щодо предмету спору суд зазначає, що спір у двох цих справах виник стосовно нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи. Як на підставу для здійснення нарахування та виплати грошової допомоги позивач посилається на статтю 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей».

Даний спір, як вже зазначав суд вище по тексту, був вирішений постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2017 року.

У своєму позові в адміністративній справі, що розглядається, позивач просить визнати протиправним та скасувати п.7 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №94 від 02.08.2019 року в частині призначення і виплати одноразової допомоги у розмірі 75, 60 грн.

Таким чином, суд вважає, що на даний момент рішення суду між тими самими сторонами, про той самий предмет набрало законної сили.

Відповідно до п.4 ч.1 статті 238 КАС України : «Суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав».

Також суд зазначає, що з огляду на копію спірного протоколу засідання комісії, яка міститься в матеріалах справи, суд встановив, що комісія прийняла рішення про призначення грошової допомоги у розмірі 75, 60 грн. на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2017р. у справі №500/1257/17.

Позивач у відповіді на відзив зазначив, що його адміністративний позов містить вимоги про зобов`язання відповідача МОУ виконати належним чином постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2017 р. №500/1257/17 .

Таким чином, складання відповідачем протоколу з розгляду питань пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги позивачу та вирішення в ньому питання про призначення грошової допомоги, було здійснено на виконання рішення суду по справі №500/1257/17.

Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В частині першій статті 11 Закону України Про виконавче провадження йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України Про виконавче провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а.

Згідно статті 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.11.2019 по справі № 802/1933/18-а.

Таким чином, протокол №94 від 02.08.2019 р., прийнятий на виконання рішення Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2017 р. по справі №500/1257/17 може бути оскаржений відповідно до статті 383 КАС України. При цьому дії відповідача щодо стягнення з відповідача на користь позивача одноразової грошової допомоги вчинені на підставі судового рішення від 07.12.2017 р., а тому в рівній мірі охоплюються процедурою відновлення порушеного права, яке захищено в межах адміністративної справи № 500/1257/17.

Такий порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої статті 383 КАС України.

Відповідно до частини шостої цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 355/1648/15-а.

За вказаних обставин, суд зазначає, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дій, вчинених на виконання рішення суду. Проте, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися її права, свободи чи інтереси, то вона повинна була звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Крім того, суд встановив, що відповідно до ухвали Верховного суду від 13.02.2018р. на даний час відкрито касаційне провадження за скаргою позивача на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2019р. у справі №. №500/1257/17.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Тобто, якщо позивач вважає протиправними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, вчинені на виконання вищевказаного рішення Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2017 р. по справі №500/1257/17, то він може звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17.

Відтак, суд приходить до висновку, що оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду з того самого фактичного предмету спору і між тими самим сторонами, а тому наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України.

При викладених вище обставинах, оскільки позовні вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються, суд дійшов висновку про наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 238, 293, 295 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі № 420/7812/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування п.7 протоколу в частині призначення та виплати компенсації сум №94 від 02.08.2019 р. та стягнення одноразової грошової допомоги у розмірі 630600,00 грн.

Роз`яснити сторонам, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Порядок і строки оскарження ухвали визначаються ст.ст.293,295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту іі підписання суддею (суддями).
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти з днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвалу суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Апеляційна скарга подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний суддею 22 червня 2020 року.

Суддя: О.Я. Бойко

.