Справа № 460/2577/20
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/2577/20 пров. № А/857/5780/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Ніколіна В.В., Старунського Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Михальської М.Р.,

представників позивача Кравчук О.С.,

Гоштук Н.О.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року у справі за позовом Виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львова) про визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинення певних дій,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Дорошенко Н.О.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 21 квітня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

01 квітня 2020 року Виконавчий комітет Вараської міської ради Рівненської області звернувся в суд з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львова), в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Дудки І.О. ВП № 61120805 від 12 березня 2020 року про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн; визнати частково протиправною постанову державного виконавця Дудки І.О. ВП № 61120805 від 16 березня 2020 року про закінчення виконавчого провадження в частині підстави для закінчення виконавчого провадження з примусового виконання та зобов`язати закінчити виконавче провадження на підставі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом за п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 460/1618/19 було визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету щодо невжиття заходів з надання пропозиції ОСОБА_1 іншої рівнозначної вакантної посади у Виконавчому комітеті або за її згодою посади на іншому підприємстві, в установі, організації в разі відсутності можливості працевлаштувати на попередній або рівнозначній посаді; зобов`язано Виконавчий комітет розглянути питання про надання пропозиції ОСОБА_1 іншої рівнозначної посади у Виконавчому комітеті або за її згодою посади на іншому підприємстві, в установі, організації в разі відсутності можливості працевлаштувати на попередній або рівнозначній посаді. На виконання зазначеного рішення було розглянуто питання про надання пропозиції ОСОБА_1 іншої рівнозначної посади у Виконавчому комітеті або за її згодою посади на іншому підприємстві, в установі, організації в разі відсутності можливості працевлаштувати на попередній або рівнозначній посаді, про що ОСОБА_1 було повідомлено листом від 23 січня 2020 року № вих.03.3-09-43. 31 січня 2020 року, на підставі виконавчого листа № 460/1618/19 від 22 січня 2020 року, постановою було відкрито виконавче провадження № 61120805. Пунктом 2 цієї постанови боржнику повідомлено про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів. Постанова надійшла до Виконавчого комітету 06 лютого 2020 року за вх.№ 71/02.0-24/04. 17 лютого 2020 року Виконавчим комітетом були надіслані листи до виконавчих органів Вараської міської ради та комунальних підприємств міста щодо надання інформації про наявність вакантних посад. А також листом від 17 лютого 2020 року вих. № 76/02.3-27/04 повідомлено Відділ примусового виконання рішень про розгляд постанови про відкриття виконавчого провадження та про вчинення всіх необхідних та достатніх дій щодо виконання рішення суду. Проте, державний виконавець 20 лютого 2020 року виніс постанову про накладення штрафу на Виконавчий комітет у розмірі 5100,00 грн та зобов`язав виконати рішення протягом 10 робочих днів. 21 лютого 2020 року до Виконавчого комітету надійшов лист № 40-02-01 від комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації з повідомленням про наявність вакантної посади юрист. Тому, 02 березня 2020 року Виконавчий комітет листом за вих. № 03.3-09-194 надіслав ОСОБА_1 пропозицію працевлаштування на вакантній посаді юрист у комунальному підприємстві Бюро технічної інвентаризації міста Вараш та запропонував їй подати відповідну заяву для призначення на посаду. Разом з тим, Виконавчий комітет листом від 02 березня 2020 року за вих.. № 95/02.3-27/04 повідомив Відділ примусового виконання рішень про фактичне виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом, вказавши в листі на дії, які були здійснені для пошуку вакантної посади, та про надання пропозиції працевлаштування на вакантній посаді. 12 березня 2020 року було винесено постанову ВП № 61120805 про накладення штрафу на Виконавчий комітет у розмірі 10200,00 грн. Водночас, зазначеною постановою зобов`язано боржника виконати рішення протягом 10 робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення. Постанова надійшла до Виконавчого комітету 17 березня 2020 року за вх.№ 183/02/3-24/04. Окрім цього, 16 березня 2020 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження при примусовому виконанні виконавчого листа №460/1618/19 від 22 січня 2020 року відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 39, 40 Закону України Про виконавче провадження. В постанові зазначено, що станом на 12 березня 2020 року рішення суду боржником повторно не виконано без поважних причин. Зазначає, що це твердження ніякими обґрунтуваннями, доказами не підтверджено, а постанова винесена за відсутності на це підстав.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем під час примусового виконання рішення безпідставно не виконано судове рішення в належний спосіб, оскільки не розглянуто питання про надання пропозиції ОСОБА_1 всіх наявних вакантних посад у Виконавчому комітеті Вараської міської ради або за її згодою посади на іншому підприємстві, в установі, організації в разі відсутності можливості працевлаштувати на попередній або рівнозначній посаді. При цьому, пропозиція однієї з кількох наявних вакантних посад не може свідчити про належне виконання судового рішення, а покликання позивача на нерівнозначність всіх інших наявних вакантних посад жодним чином не підтверджене, відтак є необґрунтованим та безпідставним, докази відсутності можливості Виконавчого комітету працевлаштувати ОСОБА_1 на рівнозначній посаді в матеріалах судової справи відсутні.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Виконавчий комітет Вараської міської ради Рівненської області подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що в резолютивній частині рішення не встановлено обов`язкової умови пропонувати декілька посад на вибір, а саме рішення викладено альтернативно. Станом на день подання апеляційної скарги від ОСОБА_1 не надходило ніякої відповіді про результат розгляду пропозиції працевлаштування, про відмову від такої пропозиції, що свідчить про здійснення перешкод самим стягувачем у виконанні рішення. Державним виконавцем не враховано, що листом від 02 березня 2020 року за вих.95/02.3-27/04 Виконавчий комітет повідомив державного виконавця про фактичне виконання рішення суду в межах повноважень, покладених на органи місцевого самоврядування, та не перевірено виконання боржником рішення суду перед накладенням штрафу та перед винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження. Оскільки Виконавчий комітет здійснив всі необхідні дії та виконав рішення суду, то відсутні підстави для накладення штрафу, а юридичною підставою для прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження є фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

В судовому засіданні представники позивача апеляційну скаргу підтримали, в своїх поясненнях покликались на доводи в ній викладені.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року, яке набрало законної сили 19 грудня 2019 року, у справі № 460/1618/19 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вараської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Вараської міської ради щодо невжиття заходів з надання пропозиції ОСОБА_1 іншої рівнозначної вакантної посади у Виконавчому комітеті Вараської міської ради або за її згодою посади на іншому підприємстві, в установі, організації в разі відсутності можливості працевлаштувати на попередній або рівнозначній посаді. Зобов`язано Виконавчий комітет Вараської міської ради розглянути питання про надання пропозиції ОСОБА_1 іншої рівнозначної посади у Виконавчому комітеті Вараської міської ради або за її згодою посади на іншому підприємстві, в установі, організації в разі відсутності можливості працевлаштувати на попередній або рівнозначній посаді.

20 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до Вараського міського голови, якою просила вчинити відповідні розпорядчі дії згідно з вищевказаним судовим рішенням (а.с.53).

За розглядом звернення ОСОБА_1 від 20 грудня 2019 року Виконавчим комітетом надано відповідь від 10 січня 2020 року № вих.03.3-09-14 про те, що станом на 10 січня 2020 року посада заступника начальника юридичного відділу виконавчого комітету Вараської міської ради не є вакантною. Станом на дату звернення та на дату підготовки відповіді у Виконавчому комітеті наявні вакантні посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради (одна посада); начальник відділу у справах сім`ї, молоді та спорту (одна посада), що не є рівнозначними по відношенню до посади заступника начальника юридичного відділу виконавчого комітету(а.с.54).

Також, Виконавчий комітет листом № вих.03.3-09-42 від 23 січня 2020 року повідомив ОСОБА_1 про те, що Виконавчим комітетом надіслані листи до виконавчих органів Вараської міської ради про надання інформації про наявність вакантних посад. За результатами отриманих відповідей встановлено, що у виконавчих органах Вараської міської ради відсутні рівнозначні вакантні посади по відношенню до посади заступника начальника юридичного відділу виконавчого комітету(а.с.55).

22 січня 2020 року Рівненським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі № 460/1618/19, який стягувачем ОСОБА_1 подано до Відділу примусового виконання рішень для примусового виконання разом із заявою від 30 січня 2020 року(а.с.47,48).

Державним виконавцем 31 січня 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61120805 з виконання виконавчого листа № 460/1618/19 від 22 січня 2020 року про зобов`язання боржника Виконавчий комітет Вараської міської ради розглянути питання про надання пропозиції ОСОБА_1 іншої рівнозначної посади у Виконавчому комітеті Вараської міської ради або за її згодою посади на іншому підприємстві, в установі, організації в разі відсутності можливості працевлаштувати на попередній або рівнозначній посаді. Боржнику вказано про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів(а.с.50). Боржником постанова про відкриття виконавчого провадження одержана 06 лютого 2020 року(а.с.16).

Виконавчий комітет листом від 17 лютого 2020 року № вих76/02.3-27/04 "Про розгляд постанови про відкриття виконавчого провадження" повідомив Відділ примусового виконання рішень про результати розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.12.2019 та вказав про надіслання листів до виконавчих органів Вараської міської ради та комунальних підприємств міста про надання інформації про наявність вакантних посад (а.с.20-21,51-52, а.с.58-63,76-82).

Постановою державного виконавця від 20 лютого 2020 року ВП № 61120805, у зв`язку з тим, що станом на 20 лютого 2020 року рішення суду боржником не виконане, накладено на боржника Виконавчий комітет Вараської міської ради штраф на користь держави у розмірі 5100,00 грн; зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попередити про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення(а.с.88).

Сума штрафу боржником сплачена платіжним дорученням № 113 від 26 лютого 2020 року, про що повідомлено державного виконавця(а.с.106,107).

В долучених відповідачем до відзиву матеріалах виконавчого провадження наявне звернення ОСОБА_1 до державного виконавця (дата резолюції на документі 21 лютого 2020 року), в якому стягувачем звернуто увагу на той факт, що у структурних підрозділах виконавчого комітету Вараської міської ради наявні інші вакантні посади, що підтверджується відповідями структурних підрозділів виконавчого комітету від 03 січня 2020 року №1/28-35-580 та від 27 грудня 2019 року № 01-18/184, а саме: - заступник начальника управління містобудування, архітектури та капітального будівництва; - начальник відділу капітального будівництва управління містобудування, архітектури та капітального будівництва; - начальник відділу з обслуговування інвалідів, ветеранів війни та праці управління праці та соціального захисту населення; - головний спеціаліст сектору прийняття рішень з призначення та надання допомог і компенсацій. При цьому, стягувач звернула увагу державного виконавця на те, що боржником приховується наявність вакантних посад(а.с.91-95).

Виконавчий комітет листом від 02 березня 2020 року № вих95/02.3-27/04 повідомив Відділ примусового виконання рішень про те, що за результатами отриманих відповідей встановлено, що у комунальному підприємстві "Бюро технічної інвентаризації" міста Вараш наявна вакантна посада-юрист (одна посада), про що поінформовано ОСОБА_1 листом від 02 березня 2020 року № вих03.3-09-194(а.с.96,97).

Постановою державного виконавця від 12 березня 2020 року ВП № 61120805, у зв`язку з тим, що станом на 12 березня 2020 року рішення суду боржником не виконане, накладено на боржника Виконавчий комітет Вараської міської ради штраф на користь держави у розмірі 10200,00 грн; зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення(а.с.28).

Згідно з розпорядженням державного виконавця № 61120805 від 01 квітня 2020 року грошові кошти в сумі 10200,00 грн, що надійшли на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконання виконавчого документа № 460/1618/19, виданого Рівненським окружним адміністративним судом 22 січня 2020 року, перераховані на користь держави платіжним дорученням № 77 від 03 квітня 2020 року(а.с.113,114).

Постановою державного виконавця від 16 березня 2020 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 460/1618/19, виданого Рівненським окружним адміністративним судом, закінчено згідно з п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження"(а.с.111) з направленням повідомлення про вчинення кримінального правопорушення(а.с.109).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Однак, колегія суддів не погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із ч. 8 ст. 382 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому ст. 287 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII, зі змінами та доповненнями), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 2 ст. 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно із ч. 3 цієї ж статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону №1404-VIII сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Згідно із ч. 6 ст. 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Статтею 63 Закону №1404-VIII передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно із ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; 2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; 4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; 7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; 14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України; 15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; 16) погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Відповідно до ст. 75 Закону №1404-VIIІ у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно матеріалів справи Виконавчий комітет Вараської міської ради неодноразово звертався з листами до виконавчих органів Вараської міської ради та комунальних підприємств міста про надання інформації про наявність вакантних посад(а.с.58-63, 76-82).

Листом від 21 лютого 2020 року № 40-02-01 Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» міста Вараш повідомило Виконавчий комітет Вараської міської ради про наявність вакантної посади юриста(а.с.19)

02 березня 2020 року Виконавчий комітет Вараської міської ради листом №03.3-09-194 надіслав на адресу ОСОБА_1 , яка зазначена нею у позові, пропозицію про наявність вакантної посади юриста КП «Бюро технічної інвентаризації» міста Вараш(а.с.24).

Проте, даний лист 03 квітня 2020 року повернувся до Виконавчого комітету Вараської міської ради як неотриманий у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання(а.с.182).

07 квітня 2020 року Виконавчим комітетом Вараської міської ради Шумрі І.В. повторно надіслано пропозицію щодо працевлаштування на посаді юриста у КП «Бюро технічної інвентаризації» міста Вараш(а.с.183-185).

Однак, станом на день подання апеляційної скарги від ОСОБА_1 не надходило ніякої відповіді про результат розгляду пропозиції працевлаштування, про відмову від такої пропозиції чи заяви щодо працевлаштування.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що пропозиція однієї з кількох наявних вакантних посад не може свідчити про належне виконання судового рішення є помилковими, оскільки вказане вище рішення суду викладено альтернативно, а вакантна посада, яка запропонована відповідає кваліфікації, здобутій освіті стягувача. Згідно резолютивної частини рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року, яке набрало законної сили 19 грудня 2019 року, у справі № 460/1618/19 не встановлено обов`язкової умови пропонувати декілька посад на вибір, а зобов`язано розглянути питання про надання пропозиції іншої рівнозначної посади.

Щодо доводів про те, що стягувачу на момент звільнення не запропоновано інших вакантних посад наявних у виконавчому комітеті Вараської міської ради Рівненської області, то згідно матеріалів справи такі посади у виконавчому комітеті Вараської міської ради Рівненської області були відсутні.

Також, твердження суду першої інстанції про наявність вакантних посад у структурних підрозділах виконавчого комітеті Вараської міської ради Рівненської області, які не були запропоновані стягувачу, колегія суддів вважає помилковими з наступних підстав.

Посада заступник міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради не могла бути запропонована стягувачу, оскільки згідно ст. 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради шляхом затвердження відповідною радою.

Також, посада начальник відділу у справах сім`ї молоді та спорту згідно розпорядження міського голови від 26 березня 2019 року №48-ос, відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України, ст.ст. 23, 36 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» дана посада є лише тимчасово вакантною і зберігається за військовослужбовцем за контрактом ОСОБА_2 , тому не може бути запропонована для стягувача.

Стосовно посад заступник начальника управління - головного архітектора міста, начальника відділу планування територій та містобудівного кадастру, начальник відділу капітального будівництва, головний інженер управління, то такі не могли бути запропоновані стягувачу, так як вимагають наявності освіти відповідного професійного спрямування (архітектура та містобудування), знань, кваліфікації.

Посада провідний інженер-програміст централізованої бухгалтерії вимагає відповідної освіти, знань, кваліфікації, тому не могла бути запропонована для стягувача.

Щодо посад начальник відділу з обслуговування інвалідів, ветеранів війни та праці управління праці та соціального захисту населення, головний спеціаліст сектору прийняття рішень з призначення та надання допомог і компенсацій, то інформація про наявність таких вакантних посад у Виконавчого комітету Вараської міської ради відсутня.

02 березня 2020 року Виконавчий комітет Вараської міської ради листом за вих. №95/02.3-27/04 повідомив відділ примусового виконання рішень примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львова) про фактичне виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом, вказавши в листі на дії, які були здійснені виконавчим комітетом для пошуку вакантної посади, та про надання пропозиції працевлаштування на вакантній посаді (а.с.26).

Однак, головний державний виконавець Дудка І.О. не взяв до уваги зазначений вище лист і не надав йому правової оцінки.

З матеріалів справи слідує та встановлено судом апеляційної інстанції, що під час виконавчого провадження державним виконавцем не здійснювалися перевірки виконання рішення. Такі перевірки виконання боржником рішення суду були об`єктивно необхідними для вирішення питання про повторне накладення штрафу, при визначені підстави для закінчення виконавчого провадження, та реально можливими для реалізації державним виконавцем, але фактично не були здійснені, що свідчить про порушення ним закону.

Також, відповідачем не підтверджено жодними належними та допустимими доказами факт перевірки державним виконавцем виконання рішення боржником.

Згідно постанови ВП № 61120805 від 12 березня 2020 року державний виконавець наклав на виконавчий комітет Вараської міської ради штраф у розмірі 10200,00 грн та зобов`язав боржника виконати рішення протягом 10 робочих днів(а.с.28).

Дана постанова надійшла до виконавчого комітету Вараської міської ради 17 березня 2020 року за вх.№ 183/02.3-24/04(а.с.27).

Тобто термін встановлений державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львова) Дудкою І.О. закінчувався 26 березня 2020 року.

Проте, 16 березня 2020 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львова) Дудкою І.О. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження(а.с.30).

Колегія суддів приходить до висновку, що державний виконавець виносячи вищевказану постанову порушив строки у виконавчому проваджені, які ним були встановлені у постанові ВП № 61120805 від 12 березня 2020 року, здійснив передчасне закінчення виконавчого провадження не чекаючи спливу 10 робочих днів, даних для виконання боржником рішення, а також не здійснюючи повторної перевірки виконання рішення боржником.

Колегія суддів також вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що станом на 19 червня 2019 року у Виконавчому комітеті Вараської міської ради були вакантні посади, оскільки в цей період рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року ще не набрало законної сили та ця інформація не була актуальною під час здійснення виконавчого провадження і власне виходить за строки здійснення виконавчого провадження.

Крім цього, на підтвердження фактичного виконання в повному обсязі рішення суду позивачем подано Звіт про виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року у справі №460/1618/19, згідно ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 року, та надіслано до суду за №вих.201/02.3-27/04 від 24 квітня 2020 року(а.с.176-181).

Враховуючи вищенаведене та рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року, яким зобов`язано Виконавчий комітет Вараської міської ради розглянути питання про надання пропозиції ОСОБА_1 іншої рівнозначної посади у Виконавчому комітеті Вараської міської ради або за її згодою посади на іншому підприємстві, в установі, організації в разі відсутності можливості працевлаштувати на попередній або рівнозначній посаді, колегія суддів приходить до висновку про те, що виконавчий комітет Вараської міської ради здійснив всі необхідні, достатні та залежні від нього дії та виконав рішення суду, а тому відсутні підстави для накладення штрафу, а юридичною підставою для прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» слід було зазначити фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Щодо обраного позивачем способу захисту своїх прав та вимог про зобов`язання відповідача закінчити виконавче провадження на підставі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом за п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити дії після скасування його адміністративного акта.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16 травня 2019 року у справі №826/17220/17.

Предметом спору у цій адміністративній справі є постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львова) Дудки І.О. ВП № 61120805 від 16 березня 2020 року про закінчення виконавчого провадження згідно з п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №208/8402/14-а, від 29 березня 2018 року у справі №816/303/16, від 06 березня 2019 року у справі №200/11311/18-а, від 16 травня 2019 року у справі №818/600/17 та від 21 листопада 2019 року у справі №344/8720/16-а.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач протиправно прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження згідно з п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, колегія суддів наголошує, що відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України", №40450/04, пункт 64).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), №21987/93, пункт 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі «Джорджевич проти Хорватії» (Djordjevic v Croatia), № 41526/10, пункт 101; рішення у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» (Van Oosterwijck v Belgium), №7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях українських судів. Зокрема, у постанові від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №826/14016/16, від 11 лютого 2019 року у справі №2а-204/12).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів обираючи ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, приходить до висновку, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львова) прийняти рішення про закінчення виконавчого провадження з урахуванням встановлених в даному судовому рішенні обставин та правових висновків.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст. 243, ст. 287, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року у справі № 460/2577/20 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львова) Дудки І.О. ВП № 61120805 від 12 березня 2020 року про накладення штрафу на Виконавчий комітет Вараської міської ради Рівненської області у розмірі 10200,00 грн(десять тисяч двісті гривень).

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львова) Дудки І.О. ВП № 61120805 від 16 березня 2020 року про закінчення виконавчого провадження.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львова) прийняти рішення про закінчення виконавчого провадження з урахуванням встановлених в даному судовому рішенні обставин та правових висновків.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. В. Ніколін
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 24 червня 2020 року.