Справа № 260/841/20
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2020-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2020 року м. Ужгород№ 260/841/20
Закарпатський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Плеханової З.Б., розглянувши у письмовому спрощеному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобовязання нарахування та виплату грошового забезпечення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України , яким просить:

1.Визнати діяння відповідача: Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України Код , щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби за період з січня 2016 року по квітень 2017 року - протиправними.

2.Зобов`язати відповідача: Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України Код нарахувати та виплатити мені індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з січня 2016 по квітень 2017 року включно.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до Наказу № 137-ос від 20.04.2017 року начальника Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України позивача звільнено з військової служби у звязку із закінченням строку. Позивач є учасником бойових дій, що стверджується відповідним посвідченням .В період проходження військової служби з січня 2016 року по 20 квітня 2017 року позивач не отримав індексацію грошового забезпечення. Вважає дії відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення протиправними

Також зазначає, що оскільки оспорювані правовідносини виникають щодо індексації грошового забезпечення та компенсації за її несвоєчасну виплату, то відповідно до Кодексу законів про працю не обчислюються будь-якими строками звернення до суду за захистом порушених прав.

Відповідач подав відзив, в якому визнає факт ненарахування та невиплату компенсації у зазначений позивачем період його військової служби, однак зазначає про відсутність їх вини в цьому, мотивуючи тим, що були відсутні відповідні бюджетні асигнування, затверджені кошторисом та штатним розписом, оскільки чинне законодавство України орієнтує бюджеті установи на нарахування та виплату сум індексації у межах фінансових ресурсів, тобто кошторису установи.

Сторони в судове засідання , однак подали суду про розгляд справи у їх відсутності, на підставі чого суд розглянув справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі матеріалів.

Обставини встановлені судом.

У відповідності до Витягу з Наказу начальника Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України № 91-ос від 21 березня 2016 року "По особовому складу" полковник ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу та всіх видів забезпечення по Регіональному управлінню.

Згідно з Витягу з Наказу начальника Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України № 137-ос "По особовому складу" від 20 квітня 2017 року полковника ОСОБА_1 звільнено у запас за пунктом "а" у звязку із закінченням строку контракту та виключено зі списків особового складу з 21 квітня 2017 року.

Посвідченням серія АБ № 555689 стверджується статус позивача як учасника бойових дій.

Згідно особистих карток грошового забезпечення за періоди з 2016 по 2017 рік нарахування індексації грошового забезпечення відсутнє.

Мотиви суду та норми права застосовані судом.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 (Справа № 1-18/2013) дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Строки звернення до адміністративного суду встановлені статтею 122 КАСУ.

У зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Статтею 233 КЗпП України визначено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів. Так, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (ч.1 ст.233).

Разом із цим частиною другою цієї статті встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з указаної норми.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Згідно Листа Міністерство соціальної політики України від 23.08.2012 р. № 259/10/136-12: Відповідно до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078 (зі змінами), індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

У разі зростання грошових доходів населення місяць, в якому відбулося зростання доходів, зокрема грошового забезпечення з урахуванням виплат, які входять до його складу відповідно до чинного законодавства, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для проведення індексації. Індексація за цей місяць не проводиться, якщо сума підвищення грошового забезпечення перевищить суму індексації, яка має нараховуватись у місяці зростання доходу.

Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 06.02.2003 № 491-IV визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін для дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення нашої країни. Підтримка купівельної спроможності соціальних виплат, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму, здійснюється шляхом перегляду їх розміру через зростання прожиткового мінімуму відповідно до законодавства. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 %. Індекс споживчих цін для індексації грошових доходів населення обчислюється наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових Доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, обчислює індекс споживчих цін і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, опубліковує в офіційних періодичних виданнях.

Аналогічна норма закріплена і в розробленому на виконання згаданого Закону Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Пунктом 2 Порядку № 1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру.

В даній справі відповідач не заперечує той факт, що позивачу повинна була бути нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення за 2016-2017 роки .

Водночас відповідач зазначає про відсутність своєї вини у ненарахуванні та невиплаті індексації , оскільки Азово-Чорноморське регіональне управління Державної прикордонної служби України є неприбутковою організацією і фінансується з державного бюджету , а видатки здійснювались на підставі затвердженого заступником Голови Держприкордоннслужби України штатного розпису регіонального управління на 2066, 2017 року.

З приводу зазначеного аргументу відповідач суд констатує наступне.

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми КЗпП України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Про це зазначив Верховний Суд у справі 30 квітня 2020 року у справі №140/2006/19,а саме:

39. Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

40. Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців Державної прикордонної служби України, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з Державної прикордонної служби України.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців викладена в постановах Верховного Суду від 31 травня 2018 року у справі №823/1023/16, від 30 січня 2019 року у справі №807/3664/14, від 26 червня 2019 року у справі №826/15235/16.

Ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, гарантує захист власності. Так, зокрема, зазначеною статтею визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зазначене також кореспондується з положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України.

В контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Von Maltzan and Others v. Germany" № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).

Отже, з прецедентної практики Європейського суду з прав людини вбачається, що індексація грошового забезпечення також може розглядатися як «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та підпадають під захист, гарантований цією статтею.

Обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у даній справі, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів і держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Крім того, відповідачем не надано суду доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується відповідач, були відсутні кошти на індексацію грошового забезпечення, чи доказів того, що ним надсилались до відповідного органу звернення щодо виділення додаткових коштів для виплати військовослужбовцям індексації грошового забезпечення.

Таким чином, суд вважає, що чинним законодавством України гарантоване право позивача на проведення індексації його грошових доходів у разі настання обставин, передбачених ст. 4 Закону, наведені відповідачем доводи не позбавляють обов`язку останнього виплатити таку, а тому має місце бездіяльність відповідача щодо не виплати позивачу заборгованості з індексації грошового забезпечення у період з 2016 року по 2017 рік . є протиправними.

Оскільки позивач у позовних вимогах просив визнати протиправними дії відповідача,

а судом встановлено протиправну бездіяльність, то суд при прийнятті рішення по даній справі застосовує положення ч. 2 ст. 9 КАСУ

Ч. 1 та 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів належними та допустимими доказами відсутність бездіяльності у ненарахуванні та невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення, і суд виходячи з положень ч.2 ст.2 КАСУ дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними і зобовязання вчинити певні дії- задовольнити.

Визнати бездіяльність Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України Код , щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби за період з січня 2016 року по квітень 2017 року - протиправними.

2.Зобов`язати Азово-Чорноморське регіональне управління Державної прикордонної служби України (м.Херсон, Гошкевича,11А) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 АДРЕСА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з січня 2016 по квітень 2017 року включно.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту до Восьмого апеляційного адмінсуду через Закарпатський окружний адмінсуд.

СуддяЗ.Б.Плеханова