Справа № 380/3534/20
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/3534/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 року

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Крутько О. В. розглянувши у місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якій просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 року № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу для призначення пенсії за віком роки ведення ОСОБА_1 підприємницької діяльності за період з 01.01.2004 року по 31.12.2008 року;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з дня настання пенсійного віку.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що відділом з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято безпідставне рішення від 20.02.2020 року № 40 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 року № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач зазначає, що відповідачем не зараховано до страхового стажу період перебування на спрощеній формі оподаткування (єдиний податок) з 01.01.2004 року до 31.12.2008 року, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 дані відсутні, а згідно поданих позивачем документів, його загальний (страховий) стаж становить 22 роки 6 місяців 17 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком за нормами Закону № 1058.

Відтак позивач вважає, що відмова відповідача у зарахуванні до його страхового стажу періоду перебування на спрощеній формі оподаткування (єдиний податок) з 01.01.2004 року до 31.12.2008 року, обгрунтована відсутністю звітів, є безпідставною.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року про залишення позовної заяви без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання до вчинення дій залишено без руху і встановлено десятиденний строк для усунення недоліків з дати отримання копії ухвали, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

На виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачем на адресу суду направлено заяву від 25 травня 2020 року разом із квитанцією про сплату судового збору в розмірі 840,80 грн.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Відповідач, скориставшись правом подачі до суду відзиву на позовну заяву, подав такий 17.06.2020 року. Представник відповідача зазначає, що за період з 01.01.2004 по 31.12.2008 згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу сплата страхових внесків відсутня через неподання звітності до Пенсійного фонду, чим було порушено норми Закону № 1058, а тому зазначений період не підлягає зарахуванню до страхового стажу заявника.

Відповідач звертає увагу суду на те, що довідка Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про суми сплачених страхових внесків за період 2004-2009 роки, на яку позивач покликається як на підставу своїх позовних вимог, була видана вже після прийняття рішення про відмову і повторно із заявою про призначення пенсії з врахуванням зазначеної довідки до Дрогобицького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Тимчишин Р ОСОБА_2 -І. П не звертався.

Таким чином згідно поданих документів загальний (страховий) стаж ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058 становить 23 роки 5 місяців 2 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком за нормами цього Закону.

У відзиві заявлено клопотання розглядати справу за участю представника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Враховуючи те, що дана справа є незначної складності, характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання, в задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про призначення йому пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 року № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом Дрогобицького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області позивача повідомлено про те, що Відділом з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення від 20.02.2020 № 340 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач зазначив, що обов`язковою умовою для призначення такої пенсії за нормами Закону № 1058 є наявність необхідного страхового стажу та досягнення особою визначеного законодавством пенсійного віку.

Відтак згідно поданих документів загальний (страховий) стаж позивача становить 22 роки 6 місяців 17 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком за нормами Закону № 1058.

Додатково позивача повідомлено про те, що до страхового стажу не зараховано період перебування на спрощеній формі оподаткування (єдиний податок) з 01.01.2004 року до 31.12.2008 рок, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 дані відсутні.

09.04.2020 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, на яку отримав відповідь, що він перебував на обліку в Пенсійному фонді України, як фізична особа-підприємець з 28.06.1996 по 26.01.2017.

За період з 01.01.2004 по 31.12.2009 в центральному сховищі даних обліку сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України, за позивачем, як фізичною особою-підприємцем рахується сплачених страхових внесків з урахуванням частини єдиного податку, що була перерахована органами Державного казначейства України на рахунки органів Пенсійного фонду у розмірі 42 відсотки суми єдиного податку, в такому розмірі:

за 2004 рік 504 грн; за 2005 рік 504 грн; за 2006 рік -1008 грн; за 2007 рік 1008 грн;

за 2008 рік 1008 грн; за 2009 рік 2016 грн.

Також зазначено, що звітність до органів Пенсійного фонду України за період 2004-2009 років не подавалася.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із преамбулою Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (з наступними змінами та доповненнями, далі - Закон № 1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з приписами статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до законодавства, що діяло раніше, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Окрім того, відповідно до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 637, періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності.

Періоди, зараховані до загального (страхового) стажу позивача на підставі даних трудової книжки, починаючи з 1978 року по 2003 рік, на підставі довідки Головного управління ДПС у Львівській області а також періоди трудової діяльності, зараховані за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (2012-2019 роки), не є спірними періодами.

Відповідно до ст. 26 Закону № 1058 ІV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Пункт 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 22-1 передбачає, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Пунктом 31 Прикінцевих положень Закону № 1058 передбачено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:

1)ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Таким чином, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу при обчисленні пенсії періоду здійснення особою підприємницької діяльності є сплата за весь наведений період щомісячно внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або єдиного соціального внеску, та подання відповідних звітів до відділу персоніфікованого обліку органів Пенсійного фонду України.

Обчислення страхового стажу провадиться на підставі даних системи персоніфікованого обліку, що містить помісячні відомості про сплату (або несплату) страхових внесків.

У системному взаємозв`язку наведені законодавчі положення покликані реалізувати один із найголовніших принципів пенсійного забезпечення України - його здійснення на засадах страхування. Вказаний принцип закріплено у абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 1058-IV, за якою: загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється, зокрема, за принципом обов`язковості страхування осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством, а також осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб підприємців.

Таким чином, здійснюючи підприємницьку діяльність у період з 01.01.2004 по 31.12.2009, позивач сплачував у Пенсійний фонд страхові внески з урахуванням частини єдиного податку, що була перерахована органами Державного казначейства України на рахунки органів Пенсійного фонду у розмірі 42 відсотки суми єдиного податку.

Законодавчо визначеного обов`язку звітувати перед органами Пенсійного фонду, як платника єдиного податку у позивача не було.

Враховуючи підтвердження Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області факту сплати позивачем страхових внесків, суд проходить до висновку про протиправність відмови у зарахуванні відповідного стажу позивачу, а відтак необхідність задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 року по 31.12.2008 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу для призначення пенсії за віком роки ведення ОСОБА_1 підприємницької діяльності за період з 01.01.2004 року по 31.12.2008 року.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

-визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

-визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

-визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

-інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Суд зазначає, що відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії була обґрунтована відсутністю необхідного стажу. Зобов`язавши відповідача врахувати періоди роботи позивача до стажу, суд не може зобов`язати призначити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії. Тому відповідачу слід повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з врахуванням висновків суду про необхідність зарахування спірного періоду роботи до спеціального стажу.

Аналогічна правова позиція висловлена Восьмим апеляційним адміністративним судом в постанові від 10.04.2019 у справі №0940/1177/18.

Згідно з положеннями частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності своїх дій, а його заперечення не ґрунтуються на вимогах чинного національного законодавства та засадах верховенства права.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області () про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання до вчинення дій - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 року по 31.12.2008 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу для призначення пенсії за віком роки ведення ОСОБА_1 підприємницької діяльності за період з 01.01.2004 року по 31.12.2008 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, викладених у судовому рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області (код ЄДПРОУ 13814885) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1681, 60 грн. (одну тисячу шістсот вісімдесят одну гривню 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Крутько О.В.