Справа № 200/4990/20-а
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 р. Справа№200/4990/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стойки В.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни, третя особа Акціонерне товариство Банк Форвард про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни, третя особа: Акціонерне товариство Банк Форвард про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування адміністративного позову позивачем зазначено, що 05.12.2019 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяною Леонідівною було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження в межах ВП № 60797537 про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Банк Форвард заборгованості в розмірі 41945, 17грн. Разом з цим виконавчим округом вказаного приватного виконавця є місто Київ, в той час як Позивач зареєстрований та проживає у м. Добропілля Донецької області, жодних доходів, рухомого та нерухомого майна у місті Києві він не має. З огляду на вказані обставини справи, позивач вважає, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 05.12.2019 року ВП №60797537 прийнята приватним виконавцем Павелків Тетяною Леонідівною не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, отже такі дії є протиправними.

На підставі вказаного позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяною Леонідівною про відкриття виконавчого провадження від 05.12.2019 року № 60797537, відкритого на підставі виконавчого напису № 7255 від 09.11.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Банк Форвард заборгованості в розмірі 41945, 17грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04.06.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії і відкрити провадження в адміністративній справі. Призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 04.06.2020 року залучено Акціонерного товариства Банк Форвард до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

17.06.2020 року відповідач надав через канцелярію суду заяву про залишення позовної заяви без розгляду на підставі пропуску строку звернення до суду. В обґрунтування заяви вказано, що постанова про відкриття провадження від 05.12.2019 року була направлена на адресу позивача 12.12.2019 року поштовим відправленням за трек-номером № 5943, про що свідчить реєстр вихідної кореспонденції, та отримана останнім 20.01.2020 року. Відтак, строк звернення до суду, встановлений ч. 1 ст. 287 КАС України, є пропущеним.

Також відповідачем було надано відзив на позовну заяву, згідно змісту якого відповідач вважає позицію ОСОБА_1 помилковою та просить відмовити в задоволенні позову.

Позивач та представник відповідача до судового засідання не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи через канцелярію суду не надали.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене, суд розглядає справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .

05.12.2019 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяною Леонідівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60797537, відповідно до якого на підставі виконавчого напису № 7255, виданого 09.11.2019 року Приватним нотаріусом КМНО Незнайко Євгеном Вікторовичем постановлено стягнути з боржника ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Банк Форвард заборгованість в розмірі 41945, 17 грн.

У відповідь на адвокатський запит, представнику позивача було скеровано постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.12.2019 року, про що свідчить супровідний лист відповідача від 08.05.2020 року.

З приводу строку розгляду справи суд зазначає наступне.

Згідно Постанови КМУ № 392 від 20.05.2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції Постанови КМУ «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» від 17 червня 2020 р. № 500), відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб Кабінет Міністрів України постановлено установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 22 травня 2020 р. до 31 липня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 .

Відповідно до вимог Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30 березня 2020 року № 540-IX, внесено зміни у тому числи до КАС України, а саме, зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо розгляду адміністративної справи тощо продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Керуючись вищезазначеним строк розгляду даної адміністративної справи продовжено.

З приводу строку звернення до суду.

Статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Згідно позиції відповідача, строк звернення до суду з приводу оскарження постанови від 05.12.2019 року є пропущеним. Проте суд зазначає, що посилання приватного виконавця на відправлення спірної постанови на адресу ОСОБА_1 12.12.2019 року не вказує на пропуск строку звернення до суду так як таке відправлення помилково було скеровано до м. Костянтинівка, а не до м. Добропілля, в якому мешкає позивач.

Як вже було зазначено вище, представнику позивача було скеровано постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.12.2019 року, про що свідчить супровідний лист відповідача від 08.05.2020 року.

Таким чином, так як відповідачем не доведено факт скеровування на адресу позивача спірної постанови та враховуючи перебіг строку з моменту відправлення спірної постанови (08.05.2020 року) та звернення позивача до суду з приводу скасування такої постанови (18.05.2020) , суд вважає строк звернення не порушеним.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Закон України Про виконавче провадження №1404-VІІІ від 02 червня 2016 року визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Частиною 1 статті 18 Закону України Про виконавче провадження визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до частини 4 статті 18 Закону України Про виконавче провадження вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно положень статті 3 Закону України Про виконавче провадження примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до ч.1, 2 ст.24 Закону України Про виконавче провадження виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно із ч. 2 ст. 25 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів № 1403-VII від 02.06.2016, (далі Закону №1403), приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України Про виконавче провадження знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Згідно п.1 ч.1 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження № 1404-VIII від 02.06.2016 в редакції, чинній на час прийняття спірної постанови (далі Закон №1404-VIII), виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону №1404-VIII, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Згідно ч.1 ст. 5 Закону №1404-VIIІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються зокрема виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.

Згідно п. 4 ч.2 ст. 23 Закону №1403, у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Згідно Єдиного реєстру приватних виконавців України встановлено, що виконавчим округом приватного виконавця Павелків Т.Л. визначено м. Київ. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

За вказаних обставин відсутні законні підстави прийняття приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження про стягнення з фізичної особи, місце проживання якої знаходиться у Донецькій області.

Також суд зазначає, що наявність рахунку в банку може бути підставою для відкриття виконавчого провадження за місцем знаходження банку, але лише за умови наявності коштів на цьому рахунку.

Доказів знаходження коштів позивача на банківському рахунку станом на момент відкриття проваження відповідачем надано не було.

При цьому суд виходить з положень ст. 190 ЦК України, згідно з якими майном, як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Статтею 179 цього ж Кодексу зазначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Таким чином, наявність самого рахунку в банку, за відсутності на ньому жодних коштів чи цінностей не породжує цивільні права та обов`язки. Сам рахунок без наявності на ньому коштів не може бути власністю громадянина, оскільки рахунок це є засіб, механізм, спосіб безготівкового здійснення розрахунків, отримання готівки чи інший спосіб розпорядження коштами, що на ньому знаходяться за волевиявленням власника цих коштів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що приватним виконавцем порушені вимоги ч. 2 ст. 24 Закону № 1404, оскільки підстави для відкриття виконавчого провадження щодо стягнення коштів з відповідача у м. Києві - відсутні.

Відповідно, оцінюючи надані сторонами у справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, отже підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, враховуючи відстрочення сплати судового збору, судовий збір у сумі 840,80 грн. належить стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2-15, 31-32, 72-80, 160-161, 168, 171, 241-246, 250-251, 255, 257-263, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни (м. Київ, вул. Ю. Поправки, б. 6, оф. 15), третя особа: Акціонерне товариство Банк Форвард про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни від 05.12.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60797537.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни (м. Київ, вул. Ю. Поправки, б. 6, оф. 15) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Роз`яснити сторонам, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 КАС України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя В.В. Стойка