Справа № 520/6490/2020
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

22 червня 2020 р. № 520/6490/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення відділу призначення та перерахунку пенсії № 7 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ( , майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022) від 30.04.2020 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням іншого періоду заробітної плати до липня 2000 року згідно довідки № 154 від 29.05.1996 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області ( , майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022) провести ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , провести з 13.04.2019 року перерахунок пенсії з урахуванням іншого періоду заробітної плати до липня 2000 року згідно довідки № 154 від 29.05.1996 року та провести відповідні виплати з урахуванням сплачених раніше сум пенсії;

- стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 13 травня 2020 року він отримав Рішення відділу з питань перерахунків пенсій №7 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 30.04.2020 року, яким мені відмовлено у проведенні перерахунку пенсії з урахуванням іншого періоду заробітної плати до липня 2000 року згідно довідки № 154 від 29.05.1996 року.

Зазначає, що з оскаржуваного Рішення від 30.04.2020 року вбачається, що відповідач, відмовляючи у перерахунку пенсії, посилається на ті ж самі підстави, на які він посилався в скасованих судом Рішеннях Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.07.2019 року та від 19.09.2019 року про відмову в перерахунку пенсії.

Вказує, що такий спосіб захисту порушених прав як зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про перерахунок пенсії з урахуванням іншого періоду заробітної плати до липня 2000 року не був ефективним, оскільки ефективним способом захисту порушених прав є такий спосіб, що призводить до потрібних результатів, забезпечує поновлення порушеного права. Проте поновлення порушеного права позивача не відбулося, у зв`язку з чим просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 25.05.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

Представник відповідача, у наданому до суду відзиві на позов, проти заявленого позову заперечував та зазначив, що в довідці № 154 від 29.05.1996 р. були виявлені певні недоліки.

Зазначає, що до матеріалів пенсійної справи позивачем надано витяг з наказу №35 від 02.09.1991 року, який не може враховуватися при перерахунку пенсії оскільки виданий з порушеннями, а саме - виданий в формі довідки. Витяг з наказу повинен засвідчуватися відділом кадрів з відміткою «Згідно з оригіналом» та не містити кутового штампу. Наданий витяг підписаний особою, яка станом на день його засвідчення 24.05.1996 року не займала посади директора, оскільки з 27.10.1993 року по 24.05.1996 року директором Державного підприємства Уралець" був позивач - ОСОБА_1 і 24.05.1996 року - день звільнення є робочим днем, він ще повинен був підписувати як директор а не ОСОБА_2 і вказаний витяг з наказу №35 від 02.09.1991 року який містить 3 пункти, але до матеріалів суду надано копію наказу №35 від 02.09.1991 року який містить 6 пунктів, тобто вказані витяги з одного і того ж наказу містять різні пункти які різняться за текстом, що також викликає сумніви в достовірності вказаного витягу.

При підготовці документів для подачі заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 не міг вказати адресу за якою знаходилося Державне підприємства «Уралець» директором якого він був з 27.10.1993 року по 24.05.1996 року, в даних інтернету теж відсутнє вказане підприємство, а значилася адреса архівного відділу м. Нягань, тому управлінням було надано запит від 18.03.2019 вих. №2205-02/50 на підтвердження дійсності даних, вказаних в довідці № 154 від 29.05.1996 р., виданої Державним підприємством " Уралець" м. Нягань, на який 16.05.2019 отримано відповідь про те, що документи по вказаному підприємству в архів не надходили. Заяви про надання допомоги в отриманні довідки встановленого зразка та адреси на яку необхідно надіслати запити від ОСОБА_1 не надходило.

В зв`язку з відсутністю документів в архівній установі та ненадання заяви з адресою ймовірного їх зберігання колишнім директором підприємства ОСОБА_1 , відділом з питань призначення та перерахунків пенсій №7 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 08 серпня 2019 року (вих. №1994/03.11-20), 20.12.2019 року (вих. №5619/03.11-20) та 23.03.2020 року (вих. №2000-0312-8/8533) надано запити до Пенсійного фонду Російської Федерації щодо проведення зустрічної перевірки щодо правильності видачі Державним підприємством «Уралець» м.Нягань Тюменьської області довідки про заробітну плату №154 від 29.05.1996 р. Станом на теперішній час акту не отримано.

Враховуючи вищезазначене, довідку про заробітну плату №154 від 29.05.1996р. видану Державним підприємством "Уралець" м. Нягань Тюменської області Російської Федерації за період з вересня 1991 року по травень 1996 року неможливо взяти до розрахунку заробітної плати.

Зазначає, що при отриманні відповіді від Державного підприємства управління Пенсійного фонду РФ в м. Нягань Ханти-Мансійського автономного округу - Юрги за результатами перевірки довідки про заробітну плату ОСОБА_1 буде проведено перерахунок пенсії.

Позивачем надано відповідь на відзив на позовну заяву у якій повністю підтримав свою правову позицію.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Так, з огляду на те, що згідно положень ст. 258 КАС України передбачено, що даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 КАСУ справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Рішенням по справі № 520/10816/19 встановлено, що 11.07.2019 року позивач звернувся до відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №7 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо перерахунку пенсії з урахуванням іншого періоду заробітної плати до липня 2000 року згідно довідок №154 від 29.05.1996 року та № Х-16 від 25.06.2019 року.

Рішеннями відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №7 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.07.2019 року позивачу відмовлено в проведенні перерахунку пенсії з урахуванням іншого періоду заробітної плати до липня 2000 року згідно довідки №154 від 29.05.1996 року.

10.09.2019 року позивач звернувся з заявою до відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №7 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо перерахунку пенсії з урахуванням іншого періоду заробітної плати до липня 2000 року згідно довідки №154 від 29.05.1996 року, додавши до заяви виписку з наказу №35 від 02.09.1991 року та довідку №154 від 29.05.1996 року, яка видана Державним підприємством "Уралець" м. Нягань Тюменьської області Російської Федерації, щодо нарахування заробітної плати за період роботи з вересня 1991 року по травень 1996 року.

Рішеннями відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №7 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.09.2019 року позивачу відмовлено в проведенні перерахунку пенсії з урахуванням іншого періоду заробітної плати до липня 2000 року згідно довідки №154 від 29.05.1996 року.

Не погоджуючись із правомірністю вищевказаних рішень, позивач звернувся до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 по справі № 520/10816/19 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 року по справі №520/10816/19 скасовано. Прийнято нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.07.2019 року та від 19.09.2019 року щодо відмови в перерахунку ОСОБА_1 з 13.04.2019 пенсії з урахуванням іншого періоду заробітної плати до липня 2000 року згідно довідки № 154 від 29.05.1996. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про перерахунок з 13.04.2019 року пенсії з урахуванням іншого періоду заробітної плати до липня 2000 року згідно довідки № 154 від 29.05.1996 року, з урахуванням висновків суду по даній справі. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року, відділом з питань перерахунків пенсій №7 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Харківській області прийнято рішення від 30.04.2020 року, яким відмовлено ОСОБА_1 в проведенні перерахунку пенсії з урахуванням іншого періоду заробітної плати до липня 2000 року згідно довідки №154 від 29.05.1996р. по заяві №1201/222 від 23.04.2020 року.

В обґрунтування прийнятого рішення зазначено, що у довідці про заробітну плату №154 від 29.05.1996 року відсутня інформація чи суми заробітної плати вказані з урахуванням (чи без урахування) північної надбавки та районного коефіцієнту, крім того відсутня інформація місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

08 серпня 2019 року (вих. №1994/03.11-20), 20.12.2019 року (вих. №5619/03.11-20) та 23.03.2020 року (вих. №2000-0312-8/8533) управлінням надано запити до Пенсійного фонду Російської Федерації щодо проведення зустрічної перевірки щодо правильності видачі Державним підприємством "Уралець" м. Нягань Тюменьської області довідки про заробітну плату №154 від 29.05.1996 р. Станом на 30.04.2020 року акту не отримано.

Враховуючи вищезазначене довідку про заробітну плату №154 від 29.05.1996р. видану Державним підприємством "Уралець" м. Нягань Тюменської області Російської Федерації за період з вересня 1991 року по травень 1996 року неможливо взяти до розрахунку заробітної плати (а.с.19).

Щодо правового регулювання спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Гарантії конституційного права людини на соціальний захист розвинено в положеннях Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон України № 1058-IV) та Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон України № 1788-XII).

Згідно зі статтею 41 Закону України № 1058-ІV (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються:

1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно із цим Законом були фактично обчислені та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески;

2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум;

3) суми заробітної плати (доходу), визначені виходячи із здійсненої застрахованою особою доплати, передбаченої частиною третьою статті 24 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 66 Закону України № 1788-XII, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Частиною третьою статті 2 Закону України "Про оплату праці" визначено, що до структури оплати праці відносить "інші заохочувальні та компенсаційні виплати". До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

За змісту вищевказаної статті Закону, додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Поряд з цим, північна надбавка чинним законодавством України не передбачена, а тому зазначена надбавка не може вважатись додатковою заробітною платою.

Таким чином, аналіз норм чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства дозволяє стверджувати, що зазначеними вище нормами не передбачено право осіб на врахування до заробітку, з якого обчислюється пенсія, північної надбавки, яку отримували особи під час роботи в районах Крайньої Півночі. Факт сплати роботодавцем позивача страхових внесків з вказаних сум виплаченої надбавки в даному випадку значення для вирішення спору не має.

Зазначені висновки відповідають позиції Верховного Суду, викладеній у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі №345/4049/16-а.

Стаття 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 (далі - Угода) закріплює принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 Угоди також передбачено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Статтею 3 Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року передбачено, що при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого у районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюється за нормами законодавства Російської Федерації.

Відповідно до положень статті 14 Федерального закону Російської Федерації "Про трудові пенсії в Російській Федерації" від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ фіксований базовий розмір страхової частини трудової пенсії по старості особам, які проживають в районах Крайньої Півночі і прирівняних до них місцевостях, збільшується на відповідний районний коефіцієнт, який встановлюється Урядом Російської Федерації залежно від району (місцевості) проживання, на весь період проживання зазначених осіб у цих районах (місцевостях). При переїзді громадян на нове місце проживання в інші райони Крайньої Півночі і прирівняні до них місцевості, в яких встановлено інші районні коефіцієнти, фіксований базовий розмір страхової частини трудової пенсії по старості визначається з урахуванням розміру районного коефіцієнта за новим місцем проживання.

При виїзді громадян за межі районів Крайньої Півночі і прирівняних до них місцевостей на нове місце проживання фіксований базовий розмір страхової частини трудової пенсії по старості визначається відповідно до пунктів 2 - 5 цієї статті (тобто без урахування районного коефіцієнта).

Аналогічні положення закріплені і в частині третій ст. 96 Закону СРСР "Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР" від 15.05.1990 №1480-І, відповідно до якої при вибутті осіб, які проживають у районах, де до заробітної плати встановлено районні коефіцієнти, за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлено, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 цього Закону.

При цьому, ні Законом № 1058-IV, ні Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" не передбачено включення в заробітну плату північної надбавки та районного коефіцієнту.

Відповідно до статті 40 Закону України № 1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. Відповідно підпункту 3 пункту 2.1 Розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою № 22-1 від 25.11.2005 (зі змінами) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 27.12.2005 за №1566/11846, для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 1 липня 2000 року.

За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам. Особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу, та довідки згідно з додатком 1 цього Порядку.

Обчислення розміру пенсії із заробітної плати з урахуванням районних коефіцієнтів проводиться за періоди роботи на Крайній Півночі та місцевостях, прирівняних до них, до 01.01.1992, так як прийнятим Законом СРСР "Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР" з 01.01.1992 було передбачено, що в разі виїзду особи за межі Крайньої Півночі чи місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, обчислення заробітної плати, із якої призначаються пенсії, проводиться із виключенням цих сум.

Як було встановлено під час розгляду справи, фактичною підставою для відмови позивачу у проведенні перерахунку пенсії слугували висновки відповідача про те, що довідки про заробітну плату за період роботи по 31.12.1991 року повинні видаватися з урахуванням північної надбавки та районного коефіцієнту, а з 01.01.1992 року без урахування північної надбавки та районного коефіцієнту, про що повинно бути зазначено у довідці. У довідці, наданій позивачем, відсутня інформація про те, чи суми заробітної плати вказані з урахуванням або без урахування північної надбавки та районного коефіцієнту, крім того, відсутня інформація місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинними документами.

Суд зазначає, що згідно ст. 101 Закону України № 1788-XII, органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч. 3 ст. 44 Закону України № 1058-IV).

У випадку наявності сумнівів з приводу наданої позивачем довідки, відповідач не був позбавлений встановленого законом права вчинити відповідні дії щодо проведення її перевірки.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі дозволяє відмежувати процесуальну діяльність суду від процесуальної діяльності сторін з метою забезпечення всебічного та повного з`ясування обставин у справі та її справедливого вирішення. Змагальність сторін полягає у процесі доведення сторонами перед судом своєї позиції у справі (вимог та заперечень) та реалізується передусім через доказування, тобто підтвердження сторонами обставин, на які вони посилаються у якості обґрунтування своїх вимог чи заперечень, доказами. Адже саме сторонам відомі обставини у справі, які вони повинні довести належними доказами з наведенням правової аргументації своїх вимог.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Разом з тим, відповідачем під час розгляду справи не було надано належних доказів вчинення необхідних дій щодо перевірки обґрунтованості наданої позивачем довідки станом на час винесення рішення про відмову в проведенні перерахунку пенсії.

Як встановлено постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2020 по справі № 520/10816/19, копії запитів до Державного підприємства управління Пенсійного фонду РФ в м. Нагань Ханти-Мансійського автономного округу - Юрги про перевірку довідки про заробітну плату позивача не можуть бути прийняті судом в якості доказів на підтвердження правомірності оскаржуваних рішень, оскільки відповідачем не було надано доказів на підтвердження факту їх направлення та отримання адресатом. Крім того, запит від 08.08.2019 року №1994/03.11-20 складено відповідачем після прийняття спірного рішення від 19.07.2019 року, а повторні запити від 20.12.2019 року №5619/03-.11-20 та від 23.03.2020 року №2000-0312-8/8533 - під час судового розгляду справи.

Суд також зазначає, що при розгляді справи до відзиву на адміністративний позов відповідачем надано копію повторного запиту з якої неможливо встановити ані його дату, ані його вихідний номер разом з фіскальним чеком (а.с.49-50).

Також повторно надані копії запиту від 08.08.2019 року №1994/03.11-20 та повторних запитів від 20.12.2019 року №5619/03-.11-20 та від 23.03.2020 року №2000-0312-8/8533, втім як і при розгляді справи № 520/10816/19 не було надано доказів на підтвердження факту їх направлення та отримання адресатом.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи рішення відповідача на відповідність критеріям визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що правові підстави для відмови позивачу у проведенні перерахунку пенсії, які були покладені в основу прийнятого рішення, є необґрунтованими, в зв`язку з чим, вищевказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню у судовому порядку.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести ОСОБА_1 з 13.04.2019 року перерахунок пенсії з урахуванням іншого періоду заробітної плати до липня 2000 року згідно довідки № 154 від 29.05.1996 року та провести відповідні виплати з урахуванням сплачених раніше сум пенсії, суд зазначає наступне.

При прийнятті рішення б/н від 30.04.2020 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідачем не було встановлено інших підстав для відмови у здійсненні відповідного перерахунку.

Тобто, відповідач розглянув заяву позивача по суті та за її розглядом прийняв рішення про відмову у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з підстав, які повторно визнані судом необґрунтованими та такими, що не можуть бути застосовані у даних правовідносинах, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази та норми чинного законодавства.

У постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року по справі № 1640/2594/18 судом зазначено, що згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до пункту 4 частини першої 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, в даному випадку, за встановлених судом обставин, оскільки Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області розглянуло заяву позивача по суті та прийняло рішення по суті його заяви, відповідні повноваження відповідача щодо перерахунку пенсії в даних спірних правовідносинах не є дискреційними повноваженнями.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести ОСОБА_1 з 13.04.2019 року перерахунок пенсії з урахуванням іншого періоду заробітної плати до липня 2000 року згідно довідки № 154 від 29.05.1996 року та провести відповідні виплати з урахуванням сплачених раніше сум пенсії підлягає задоволенню.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати Рішення відділу призначення та перерахунку пенсії № 7 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ) від 30.04.2020 року про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням іншого періоду заробітної плати до липня 2000 року згідно довідки № 154 від 29.05.1996 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ) провести ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) з 13.04.2019 року перерахунок пенсії з урахуванням іншого періоду заробітної плати до липня 2000 року згідно довідки № 154 від 29.05.1996 року та провести відповідні виплати з урахуванням сплачених раніше сум пенсії.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) судові витрати в загальному розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення .

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повне рішення складено 22 червня 2020 року.

Суддя Бадюков Ю.В.