Справа № 360/978/20
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року справа №360/978/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Рубіжанської міської ради Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі № 360/978/20 (головуючий суддя І інстанції Свергун І.О.), складеного в повному обсязі 30 березня 2020 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області, за позовом Рубіжанської міської ради Луганської області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання дій неправомірними та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

05 березня 2020 року, Рубіжанська міська рада Луганської області звернулась до суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про:

- визнання дій державного виконавця відповідача ОСОБА_1 у вигляді винесення постанови від 03 лютого 2020 року у виконавчому провадженні ВП № 60992345 про накладення штрафу на Рубіжанську міську раду Луганської області у сумі 5 100 грн. неправомірними;

- скасування постанови державного виконавця відповідача ОСОБА_1 від 03 лютого 2020 року у виконавчому провадженні ВП № 60992345 про накладення штрафу на Рубіжанську міську раду Луганської області у сумі 5 100 грн. (а.с. 1-7).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі № 360/978/20 відмовлено у задоволені позовних вимог (а.с. 118-122).

Не погодившись із судовим рішенням, Рубіжанська міська рада Луганської області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду у справі № 360/4376/19 позов ОСОБА_2 до Рубіжанської міської ради Луганської області задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Рубіжанської міської ради Луганської області від 10 вересня 2019 року № 94/8 «Про розпуск виконавчого комітету Рубіжанської міської ради сьомого скликання, припинення повноважень та звільнення заступників міського голови, керуючого справами виконавчого комітету» в частині припинення служби в органах місцевого самоврядування та звільнення ОСОБА_2 з посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Рубіжанської міської ради Луганської області з 11 вересня 2019 року, стягнуто з Рубіжанської міської ради Луганської області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, стягнуто з Рубіжанської міської ради Луганської області на користь ОСОБА_2 суму компенсації на відрядження в розмірі 1266,43 грн., рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один календарний місяць звернуто до негайно виконання.

20 січня 2020 року до Рубіжанської міської ради Луганської області надійшла постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Антонової В.Є. про відкриття виконавчого провадження ВП № 60992345 від 17 січня 2020 року.

Апелянт вважає, що виконання рішення суду у справі № 360/4376/19 в частині поновлення на посаді ОСОБА_2 можливе лише шляхом винесення Рубіжанською міською радою Луганської області відповідного рішення на пленарному засіданні ради, за умов, що проект рішення було оприлюднено на офіційному веб-сайті не раніше ніж за 20 робочих днів до його розгляду, а також за умови набрання достатньої кількості голосів під час прийняття відповідного рішення.

Розпорядженням міського голови м. Рубіжне від 17 січня 2020 року № 13 скликано чергову сесію Рубіжанської міської ради Луганської області на 29.01.2020 до порядку денного якої внесено питання «Про поновлення на посаді заступника міського голови Стародубцева В.В.». Вказане розпорядження було оприлюднено на офіційному веб-сайті Рубіжанської міської ради Луганської області за посиланням https://www.rmr.gov.ua/doc/10398/.

На думку апелянта рішення суду а частині поновлення на посаді допущено до негайного виконання 08.01.2020 року та проект рішення Рубіжанської міської ради Луганської області про поновлення на посаду було оприлюднено 11.01.2020 року на офіціальному веб- сайті ради , вказане свідчить, що Рубіжанською міською радою було вчинено всі необхідні дії для належного, в установленому Законом порядку, виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду про поновлення на посаді ОСОБА_2 , з урахуванням особливостей призначення на виборну посаду заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів.

Проте, враховуючи дату оприлюднення вказаного проекту рішення, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», рішення може бути розглянуто не раніше 07 лютого 2020 року, а тому на пленарному засіданні 29 січня 2020 року рішення не могло бути прийнято.

Всі вказані обставини доведено відповідачу листом від 23 січня 2020 року № 024-010/402.

Однак, 03 лютого 2020 року відповідачем винесено постанову про накладення штрафу на Рубіжанську міську раду Луганської області у сумі 5 100 грн.

Позивач вважає, що законних підстав для винесення постанови про накладення штрафу не було, а дії відповідача не відповідають вимогам закону. Крім того, апелянт звернув увагу на порушення державним виконавцем Конституції України, норм Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Зазначає, що притягаючи боржника до відповідальності за невиконання рішення у виконавчому провадженні і накладаючи на нього штраф, виконавець зобов`язаний ретельно дослідити всі обставини справи, зокрема, належним чином перевірити факт невиконання боржником його обов`язків та встановити причини їх невиконання або неналежного виконання.

Однак, відповідно до тексту спірної постанови, державним виконавцем взагалі не наведено жодних мотивів, з яких він прийшов до висновку про відсутність поважних причин невиконання боржником рішення суду.

Посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

При цьому, просив суд прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Рубіжанської міської ради про визнання дій державного виконавця відповідача ОСОБА_1 у вигляді винесення постанови від 24 лютого 2020 року у виконавчому провадженні ВП № 60992345 про накладення штрафу на Рубіжанську міську раду Луганської області у сумі 10 200,00 грн. неправомірними задовольнити у повному обсязі (а.с. 128-134).

Представники сторін в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

15 та 18 травня 2020 року від відповідача по справі до канцелярії суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він наполягав на тому, що рішення суду першої інстанції прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Разом із відзивом на апеляційну скаргу відповідач надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 08 січня 2020 року у справі № 360/4376/19 позов ОСОБА_2 до Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Рубіжанської міської ради Луганської області від 10 вересня 2019 року № 94/8 «Про розпуск виконавчого комітету Рубіжанської міської ради сьомого скликання, припинення повноважень та звільнення заступників міського голови, керуючого справами виконавчого комітету» в частині припинення служби в органах місцевого самоврядування та звільнення ОСОБА_2 з посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради; поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Рубіжанської міської ради Луганської області з 11 вересня 2019 року; стягнуто з Рубіжанської міської ради Луганської області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 вересня 2019 року по 08 січня 2020 року в сумі 64578,15 грн.; стягнуто з Рубіжанської міської ради Луганської областіна користь ОСОБА_2 суму компенсації на відрядження в розмірі 1266,43 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць допущено до негайного виконання (а.с. 111-116).

08 січня 2020 року по справі № 360/4376/19 Луганським окружним адміністративний судом видано виконавчий щодо поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Рубіжанської міської ради Луганської області з 11 вересня 2019 року (а.с. 64-65).

За заявою ОСОБА_2 від 09.01 2020 року (а.с. 63) державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Антоновою В.Є. винесено постанову від 17 січня 2020 року про відкриття виконавчого провадження 60992345 з виконання вищевказаного виконавчого листа (а.с. 66).

Зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження слідує, що рішення суду підлягає негайному виконанню.

Постанову про відкриття виконавчого провадження направлено на адресу боржника листом від 17 січня 2020 року № 5 (а.с. 67).

Листом від 23 січня 2020 року № 024-010/402 Рубіжанська міська рада Луганської області повідомила відповідача, що 20 січня 2020 року радою було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження про поновлення ОСОБА_2 . Повідомлено, що посада заступника міського голови м. Рубіжне з питань діяльності виконавчих органів, яку обіймав ОСОБА_2 , є виборною посадою, прийняття на службу якої здійснюється шляхом затвердження відповідною радою. Відтак, виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника міського голови можливе лише шляхом винесення Рубіжанською міською радою Луганської області відповідного рішення. У відповідності до ч. 3 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття. Проект рішення Рубіжанської міської ради Луганської області «Про поновлення на посаді заступника міського голови Стародубцева В.В.» з метою його прийняття був оприлюднений на офіційному веб-сайті Рубіжанської міської ради Луганської області 11 січня 2020 року. Розпорядженням міського голови м. Рубіжне від 17 січня 2020 року № 13 скликано чергову сесію Рубіжанської міської ради Луганської області на 29 січня 2020 року, до порядку денного якої внесено питання «Про поновлення на посаді заступника міського голови Стародубцева В.В.» (а.с. 68-70, 71, 72, 73).

30 січня 2020 року державним виконавцем сформовано та направлено на адресу Рубіжанської міської ради Луганської області вимогу за № 5856, про надання до відділу примусового виконання рішень інформацію щодо повного та фактичного виконання вищевказаного рішення суду, а також роз`яснено наслідки невиконання рішення без поважних причин (а.с. 74-75).

У зв`язку з невиконанням рішення суду державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесено постанову від 03 лютого 2020 року про накладення на Рубіжанську міську раду Луганської області штрафу в розмірі 5100,00 грн., яким також зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення (а.с. 78).

Листом від 10 лютого 2020 року № 024-010/756, що надійшов до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 11 лютого 2020 року, Рубіжанська міська рада Луганської області повідомила державного виконавця, що, зважаючи на вимоги ч. 3 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», станом на 29 січня 2020 року не минуло 20 робочих днів з дня оприлюднення на офіційному веб-сайті Рубіжанської міської ради Луганської області проекту рішення «Про поновлення на посаді заступника міського голови Стародубцева В.В.», а тому прийняття вказаного рішення без дотримання встановленого законом строку є незаконним. Такий строк спливає лише 07 лютого 2020 року, а прийняття вказаного рішення можливе лише після цієї дати . З урахуванням зазначеного повідомляє, що проект рішення «Про поновлення на посаді заступника міського голови Стародубцева В.В.» буде винесено на розгляд Рубіжанської міської ради Луганської області на найближчому черговому пленарному засіданні міської ради (а.с. 80-82).

12 лютого 2020 року державним виконавцем сформовано та направлено на адресу Рубіжанської міської ради Луганської області вимогу за № 6208, про надання до відділу примусового виконання рішень інформацію щодо повного та фактичного виконання вищевказаного рішення суду, а також роз`яснено наслідки невиконання рішення без поважних причин, на який отримано відповідь від 14.02.2020 року за № 029-010/878 про розгляд питання про поновлення на посаді ОСОБА_2 на черговій сесії Рубіжанської міської ради Луганської області 04.03.2020 року( а.с.94).

У зв`язку з невиконанням рішення суду державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесено постанову від 24 лютого 2020 року про накладення на Рубіжанську міську раду Луганської області штрафу в розмірі 10200,00 грн., яким також зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення( а.с.99)

Отже, в межах даного виконавчого провадження № 60992345, державним виконавцем винесено дві постанови про накладення штрафу.

Правомірність прийняття постанови про накладення штрафу на управління Пенсійного фонду України Луганської області є спірним питанням в даній справі тільки відносно постанови від 03 лютого 2020 року про накладення на Рубіжанську міську раду Луганської області штрафу в розмірі 5100,00 грн..

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду, яке набрало законної сили та підлягає негайному виконанню не виконано позивачем, відтак, постанова про накладення штрафу є законною.

Суд першої інстанції виходив з того, що питання прийняття на службу на посаду заступника міського голови та поновлення на посаді заступника міського голови за судовим рішенням є відмінними одне від одного, а тому поновлення особи на посаді за судовим рішенням не може залежати від волевиявлення ради.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

За ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст.ст. 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 4 ст. 372 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За приписами частини четвертої статті 372 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Як передбачено частиною першою статті 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії .

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною 6 статті 26 Закону № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Пунктом 16 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Статтею 75 Закону №1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Норми ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», регулюють загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Частинами першою та другою ст. 15 Закону № 1404-VIII, визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у справі №360/4376/19 вимоги виконавчого листа яким зобов`язано Рубіжанську міську раду Луганської області щодо поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Рубіжанської міської ради Луганської області з 11 вересня 2019 року, на момент накладення на позивача штрафних санкцій спірною постановою державного виконавця в добровільному порядку боржником (радою) належним чином не виконано.

А тому, станом на дату винесення спірної постанови про накладення штрафу, відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні.

Враховуючи, що позивач, направляючи до відповідача листи про неможливість негайного виконання виконавчого листа у зв`язку з наявність відповідної процедури прийняття на посаду стягувача ( ОСОБА_2 ), фактично не виконав рішення суду у повному обсязі, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду попередньої інстанції про правомірність дій державного виконавця щодо накладення штрафу на позивача у розмірі 5 100,00 грн. у ВП №60992345.

Відповідно до п.11 ст. 59 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку , передбаченому Законом « Про доступ до публічної інформації», крім випадків надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

Як встановлено з матеріалів справи, про прийняте рішення позивачу було відоме 08.01.2020 року, а також відомо про негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Рубіжанської міської ради Луганської області з 11 вересня 2019 року .

Однак проект рішення не було оприлюднено з зазначеного часу, що позбавило можливості своєчасного розгляду на засіданні сесії 29.01.2020 року.

Згідно з частинами першою та третьою статті 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях.

Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 8 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради.

Відповідно до п.5 та п.10 ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Рішення про скликання сесії ради відповідно до частин четвертої, шостої та восьмої цієї статті доводиться до відома депутатів і населення не пізніш як за 10 днів до сесії, а у виняткових випадках - не пізніш як за день до сесії із зазначенням часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається внести на розгляд ради.

Суд апеляційної інстанції вважає винятковим випадком виконання рішення суду щодо негайного поновлення на посаді, а тому дії відповідача щодо термінового розгляду зазначеного питання необхідно було скликати, оприлюднити та винести на розгляд сесії також терміново.

Частиною першою статті 59 Закону України «Про місцева самоврядування в Україні» визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Системний аналіз вказаних норм права, дає підстави дійти висновку про те, що саме сільський голова є відповідальною особою, на яку законодавчо покладено обов`язок щодо належного виконання судових рішень у справах, за якими зобов`язано органи місцевого самоврядування здійснити певні дії, пов`язані з їх компетенцією щодо відновлення порушеного права фізичних чи юридичних осіб та виконання рішення суду у стислі строки.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень в адміністративних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (див. згадане вище рішення у справі ОСОБА_3 ; рішення у справі «Ромашов проти України» (Romashov v. Ukraine), N 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі «Дубенко проти України» (Dubenko v. Ukraine), N 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі «Козачек проти України» (Kozachek v. Ukraine), N 29508/04, від 07 грудня 2006 року). Держава не може виправдовувати невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (див. рішення у справі «Шмалько проти України» (Shmalko v. Ukraine), N 60750/00, пункт 44, від 20 липня2004 року).

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine),N 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (див., рішення у справі «Войтенко проти України» (Voytenko v. Ukraine), N 18966/02, пункти51-54, від 29 червня 2004 року).

Отже тривалий час розгляду питання щодо поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів Рубіжанської міської ради Луганської області з 11 вересня 2019 року, при наявності та можливості термінового розгляду питання щодо негайного виконання рішення суду, свідчить про відсутність поважних причин щодо виконання рішення суду. З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважає дії відповідача правомірними та погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відтак, суд переглядає судове рішення виключно в межах апеляційної скарги та її доводів.

Окрім того,суд апеляційної інстанції не надає повну оцінку доводам апеляційної скарги, з огляду на те, що позивач просить суд прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Рубіжанської міської ради про визнання дій державного виконавця відповідача ОСОБА_1 у вигляді винесення постанови від 24 лютого 2020 року у виконавчому провадженні ВП № 60992345 про накладення штрафу на Рубіжанську міську раду Луганської області у сумі 10 200,00 грн. неправомірними задовольнити у повному обсязі,які не були предметом розгляду судом першої інстанції,оскільки предметом розгляду даної справи є правомірність прийняття державним виконавцем постанови від 03 лютого 2020 року про накладення штрафу у розмірі 5 100,00 грн.

З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта про відсутність правових підстав у державного виконавця для винесення постанови про накладення штрафу на боржника є необґрунтованими, тому постанова про накладення штрафу за невиконання рішення суду є правомірною та не підлягає скасуванню.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Золотас проти Греції» стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, заява № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, заява № 49429/99).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апелянту надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, при цьому ці доводи не стосуються предмету даної справи.

За змістом статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення Луганського окружного адміністративного суду необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 271, 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Рубіжанської міської ради Луганської області залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі № 360/978/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення та продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України щодо запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повне судове рішення складено 24 червня 2020 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова