Справа № 320/2648/20
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2020-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2020 року № 320/2648/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "К-А-Н" до Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, третя особа - Державна служба України з безпеки на транспорті про визнання протиправним рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Приватного підприємства "К-А-Н" з позовом до Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати постанову Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу № 179593 від 10.02.2020 року.

Позивач зазначив, що 05 січня 2020 року службовими особами Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки за результатами проведення рейдової перевірки дотримання авто перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт було складено Акт № 072521, відносно Приватного підприємства «К-А-Н».

Під час перевірки було перевірено, водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки «Мерседес» НОМЕР_1 , серія і номер свідоцтва хуг НОМЕР_2 . Перевірка здійснювалась в м. Київ, «Одеська площа».

Відповідно до Акту № 072521 під час перевірки, на думку службових осіб, виявлено порушення - надання послуг з регулярних пасажирських перевезень за маршрутом «Київ - Біла Церква», відповідальність за які передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: неоформлена індивідуально - контрольну книжку від м. Києва до м. Біла Церква, чим порушено вимоги статті 39 вищевказаного Закону. Водночас, на думку позивача, водій надав усі необхідні документи, які передбачені законом. Однак не зважаючи на це службова особа відповідача винесла акт.

Таким чином, на думку позивача, відповідач виніс оспорювану постанову безпідставно, оскільки порушення яке зазначене в Акті взагалі відсутнє і не передбачене чинним законодавством України. Законодавець передбачає виключний список документів, які водій повинен мати.

Ухвалою суду від 25.03.2020 у зазначеній справі відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання.

Відповідач позов не визнав, у письмовому відзиві просить суд відмовити в його задоволенні, оскільки при здійсненні перевірки дотримання режиму праці і відпочинку водія, посадовою Укртрансбезпеки було виявлено, що індивідуальна книжка водія відсутня, що унеможливлює належну перевірку режиму праці і відпочинку водія.

Враховуючи викладені обставини, Державна служба України з безпеки на транспорті вважає, що доводи та твердження позивача, не підтверджують факту порушення Укртрансбезпекою законодавства про автомобільний транспорт, а постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 10.02.2020 р. № 179593 є правомірною та такою, що відповідає вимогам законодавства України, а відтак не підлягає скасуванню.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в позов слід відмовити з огляду на наступне.

05.01.2020 року працівниками Укртрансбезпеки було проведено рейдову перевірку транспортного засобу МЕЯ8ЕВЕ8, номерний знак НОМЕР_1 , що належить ПП «К-А-Н».

За результатами перевірки складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 072521 від 05.01.2020 року (далі - Акт перевірки).

В даному акті зазначається, що водій ОСОБА_2 надавав послуги з регулярних пасажирських перевезень за маршрутом Київ-Біла Церква, про що свідчать пасажири в салоні ТЗ при цьому виявлено порушення ст. 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт» - не оформлено індивідуальну контрольну книжку водія до транспортного засобу.

Відповідальність за дане порушення передбачена абзацом 3 частина 1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

За результатами перевірки та на основі Акту № 072521 від 05.01.2020 року позивача було викликано на розгляд справи. Виклик на розгляд справи був відправлений 29.01.2020 р., а також докази його направлення позивачу (Список №614 від 29.01.2020 р., з якого слідує, що виклик на розгляд справи позивачу було направлено 29.01.2020 року, що в повній мірі відповідає вимогам та строкам такого роду листування. Причину неотримання позивачем під час доставки виклику 31.01.2020 року невідомо.

07.02.2020р. лист був отриманий відповідного до трекінгу відправлення, який наявний у матеріалах справи. Таким чином, у позивача була можливість надати відповідні заперечення, пояснення та докази до моменту винесення постанови №179593 від 10.02.2020.

Оскільки позивач на розгляд справи не з`явився, на основі матеріалів справи заступником начальника Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 179593 від 10.02.2020 року.

Законність проведення рейдової перевірки підтверджується направленням на рейдову перевірку № 000161 від 27.12.2019 року.

Зміст законодавства яким керується у своїй діяльності Укртрансбезпека.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі -Положення).

Відповідно до п. 1 Положення, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Пунктом 4 Положення передбачено, що основними завданнями Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті.

З огляду на викладене, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) під час здійснення своїх повноважень діє як суб`єкт владних повноважень, а також є органом наділеним спеціальною компетенцією, якому надано повноваження щодо реалізації політики держави з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.

ЗУ "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 року № 2344-III врегульовано відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Ст. 5 ЗУ "Про автомобільний транспорт" визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до п. 14 ст. 6 ЗУ «Про автомобільний транспорт» державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно п. 4 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013 року № 422 _водій транспортного засобу зобов`язаний надати на час перевірки посадовій особі документи, на підставі яких здійснюється перевезення, виконувати вимоги посадової особи, передбачені Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, та розпочинати рух лише з дозволу посадової особи. Перевірка одного транспортного засобу проводиться протягом не більше однієї години.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (далі Порядок № 1567).

П. 2 Порядку № 1567 передбачає наступне: державному контролю на автомобільному транспорті підлягають усі транспорті засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

При цьому, згідно ст.1 ЗУ "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до п. 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно:

наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону;

додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода);

відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром;

відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу;

додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення;

додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів;

виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

У свою чергу, абз. 7 ст. 34 ЗУ «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобільний перевізник повинен забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.

П. 20 Порядку № 1567 зазначено, що виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Згідно з Порядком № 1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

При цьому, згідно ст.1 ЗУ "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до абз. 3 ст. 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт» документами для регулярних пасажирських перевезень є для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України.

Саме до категорії інших документів і відносяться у даному випадку оформлення індивідуально-контрольної книжки.

Міністерством транспорту і зв`язку 07.06.2017 року було видано Наказ № 340 Про затвердження Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Наказ № 340).

Згідно 1.1. це Положення розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року N 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті , Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) , Кодексу законів про працю України та Законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух".

Відповідно до п. 1.2. це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.

В силу вимог п.1.3. Наказу № 340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Згідно п.7.1. Наказу № 340 перевірка додержання режиму праці та відпочинку водія здійснюється Державною службою України з безпеки на транспорті з дотриманням вимог Порядку здійснення державного контролю на автомобільному. транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567.

Відповідно п.7.2. Наказу № 340 головний орган, на який покладається забезпечення безпеки дорожнього руху, здійснює перевірку встановленого режиму праці і відпочинку водіїв відповідно до чинного законодавства України.

Згідно п. 6.3 Наказу № 340 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія.

При здійсненні перевірки дотримання режиму праці і відпочинку водія, посадовою Укртрансбезпеки було виявлено, що індивідуальна книжка водія відсутня, що унеможливлює належну перевірку режиму праці і відпочинку водія.

Враховуючи викладені обставини, суд висновує, що доводи та твердження позивача, не підтверджують факту порушення Укртрансбезпекою законодавства про автомобільний транспорт, наявність в діях позивача порушення, зафіксованого Актом перевірки, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, відповідно постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 10.02.2020 р. № 179593 є правомірною та такою, що відповідає вимогам законодавства України, відтак не підлягає скасуванню.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.