Справа № 826/11675/18
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2020-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2020 року м. Київ № 826/11675/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К. розглянув у порядку прощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доУповноваженого Верховної Ради України з прав людини
провизнання протиправною бездіяльності, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі-позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини - щодо притягнення ОСОБА_2 до юридичної відповідальності адміністративного виду за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.212-3 КУпАП;

- визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини - щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 11.03.2016 та зобов`язати вжити належних заходів щодо задоволення прав ОСОБА_1 на доступ до публічної інформації, яка вимагалась у цьому зверненні;

- визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини - щодо притягнення Міністра оборони України до юридичної відповідальності адміністративного виду за невиконання вимог подання від 25.07.2016 - правопорушення, передбаченого ст. 188-40 КУпАП і зобов`язати вжити заходів щодо започаткування процедури притягнення винних осіб до відповідальності - складання протоколу про адміністративне правопорушення, збору матеріалів та направлення у судову інстанцію для розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправними діями відповідача в частині розгляду звернення позивача, яке, на думку останнього, розглянуто не в передбачений законодавством строк та неналежним чином, а вжиті заходи щодо притягнення винних осіб до відповідальності не є належними та співмірними.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 03.02.2016 звернувся з електронним зверненням до Міністерства оборони України із запитом публічної інформації.

У зв`язку з невиконанням вимог в запиті позивача, ОСОБА_1 звернувся до Головного військового прокурора України із заявою від 11.03.2016, в якій просив: вжити ряд заходів, направлених на притягнення до юридичної відповідальності начальника відділу по роботі з громадянами та доступу до публічної інформації Міністерства оборони України Копаниці О.В. за порушення вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації»; вжити заходів, направлених на належне виконання вимог запиту на доступ до публічної інформації, направленого ОСОБА_1 03.02.2016 року до Міністерства оборони України; вжити заходів щодо недопущення подібних проявів порушення законодавства про доступ до публічної інформації в частині що стосується своєчасності надання відповідей на запити.

Листом від 04.04.2016 Генеральна прокуратура Україна направила звернення ОСОБА_1 до Секретаріату Уповноваженого Верхової Ради України з прав людини та Міністерства оборони України.

Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини сформовано подання від 25.07.2016 №1/15-М263817.16-2/03-115 Міністру оборони України Полтораку С.Т. щодо забезпечення поновлення права заявника на інформацію, а саме забезпечення надання запитуваної інформації (документів) у відповідь на запит від 03.02.2016 з дотримання вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Поряд з цим, заступником керівника Управління - керівником відділу контролю у сфері діяльності державних органів управління з питань дотримання права на інформацію та представництва в Конституційному Суді України Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини складено протокол про адміністративне правопорушення від 26 жовтня 2016 року стосовно ОСОБА_3 .

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 09.07.2017 у справі №757/54474/16-п провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 212-3 КУпАП закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

В подальшому, представником Уповноваженого з питань дотримання права на інформацію та представництва в Конституційному Суді України направлено Міністерству оборони України звернення від 07.03.2018 №11/15-М263817.16-7/03-12 щодо забезпечення виконання вимог, викладених в поданні Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 25.07.2016 р. №1/15-М263817.16-2/03-115 щодо поновлення права заявника на доступ до публічної інформації, та надати Секретаріату Уповноваженого з прав людини підтверджуючі документи (копію листа, витяг з журналу реєстрації вихідної кореспонденції, документи з поштовою відміткою або інші поштові документи, скриншоти).

Незгода з вищевикладеними обставинами зумовила звернення позивача з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" Уповноважений Верховної Ради України з прав людини: відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина; роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому; направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення; відмовляє в розгляді звернення.

Провадження Уповноваженого - це комплекс заходів, які здійснюються з метою парламентського контролю за додержанням конституційних прав і свобод людини, сприяння їх поновленню, запобігання виникненню умов, що створюють можливості порушення прав та свобод людини.

Згідно із ч.1 ст.1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Згідно з пунктом 1.3 Порядку здійснення провадження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, затвердженим наказом Уповноваженого від 12.08.2013 № 18/02-13, кожен, хто бере участь у здійсненні провадження Уповноваженого, керується Конституцією України, Законом № 776, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, іншими нормативно-правовими актами України, актами Уповноваженого та керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - Секретаріат), а також цим Положенням.

Відповідно до пункту 1.4 Порядку, під час провадження кожна дія або рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання таких дій та прийняття рішень. Критерієм для визначення розумності строків провадження є складність провадження, яка визначається з урахуванням кількості порушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки дій, необхідних для здійснення провадження, тощо.

Зацікавлені сторони, згідно з пунктом 1.6 Порядку, повідомляються про відкриття провадження в строки, визначені Законом України «Про звернення громадян».

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Відповідно до пункту 6.1 Порядку, провадження завершується шляхом надання остаточної відповіді заявнику за результатами з`ясування обставин справи після вжиття передбачених Законом України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" заходів, спрямованих на запобігання порушенням прав і свобод людини або сприяння їх поновленню.

Дотримання порядку та строків, визначених наведеними вище нормами, підтверджується матеріалами справи.

Так, матеріалами справи підтверджується, Представником Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини листом від 05.05.12016 №11/15-М263817.16/03-23 повідомлено позивача про відкриття провадження за зверненням ОСОБА_1 .

В свою чергу, Пунктом 1.4 Порядка здійснення провадження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини передбачено, що під час провадження кожна дія або рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання таких дій та прийняття рішень.

Отже, у даній справі відповідно до статті 17 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" представником Уповноваженого було відкрито провадження за зверненням ОСОБА_1 , в рамках якого після дослідження матеріалів (листування позивача з Міністерством оборони України), прийнято рішення про наявність підстав для складання протоколів про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_3 , складено та направлено подання Міністру оборони України.

Щодо посилань позивача на тривалий розгляд його звернення та порушення встановлених законодавством строків для такого розгляду, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами тощо.

Крім того, відповідно до статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Таким чином, питання щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення може бути вирішено лише після повної перевірки обставин справи, надання можливості та належного часу відповідним особам надати пояснення щодо стверджуваного порушення, отримання всієї необхідної інформації.

З урахуванням викладеного вбачається, що відповідачем виконано покладений на нього обов`язок щодо фіксації вчиненого адміністративного правопорушення шляхом складення відповідного протоколу, направленого для розгляду до відповідного суду, що свідчить про належний розгляд даної заяви позивача у порядку, встановленому Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Щодо незгоди позивача з наслідками притягнення до відповідальності ОСОБА_2 , суд акцентує увагу позивача, що безпосередній розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється відповідним судом, а не відповідачем.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача вжити заходів щодо започаткування процедури притягнення винних осіб до відповідальності - складання протоколу про адміністративне правопорушення, збору матеріалів та направлення у судову інстанцію для розгляду, суд зазначає, що зазначене питання входить до складу дискреційних повноважень Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Так, виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

В рішеннях у справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Отже, суд не повноважний перебирати функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язувати його приймати рішення чи вчиняти дії, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу.

За таких обставин, суд не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) відповідача поза межами перевірки за критеріями відповідності прийняття ним рішень (вчинення дій), передбаченими частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, підміняти його і перебирати на себе повноваження, надані Законом.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини другої статті 129 Конституції України та частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочиснтва України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 6-11, 73-77, 79, 90, 139, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя С.К. Каракашьян