Справа № 640/14687/19
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2020-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2020 року м. Київ №640/14687/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства регіонального розвитку, будівництва

та житлово-комунального господарства України

про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) з позовом до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (01601, м. Київ, вул. Велика Житомирська,9, ), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України щодо невстановлення до 01.05.2019 року порядку відключення споживачів від систем центрального опалення та постачання горячої води , відповідно до п.7 Розділу VI "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону України "Про житлово-комунальні послуги " № 2189-VIІ;

- зобов`язати Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України затвердити порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання горячої води, відповідно до п.7 Розділу VI "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону України "Про житлово-комунальні послуги " № 2189-VIІ.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено, що всупереч норм чинного законодавства України, відповідачем не встановлено порядку відокремлення (відключення) від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, у зв`язку з чим неможливо реалізувати положення пункту 7 Розділу VІ Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в результаті чого порушено право позивача як споживача житлово-комунальних послуг використати право на відокремленн належної квартири від відповідних мереж.

Ухвалою суду від 11.08.2019 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та запропоновано відповідачу надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідачем подано до суду відзив на позов, у якому він просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що станом на момент звернення позивача з позовом до суду діяв наказ від 22.11.2005 № 4 Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України був затверджений «Порядок відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання». Цей Порядок передбачав створення при виконавчому органі органу місцевого самоврядування - постійно діючої міжвідомчої комісії по розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, з правом самостійного суб`єкта владних повноважень. Таким чином, Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України жодним чином не порушено прав позивача, а тому відсутня необхідність праововго захисту судом. Також, відповідач зазначив, що 17 вересня 2019 року в Офіційному віснику України був опублікований та набув чинності наказ Мінрегіону №169 від 26.07.2019, яким затверджено новий Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення (ЦО) та постачання гарячої води (ПГВ).

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

З 1 травня 2019 року в повному обсязі введено в дію Закон України від 09.11.2017 N 2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон).

З цієї дати визнано таким, що втратив чинність Закон України від 24 червня 2004 року N 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно з вказаним Законом визначено нову класифікацію житлово-комунальних послуг, нову систему взаємовідносин, що виникатимуть у процесі надання та споживання цих послуг, передбачено різні моделі договірних відносин у сфері комунальних послуг, а також визначено особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку, змінено підходи до формування тарифів на комунальні послуги та нарахування плати споживачам, запроваджено відповідальність за неналежне виконання договору як для виконавців комунальних послуг, так і для споживачів цих послуг.

Практична реалізація нововведень, передбачених Законом, можлива за умови укладення договорів про надання комунальних послуг за правилами та особливостями, визначеними Законом (тобто, нових договорів про надання комунальних послуг).

Згідно пункту 6 частини другої статті 4 Закону України від 09.11.2017 N 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги » (далі - Закон) до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, належить - встановлення порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води.

Пунктом 7 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону передбачено, що у багатоквартирних будинках, у яких на день набрання чинності цим Законом не менш як половина квартир та нежитлових приміщень відокремлена (відключена) від мереж централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, власники квартир та нежитлових приміщень, приєднаних до таких мереж, не зобов`язані, але мають право виключно за власним рішенням у встановленому порядку відокремити (відключити) від них свою квартиру чи нежитлове приміщення та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні. Не допускається примусове відокремлення (відключення) від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води власників квартир та нежитлових приміщень, приєднаних до таких мереж, у багатоквартирних будинках у разі відокремлення (відключення) від цих мереж інших власників квартир та нежитлових приміщень.

На виконання вимог Закону наказом Мінрегіону від 26.07.2019 №169 «Про затверджено «Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.08.2019 за №982/33953, який набрав чинності 17.09.2019 (далі-Порядок). Новий Порядок замінив порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання , затверджений наказом Мінрегіону №4 від 22.11.2005 року, яким було врегульовано лише процедуру відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води. Порядок визначає процедуру відключення власників будівель, у тому числі житлових будинків та відключення власників квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних житлових будинків.

Позивач оскаржує саме бездіяльність Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України щодо невстановлення до 01.05.2019 року порядку відключення споживачів від систем центрального опалення та постачання горячої води , відповідно до п.7 Розділу VI "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону України "Про житлово-комунальні послуги " № 2189-VIІ.

Відповідно до Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.04.2014 року № 197 та частини 2 статті 8 Закону України «Про центральні органи викоти влади» міністр як керівник міністерства, зокрема, очолює міністерство, здійснює керівництво його діяльністю; визначає пріоритети роботи міністерства та шляхи виконання покладених на нього завдань, затверджує плани роботи міністерства, звіти про їх виконання; в межах компетенції організовує та контролює виконання міністерством Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України; визначає обов`язки першого заступника міністра, заступників міністра, розподіл повноважень міністра між першим заступником міністра та заступниками міністра, які вони здійснюють у разі його відсутності; підписує накази міністерства; здійснює інші повноваження відповідно до Конституції України, цього та інших.

Указом Президента України від 03.10.1992р. № 493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» установлено, що з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Також установлено, що державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю здійснює Міністерство юстиції України.

На виконання цього Указу постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992р. № 731 затверджено Положення, пп. «б» п. 4 якого встановлено, що державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше норм, що мають міжвідомчий характер, тобто є обов`язковими для інших міністерств, органів виконавчої влади, а також органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, що не входять до сфери управління органу, який видав нормативно-правовий акт.

Відповідно до пп. «е» п. 5 Положення на державну реєстрацію не подаються акти рекомендаційного, роз`яснювального та інформаційного характеру (методичні рекомендації, роз`яснення, у тому числі податкові, тощо), нормативно-технічні документи (національні та регіональні стандарти, технічні умови, будівельні норми і правила, тарифно-кваліфікаційні довідники, кодекси усталеної практики, форми звітності, у тому числі щодо державних статистичних спостережень, адміністративних даних та інші).

Пунктом 15 Положення передбачено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади направляють для виконання нормативно-правові акти лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування. У разі порушення зазначених вимог нормативно-правові акти вважаються такими, що не набрали чинності, і не можуть бути застосовані.

Враховуючи, оскільки наказ від 22.11.2005 № 4 Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 09.12.20105 року №1478/11758, було прийнято за погодженням з Державним комітетом України з питань регуляторної політики та підприємництва, Міністерством охорони здоров`я України, Держспоживстандартом України, Міністерством економіки України, Антимонопольним комітетом України, листами від 23.04.2019 року №7/9/6841-19 та від 06.05.2019 року №7/9/7376-19 проект акта було надіслано на погодження до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Міністерства охорони здоров`я України, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Антимонопольного комітету України та Державної регуляторної служби України.

Листом від 10.07.2019 року №7/9/11110-19, від 16.07.2019 року №7/9/11447-19 після доопрацювання зауважень Антимонопольного комітету повторно надіслано проект акта.

В подальшому листом від 24.07.2019 року антимонопольний комітет погодив проект наказу Мінрегіону, а тому 26.07.2019 року відповідачем надіслано до Міністерства юстиції України документи, передбачені п.9 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, для здійснення державної реєстрації наказу.

Враховуючи викладене, наказом віце-прем`єр-міністра- Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 26.07.2019 року №169 затверджено Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, який набув чинності 07.09.2019 року.

Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, причому, захист прав, свобод та інтересів особи є похідним, тобто, передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії можливе лише у разі, якщо такий суб`єкт повинен був вчинити такі дії (або прийняти відповідне рішення) згідно з законодавством і, невчинення цих дій (неприйняття рішення) порушує права позивача.

Слід наголосити, що під діями суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти активну поведінку, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних чи юридичних осіб.

В той же час, під бездіяльністю розуміється пасивна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка також може вплинути на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичних та юридичних осіб. При цьому така бездіяльність призвела або могла призвести до певних негативних наслідків для громадянина чи юридичної особи і за своїм призначенням спрямована на зміну юридичного та фактичного стану цих осіб.

Аналогічна правова позиція викладе в рішенні Верховного суду від 19 березня 2018 року, справа № 9901/414/18, провадження № П/9901//414/18.

З огляду на вище викладене вбачається, що відповідачем в межах повноважень вживались заходи з метою встановлення порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води.

Тобто, фактично бездіяльності відповідачами допущено не було, оскільки останніми вчинялись активні дії на виконання вимог п.6 ч.2 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Також, суд зауважує, що підставою звернення позивача з позовом про визнання протиправною бездіяльність Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України щодо невстановлення до 01.05.2019 року порядку відключення споживачів від систем центрального опалення та постачання горячої води , відповідно до п.7 Розділу VI "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону України "Про житлово-комунальні послуги " № 2189-VIІ, яка порушу її права, стала відповідь Депаратменту житлової, комунальної політки та благоустрою Івано-Франківської міської ради.

Проте, наказом від 22.11.2005 № 4 Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України був затверджений «Порядок відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання». Цей Порядок передбачав створення при виконавчому органі органу місцевого самоврядування - постійно діючої міжвідомчої комісії по розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, з правом самостійного суб`єкта владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналіз матеріалів справи підтверджує, що відповідач вчиняючи дії щодо виконання вимог п.6 ч.2 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», діяв згідно приписів частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірно, а саме: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язати Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України затвердити порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання горячої води, відповідно до п.7 Розділу VI "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону України "Про житлово-комунальні послуги " № 2189-VIІ, то суд зазначає, що наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019р. №169 «Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води».

З огляду на викладене суд вважає, дії відповідача правомірними, а відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись статтями 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Вєкуа Н.Г.