Справа № 803/3597/15
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року

м. Київ

справа №803/3597/15

адміністративне провадження №К/9901/36373/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянув у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Волинське обласне підприємство автобусних станцій» до Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 грудня 2016 року (суддя - Онишкевич Т.В.) у справі №803/3597/15,

УСТАНОВИВ:

І. Суть спору

Короткий зміст позовних вимог

1. Приватне акціонерне товариство «Волинське обласне підприємство автобусних станцій» звернулось з адміністративним позовом до Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.07.2015 № про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 246513,75грн, у тому числі 197211,00грн за основним платежем та 49302,75грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Волинський окружний адміністративний суд постановою від 09.11.2015 (розглянута у відкритому судовому засіданні) адміністративний позов задовольнив. Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 02.07.2015 №. Присудив на користь Приватного акціонерне товариство «Волинське обласне підприємство автобусних станцій» за рахунок бюджетних асигнувань Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області судовий збір у розмірі 3697,72грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, Луцька об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області 30.11.2015 звернулась до апеляційного адміністративного суду з метою його оскарження.

Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 10.12.2015 подану Луцькою об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Волинській області апеляційну скаргу залишив без руху, у зв`язку з її невідповідністю вимогам частини шостої статті 187 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час постановлення ухвали) щодо надання документа про сплату судового збору, та встановив відповідачу строк до 23.12.2015 для усунення виявлених судом недоліків.

З метою допуску до правосуддя, цією ж ухвалою суд роз`яснив апелянту, що він має право звернутись до суду з клопотанням про відстрочення сплати судового збору до винесення апеляційною інстанцією рішення по суті, розстрочення сплати судового збору, за умови надання належних доказів у підтвердження неможливості сплати судового збору на момент такого звернення.

Копію ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2015 було вручено представнику відповідача 14.12.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 28.12.2015 подану відповідачем апеляційну скаргу було повернуто апелянту на підставі пункту 1 частини третьої статті 108, з урахуванням частини третьої статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали).

Луцька об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області повторно 05.11.2016 подала апеляційну скаргу на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 09.11.2015. Одночасно відповідачем до апеляційної скарги було долучено докази сплати судового збору та клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження. Обґрунтовуючи поважність підстав пропуску строку на апеляційне оскарження відповідач зазначив, що своєчасне подання апеляційної скарги при первинному зверненні до суду є підставною для поновлення пропущеного строку повторно поданої апеляційної скарги. Незадовільний майновий стан є обставиною, яка не залежать від волі контролюючого органу, та свідчать про наявність підстав для визнання поважними причини пропуску строку апеляційного оскарження при черговому зверненні до суду.

Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 25.11.2016 визнавши наведені відповідачем підстави пропуску строку апеляційного оскарження неповажними, залишив подану апеляційну скаргу без руху встановивши строк, терміном у тридцять днів з моменту отримання копії ухвали, протягом якого особа має право усунути недоліки апеляційної скарги шляхом звернення до суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження із наведенням у ній обґрунтування інших підстав пропуску цього строку. Зокрема, відповідачу було запропоновано надати суду докази часу надходження на рахунок Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області коштів для сплати судового збору для визначення моменту, з якого проведення такого платежу стало можливим.

Відповідно до зворотнього повідомлення про вручення поштового відправлення, копія ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.11.2016 про залишення апеляційної скарги без руху була вручена представнику апелянта 01.12.2016.

На виконання вимог вказаної ухвали, відповідач 27.12.2016 звернувся до суду з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому просив суд визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження поважними та поновити його з подальшим відкриттям провадження у даній справі.

Обґрунтовуючи поважність підстав пропуску строку на апеляційне оскарження, контролюючим органом зазначено, що сплата судового збору за подання апеляційної скарги у даній справі стала можливою лише після надходження асигнувань на рахунки відповідача. На переконання Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, саме об`єктивні причини, що не залежали від волі відповідача (відсутність коштів на рахунку контролюючого органу) унеможливили здійснення своєчасної сплати судового збору раніше та реалізації права апеляційного оскарження рішення суду в межах визначених нормами Кодексу адміністративного судочинства України процесуальних строків. Також відповідач вважає, що своєчасне подання апеляційної скарги при первинному зверненні до суду є безумовною підставою для поновлення пропущеного строку з подальшим відкриттям провадження у справі.

На підтвердження доводів, наведених у поданому клопотанні щодо неможливості сплати судового збору, скаржником додано копії листа Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області №107/03-20-05-43 від 05.12.2016 про відсутність кошторисних призначень на сплату судового збору та аналітичної довідки по рахунку №321/10. Такі обставини, на думку відповідача, свідчать про об`єктиві перешкоди для своєчасної реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення у цій справі.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановив ухвалу від 29.12.2016 про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі абзацу 2 частини четвертої статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15.12.2017), у зв`язку з визнанням наведених відповідачем причин пропуску строку апеляційного оскарження неповажними.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

3. Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, Луцька об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області звернулась до суду касаційної інстанції, в якій просить скасувати ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.12.2016, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

4. У касаційній скарзі відповідач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема статті 129 Конституції України, статей 8, 19 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», статей 69, 70, 86, 138, 185, 189 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017) та вказує на безпідставність прийняття Львівським апеляційним адміністративним судом ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, зважаючи на відсутність законних підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження. При цьому, відповідач окремо наголошує на регламентованість процесуальним законом права повторного звернення з апеляційною скаргу у разі повернення первісно поданої. На переконання контролюючого органу, незадовільний майновий стан, труднощі та перешкоди в реалізації права на апеляційне оскарження є обставинами, які не залежать від волі контролюючого органу та свідчать про наявність підстав для визнання поважними причини пропуску строку апеляційного оскарження при черговому зверненні до суду.

5. В свою чергу Приватним акціонерним товариством «Волинське обласне підприємство автобусних станцій» було надіслало заперечення на касаційну скаргу, в яких позивач вказує на правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, та просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

6. Касаційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

7. Конституція України.

7.1. Стаття 129.

Однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

8. Кодекс адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017):

8.1. Стаття 13.

Особам, які беруть участь у справі, а також особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки, забезпечується право на апеляційне та касаційне оскарження рішень адміністративного суду у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

8.2. Частина друга статті 49.

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

8.3. Частина перша статті 185.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

8.4. Частина друга статті 186.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

8.5. Частина четверта статті 189.

Апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 186 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

9. Приписи частини четвертої статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017) є імперативними та зобов`язують суд, у разі якщо особою у визначений строк не буде подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, або у поданій заяві будуть наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Оцінка доводів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції

10. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону, що діяла до набрання чинності Закону України від 15.01.2020 №460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ»).

11. Як зазначено вище, суд апеляційної інстанції ухвалою від 25.11.2016 надавав контролюючому органу достатній строк для усунення недоліків вдруге поданої апеляційної скарги щодо надання обґрунтованого клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження із наведенням інших поважних причин пропуску такого строку з доданням доказів на їх підтвердження. Наведені відповідачем у клопотанні, надісланому на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, підстави пропуску строку апеляційного оскарження судом визнано неповажними, у зв`язку з чим Львівський апеляційний адміністративний суд 29.12.2016 постановив ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі абзацу 2 частини четвертої статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017).

При цьому, суд зауважив, що усуваючи недоліки апеляційної скарги та обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, Луцькою об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Волинській області не зазначено конкретної дати надходження на розрахунковий рахунок відповідача необхідних для сплати судового збору коштів, а також не надано доказів відсутності на рахунках, з яких сплачується судив збір, суми коштів необхідних для сплати судового збору за подання апеляційної скарги у даній справі за період з дати прийняття судом першої інстанції оскаржуваної постанови (09.11.2015) до часу повторного (05.11.2016) подання апеляційної скарги із сплатою судового збору у встановленому законом розмірі.

Таким чином, оскільки відповідачем не доведено належними доказами наявність обґрунтованих обставин, що перешкоджали йому звернутись до суду в межах строку, визначеного статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та становили об`єктивно непереборні перешкоди, які пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення, причини пропуску строку апеляційного оскарження зазначені у клопотанні відповідача суд умотивовано визнав неповажними.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

12. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, у тому числі фінансовими.

13. Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні платежі», розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Враховуючи викладене та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, невжиття суб`єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення до суду.

14. Як вказано вище, на підтвердження доводів викладених у клопотанні про поновлення строку апеляційного оскарження, відповідачем було надано суду копії листа Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області №107/03-20-05-43 від 05.12.2016 про відсутність кошторисних призначень на сплату судового збору та аналітичної довідки по рахунку №321/10.

Втім, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження вчинення будь-яких дій з метою отримання коштів для сплати судового збору за подання апеляційної скарги саме у даній справі, наприклад, звернення до контролюючого органу вищого рівня або органу казначейської служби з обґрунтуванням необхідності оскарження судового рішення у даній справі, а також не надано доказів на підтвердження вчинення відповідних дій щодо сплати судового збору у період з листопада 2015 по листопад 2016 року.

15. У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини «... підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси…».

Тобто, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи зобов`язані діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно (у даному випадку - за рахунок платника податку у зв`язку з порушенням принципу остаточності судового рішення, прийнятого на користь такого платника податку).

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

16. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

У ситуації з пропуском строків державними органами, поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів.

Відсутність бюджетного фінансування не надає суб`єкту владних повноважень право у будь-який час після сплину строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» від 06.10.2015 Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним о основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є обмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Суд касаційної інстанції вважає, що вказані контролюючим органом причини пропуску строку оскарження не виправдовують втручання у принцип res judicata, що також виключає підстави для визнання причин пропуску строку апеляційного оскарження поважними.

17. Таким чином, оскільки Луцькою об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Волинській області не доведено наявність обґрунтованих підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, апеляційний адміністративний суд дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою.

18. З урахуванням частини четвертої статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судового рішення, а тому касаційну скаргу Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.12.2016 у справі №803/3597/15 (876/9094/16) - без змін.

19. Відповідно до пункту 1 частини першої статі 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

20. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статі 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 341, 344, 345, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 грудня 2016 року у справі №803/3597/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіІ.Я.Олендер І.А. Гончарова Р.Ф. Ханова