Справа № 400/1526/20
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2020-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2020 р. № 400/1526/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Управління Служби безпеки України в Херсонській області, вул. Лютеранська, 1, м. Херсон, 73001

про:визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління Служби безпеки України в Херсонській області (далі - відповідач) з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Херсонській області щодо відмови провести ОСОБА_1 перерахунок та виплатити індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби в Управлінні Служби безпеки України в Херсонській області в період з серпня 2011 року по 22.04.2014 року;

- зобов`язати Управління Служби безпеки України в Херсонській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплатити: індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби Управління Служби безпеки України в Херсонській області в період з серпня 2011 року по 22.04.2014 року; середній заробіток за весь час затримки виплат належних сум по день фактичного розрахунку;

- зобов`язати Управління Служби безпеки України в Херсонській області при проведенні ОСОБА_1 перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби Управлінні Служби безпеки України в Херсонській області в період з серпня 2011 року по 22.04.2014 року, врахувати базовий місяць з моменту зарахування до списків особового складу управління та встановлення посадового окладу серпень 2011 року.

Ухвалою від 14.05.2020р. справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач обгрунтував позовні вимоги тим, що при звільненні з ійськової служби 22.04.2014р. відповідачем не було виплачено індексацію грошового забезпечення за період з серпня 2011 року по 22.04.2014р. Таку бездіяльність відповідача позивач вважає протиправною, тому звернувся до суду з даним позовом. Відсутність фінансування з державного бюджету, на думку позивача, не є підставою для відмови у виплаті належних позивачу сум грошового забезпечення.

Відповідач заперечував проти позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач зазначив, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру в тому числі грошове забезпечення

військовослужбовців. Відповідач є регіональним органом СБУ та фінансується з державного бюджету, тому підвищення розміру грошового забезпечення військовослужбовців у зв`язку з індексацією здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Відповідних коштів для виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям СБУ з державного бюджету в період з 2011 по 2014 роки не надходило. Всі належні до виплати грошові суми позивачу були виплачені при звільненні. Крім того, відповідач просив суд залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду в зв"язку з попущенням строку звернення до суду, про що зазначив у відзиві та в окремому клопотанні.

У відповіді на відзив позивач вказав, що доводи відповідача викладені у відзиві є хибними. Посилання відповідача на ст.51 Бюджетного кодексу України, на думку позивача, є не є належною підставою (доказом) для відмови в нарахуванні індексації грошового забезпечення. Згідно викладеного у відзиві, базовим місяцем при нарахуванні індексації слід вважати січень 2012 року. Відповідно до ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Про це зазначив й Верховний Суд у постанові від 26.10.2016о. по справі № 6-1395цс16.

На підставі ч. 9 ст. 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути адміністративний позов в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Збойних Силах України з 01.08.1992 року по 27.09.2000року та з 28.09.2000 року по 22.04.2017 року в Службі безпеки України.

Згідно наказу Голови Служби безпеки України від 28.03.2014р. № 560-ос звільнений з військової служби у запас за підпунктом "б" (за станом здоров`я) ч.6 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Наказом начальника Управління СБУ в Херсонській області № 200 від 22.04.2014 року позивач був виключений зі списків особового складу, всіх видів грошового забезпеченння управління та напрвлений на військовий облік до Управління СБУ в Миколаївській області.

При звільненні з військової служби 22.04.2014 року відповідачем не було виплаечно позивачу індексацію грошового забезпечення за період з серпня 2011 року по 22.04.2014 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року №1282-XII (далі - Закон №1282-XII) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до ст. 1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону №1282-XII визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно статті 4 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Статтею 6 Закону №1282-XII визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до статті 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05 жовтня 2000 року №2017-III індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно з ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Кабінетом Міністрів України затверджено Постанову "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078), згідно з п. 4 якого індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку №1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Отже, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Аналогічний висновок підтверджується постановою Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по справі № 825/874/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, вищевказана позиція узгоджується з практикою Європейського Суду.

Так, при розгляді справи "Кечко проти України" Європейський Суд зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення Суду).

У зв`язку з цим, Європейський Суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів, якими встановлені відповідні доплати та пільги з бюджету і які є діючими, та ЗУ "Про Державний бюджет" на відповідний рік, де положення останнього, на думку Уряду України, превалювали як спеціальний закон. Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що Управлінням Служби безпеки України у Херсонській області протиправно не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення за період з 01 січня 2011 року по день звільнення позивача.

Щодо встановлення базового місяця "серпень 2011 року".

Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Відповідач у своєму листі від 22.01.2020 року (а.с. 17) та в довідці від 22.01.2020р. щодо нархування грошового забезпечення позивачу за період з 01.08.2011 року по 22.04.2014 року (а.с.18) не вказав жодного аргументу щодо встановлення базового місяця. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, відповідно до ч.4 ст.4 закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (у редації, що діяла до 01.01.2015 року), підвищення грошових доходів населення у звязку з індексацією здійснюється з першого числа мсяця, що настає за місяцем, у якомиу опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів Позивачу за березень 2014р. мала б бути обчислена і нарахована у травні 2014р., а за квітень 2014р. - у червні 2014р. Проте при викюченні позивача зі оосбового складу Управління індексація за березень - квітень 2014 року не нараховувалась.

Отже, з зазначеного вище, суд не вбачає аргуметованих підстав з боку сторін, для встановлення базового місяця серпень 2011 року.

Враховуючи те, що у матеріалах справи відсутні докази, що в період з 01.08.2011 року по 22.04.2014 року відповідачем було встановлено базовий місяць серпень 2011 року, у суду відсутня можливість самостійно визначити базовий місяць для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2011 року по 22.04.2014 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що встановлення місяця підвищення (базового місяця) у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" належить до повноважень відповідача.

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплат належних сум по день фактичного розрахунку, суд зазначає про таке.

Згідно ст. 3 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента

України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Разом з тим, ні ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», ні іншими нормативно-правовими актами не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця зі служби.

При цьому, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною другою статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З вищевикладеного слідує, що передбачений частиною першою ст. 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Таким чином, в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Щодо тверджень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву та в клопотанні про залишення позову без розгляду, про пропущення позивачем строку звернення до суду з відповідним позовом, суд зазначає таке.

Відповідач вказав у відзиві, що позивач пропустив строк звернення до суду з відповідним позовом, що встановлено ст.122 КАС України.

Суд до уваги такі твердження відповідача не приймає, виходячи з нижчезазначеного.

Частиною 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України) встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 5 ст.122 КАС України, на яку посилаються відповідачі, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Однак, згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 22.06.2018 року (справа №810/1092/17), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи той факт, що індексація грошового забезпечення позивача є складовою грошового забезпечення позивача, тобто його заробітною платою та з урахуванням позиції Верховного Суду у справі з аналогічними вимогами, суд не приймає до уваги відповідні твердження відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати розподіляються відповідно до ч.3 ст.139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Управління Служби безпеки України в Херсонській області (вул. Лютеранська, 1, м. Херсон, 73001, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Херсонській області щодо відмови провести ОСОБА_1 перерахунок та виплатити індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби в Управлінні Служби безпеки України в Херсонській області в період з серпня 2011 року по 22.04.2014 року.

3. Зобов`язати Управління Служби безпеки України в Херсонській області () провести ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби в Управлінні Служби безпеки України в Херсонській області за період з серпня 2011 року по 22.04.2014 року.

4. В решті позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Служби безпеки України в Херсонській області (вул. Лютеранська, 1, м. Херсон, 73001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 420,40 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов