Справа № 160/4297/20
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2020 року Справа № 160/4297/20
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма «Бинон» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказу та податкового повідомлення-рішення,-
Приватне підприємство Виробничо-комерційна фірма «Бинон» (далі - позивач, ПП ВКФ «Бинон») звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Дніпропетровській області), в якому просить:
- вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року відкрито провадження по вказаній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
15 травня 2020 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній не погоджується з доводами, викладеними відповідачем у відзиві.
10 червня 2020 року суд ухвалою витребував від відповідача додаткові докази по справі.
18 червня 2020 року від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на адресу суду надійшли додаткові докази.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, Приватне підприємство Виробничо-комерційна фірма «Бинон» зареєстроване 08.02.2000 року. Дані про основний вид економічної діяльності 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля.
Вищевказаний запит було направлено рекомендованим листом з повідомленням на адресу Приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма «Бинон», проте ним не отримано. На адресу контролюючого органу повернувся конверт із зазначенням поштового відділення «організація вибула».
На підставі наказу №185-контролюючим органом видано повідомлення від 12.09.2019 року №105, яким повідомлено позивача, що перевірка буле проведена з 15.10.2019 року у приміщенні ГУ ДПС у Дніпропетровській області. Приватному підприємству виробничо-комерційна фірма «БИНОН» відповідно до п. 85.2 ст. 85 розділу ІІ Податкового кодексу України слід, починаючи з зазначеного терміну, забезпечити надання у повному обсязі всіх документів, що пов`язані з предметом перевірки.
Копію наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 11.09.2019 №185-п та повідомлення 12.09.2019 №105 надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення на юридичну адресу платника, проте ним не отримано. На адресу контролюючого органу повернувся конверт із зазначенням поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».
За результатами зазначеної перевірки складено акт від 28.10.2019 року №6879/04-36-05-19/30688499, згідно висновків якого контролюючим органом встановлено порушення ПП ВКФ «БИНОН»:
Не погоджуючись з наведеними наказом №185-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «БИНОН» та податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів .
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки посадових осіб фіскальних органів під час здійснення податкового контролю, врегульовано положеннями Податкового кодексу України (далі - ПК України).
Відповідно до пп.191.1.1 п. 191.1 ст. 191 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.
Підпунктом 20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з пунктом 73.3 статті 73 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити: підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; печатку контролюючого органу.
Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; 2) для визначення рівня звичайних цін на товари (роботи, послуги) під час проведення перевірок та в інших випадках, передбачених статтею 39 цього Кодексу; 3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; 4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків: податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу,та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування; акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної; 5) у разі проведення зустрічної звірки; 6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.
Абзацом 3 п. 73.3 ст. 73 ПК України передбачено, що письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:
1)за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Позивачем не надано письмових пояснень документів, які підтверджують правомірність віднесення сум до складу податкового кредиту та до складу валових витрат за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 по взаємовідносинам з ТОВ «ВЕЛЬМОНТ ГРУП» та ТОВ «ГРАЙДЕН КОМПАНІ».
Посилання позивача на не отримання ним запиту контролюючого органу про надання інформації, не надання відповіді на який слугувало підставою для прийняття спірного наказу, суд не приймає до уваги, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 73.3 ст. 73 ПК України запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Пунктом 42.2 ст. 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
В зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що відповідачем дотримані вимоги пункту 42.2 ст. 42 ПК України щодо надсилання вищевказаного запиту.
При цьому установа поштового зв`язку намагалась вручити вказане поштове відправлення. Однак сам позивач не забезпечив отримання належної йому поштової кореспонденції.
Згідно з пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до пп. 75.1.2 п.75.1 ст. 75 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Згідно з пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Відповідно до пункту 78.5 статті 78 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) допуск посадових осіб органів податкової служби до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.
Пунктом 79.1 статті 79 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Відповідно до пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
З вищевикладених норм вбачається, що з наказом про проведення перевірки, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.
Копію наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 11.09.2019 №185-п та повідомлення 12.09.2019 №105 13 вересня 2019 року було надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення на юридичну адресу платника, проте ним не отримано.
Згідно повідомлення від 12.09.2019 №105 перевірку проведено з 15.10.2019 року.
З наданих до суду доказів вбачається, що податковий орган майже за місяць до проведення перевірки направив на адресу платника копію наказу та повідомлення щодо призначеної перевірки.
Зі змісту копії конверту, в якому позивачу надсилалися оскаржуваний наказ та повідомлення вбачається, що 15.10.2019 року поштове вкладення було надіслано за зворотною адресою із зазначенням поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».
Як зазначалося вище, пунктом 42.2 ст. 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
В зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що відповідачем дотримані вимоги пункту 42.2 ст. 42 ПК України щодо надсилання вищевказаного запиту.
При цьому установа поштового зв`язку намагалась вручити вказане поштове відправлення. Однак сам позивач не забезпечив отримання належної йому поштової кореспонденції.
Згідно приписів пп.75.1.2 п.75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу, отже місцем проведення такої перевірки є приміщення відповідача.
Таким чином, з наказом про проведення перевірки, відомостями про дату її початку та місце проведення позивач був ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку, отже у відповідача були правові підстави для проведення такої перевірки.
Згідно висновків Верховного суду, викладених ним у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 813/4692/17, окремі дефекти оформлення наказу про призначення податкової перевірки не повинні розглядатися як підстава для визнання наказу протиправним, якщо зі змісту такого наказу можна ідентифікувати передбачену законодавством фактичну підставу для призначення відповідної перевірки.
Отже, з наведених норм діючого законодавства вбачається, що виявлені факти, які свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, можуть бути підставою для перевірки лише у випадку, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями.
У контролюючого органу є право на оцінку пояснень і їх документальних підтверджень; якщо ж ці пояснення не обґрунтовані або документально не підтверджені, перевірка може бути призначена.
Вищевикладене узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2018 року по справі № 820/2889/15.
В зв`язку із чим неналежне оформлення копії наказу, яка була направлена на адресу позивача (відсутність відтиску печатки контролюючого органу на посаді особи, яка засвідчила відповідність копії оригіналу), не може бути підставою для визнання наказу протиправним та його скасування, а також не свідчить про відсутність правових підстав для проведення перевірки позивача.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 07 листопада 2018 року у справі №П/811/824/17, наказ є актом одноразового застосування та вичерпує свою дію фактом його виконання, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платника податків. Щодо результатів реалізації прав, що випливають із вказаного наказу, податковим органом складається, в тому числі, акт перевірки.
Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 07 листопада 2018 року у справі №П/811/824/17
До матеріалів справи позивачем був наданий акт перевірки від 28.10.2019 р., здійсненої на підставі спірного наказу, з якого вбачається, що наказ вичерпав свою дію.
Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 24.01.2019 року суд відхиляє, адже у вказаній справі встановлено, що наказ та повідомлення було отримано після того, як перевірка була розпочата.
В даному випадку перевірка була розпочата 15.10.2019 року, конверт із оскаржуваним наказом повернуто на адресу податкового органу 15.10.2019 року, про що свідчить відбиток штампу поштового відділення.
Судом вищевказана правова позиція врахована, суд погоджується з висновком, що наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права, про що було зазначено вище.
Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 27.02.2019 року суд відхиляє, адже у вказаній справі встановлено, що наказ та повідомлення було отримано після того, як перевірка була вже проведена.
В даному випадку, як неодноразово зазначалося вище, перевірка була розпочата 15.10.2019 року, конверт із оскаржуваним наказом повернуто на адресу податкового органу 15.10.2019 року, про що свідчить відбиток штампу поштового відділення.
На підставі вищевикладеного оскаржуваний наказ на проведення перевірки прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Згідно з п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення за агентськими договорами.
Як визначено у пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Розділу III Податок на прибуток підприємств ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Відповідно до п.135.1 ст.135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Згідно з п.137.1 ст.137 ПК України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
У пункті 198.2 ст.198 ПК України зазначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг.
Пунктом 198.3 ст.198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п. 198.5 ст.198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Відповідно до пункту 201.1 ст.201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно з пунктом 201.8 ст.201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Пунктом 201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Суд зазначає, що підставою для ведення бухгалтерського обліку господарських операцій та надання юридичної сили і доказовості є первинні документи, що повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-ХIV (далі - Закон №996).
Згідно із ст.1 Закону №996 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Пунктом 2 ст.3 Закону №996 передбачено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Частиною 1 ст.9 Закону №996 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до п.2 ст.9 даного Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також у п.п. 1.2 п. 1, п.п. 2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 р. №88 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з`ясовувати рух активів у процесі здійснення господарської операції.
При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.
Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів.
На підтвердження реальності виконання умов договору від 03 жовтня 2016 року позивачем до суду були надані: рахунок-фактура №СФ-1310 від 13 жовтня 2016р., видаткова накладна №РН-1013-07 від 13.10.2016 року, товарно-транспортна накладна № 1310 від 13.10.2016 року, платіжні доручення № 4849 від 25.10.2016 року, №4854 від 26.10.2016 року, квитанції до прибуткового касового ордера №21 від 8.02.2017, №23 від 9.02.2017р., №25 від 10.02.2017р., №27 від 13.02.2017р., №31 від 14.02.2017р., №34 від 15.02.2017р., №35 від 17.02.2017р., №38 від 20.02.2017р., №42 від 21.02.2017р., №44 від 22.02.2017р., №47 від 23.02.2017р., №52 від 24.02.2017р.
Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Вельмонт Груп» за період з 01.01.2016 п 31.12.2016 року, судом встановлено наступне.
На підтвердження реальності виконання умов договору від 03 жовтня 2016 року позивачем до суду були надані: рахунок-фактура №СФ-0310 від 03 жовтня 2016р., видаткова накладна №РН-1003-08 від 03.10.2016 року, товарно-транспортна накладна № 0310 від 03.10.2016 року, платіжні доручення №4829 від 17.10.2016 року, №4853 від 26.10.2016 року, рахунок-фактура №СФ-1210 від 12 жовтня 2016р., видаткова накладна №РН-1012-07 від 12.10.2016 року, товарно-транспортна накладна №1210 від 12.10.2016 року, видаткова накладна №48 від 12.10.2016 року.
Слід зазначити, що у відповідності до п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
При цьому, згідно з п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
Як вбачається з матеріалів справи, 11.09.2019 року ГУ ДПС у Дніпропетровській області було складено наказ на проведення перевірки та повідомлення, в якому позивача було повідомлено про початок з 15.10.2019 року проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та про необхідність, відповідно до п.85.2 ст.85 ПК України забезпечити надання у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, а саме: регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинні та інші документи, які використовуються в бузгалтерському та податковому обліку.
Наведений наказ та повідомлення були направлені на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а тому, в силу приписів п.42.2 ст.42 ПК України вважаються належним чином врученими.
Стаття 44 Податкового кодексу України визначає вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності.
Так, відповідно до абзацу першого пункту 44.6 ст. 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення (абзац другий цього пункту).
Зміст наведених правових норм свідчить, що обов`язок контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів кореспондується з обов`язком платника податків зберігати такі первинні документи та надавати їх при перевірці органами державної податкової служби. Не надання таких документів нормами пункту 44.6 ст. 44 ПК України прирівнюється до їх відсутності.
Як вбачається з акта перевірки та не заперечується сторонами, до перевірки «Бинон» не надано жодних бухгалтерських та первинних документів. Такі документи також не були надані контролюючому органу після закінчення перевірки та до прийняття податкових повідомлень-рішень за результатами такої перевірки.
За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що в силу приписів пункту 44.6 ст. 44 ПК України не надання позивачем контролюючому органу бухгалтерських та первинних документів на підтвердження взаємовідносин з ТОВ «Вельмонт Груп» та з ТОВ «Грайден Компані» за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 прирівнюється до їх відсутності.
Окрім того, згідно інформації, яка міститься в акті перевірки, контролюючим органом стосовно ТОВ «Вельмонт Груп» було встановлено наступне.
Відповідно до АІС «Податковий блок» податкові накладні, що виписані постачальником ТОВ "ВЕЛЬМОНТ ГРУП": № 25 від 03.10.2016 у сумі 15 171,6 грн., в т.ч. ПДВ - 2 528,6 грн., №91 від 19.10.2016 у сумі 337 828,6 грн., в т.ч. ПДВ - 56 304,76 грн. отримані ПП ВКФ "БИНОН" у жовтні 2016 року за підписом директора ТОВ "ВЕЛЬМОНТ ГРУП" - ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ).
З моменту реєстрації підприємство звітувало лише за серпень та вересень 2016 року.
Звіт про фінансові результати підприємства, Декларація з податку на прибуток за 2016 рік не подавались, тому встановити наявність основних фондів, транспортних засобів, складських приміщень не можливо. Остання звітність (декларація з ПДВ) подана за вересень 2016 року.
За даними ЄРПН на ТОВ «ВЕЛЬМОНТ ГРУП» у вересні - жовтні 2016 зареєстрували податкові накладні 15 постачальників на придбання алкогольних напоїв, продуктів харчування (сир, ковбаса), цигарки, запасні частини. В свою чергу, ТОВ «ВЕЛЬМОНТ ГРУП» у вересні - жовтні 2016 зареєструвало податкові накладні на 128 покупців на продаж запасних частин, послуг комплексного прибирання будівлі Гіпермаркету, послуги дизайнера, продукти харчування, будівельні матеріали та ін..
Тобто, ТОВ «ВЕЛЬМОНТ ГРУП» здійснювало придбання великої кількості ТМЦ, що мають різноманітні характеристики та потребують застосування особливих умов їх транспортування та зберігання. Проте, їх обсяги та властивості не в повному обсязі відповідають матеріально-технічним та технологічнім можливостям ТОВ «ВЕЛЬМОНТ ГРУП».
Придбання ТОВ «ВЕЛЬМОНТ ГРУП» товару, реалізованого на адресу ТОВ ПП ВКФ "БИНОН" відсутнє. ТОВ «ВЕЛЬМОНТ ГРУП» не є виробником та імпортером.
У ТОВ «ВЕЛЬМОНТ ГРУП» відсутнє придбання товарів та послуг, необхідних для ведення господарської діяльності (газу, електроенергії, ПММ, навантажувально-розвантажувальних робіт, транспортних послуг та ін.) та наявні факти реалізації ТМЦ, що не придбавались. Діяльність підприємства не відповідає його матеріально-технічним та технологічнім можливостям.
Окрім того, згідно інформації, яка міститься в акті перевірки, контролюючим органом стосовно ТОВ «Грайден Компані» було встановлено наступне.
Відповідно до АІС «Податковий блок» податкові накладні, що виписані постачальником ТОВ "ГРАЙДЕН КОМПАНІ": № 105 від 13.10.2016 у сумі 131 894,4 грн., в т.ч. ПДВ - 21 982,4 грн., отримані ПП ВКФ "БИНОН" у жовтні 2016 року за підписом директора ТОВ "ГРАЙДЕН КОМПАНІ" - ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ).
З моменту реєстрації підприємство звітувало лише за вересень 2016 року.
Звіт про фінансові результати підприємства, Декларація з податку на прибуток за 2016 рік не подавались, тому встановити наявність основних фондів, транспортних засобів, складських приміщень не можливо. Остання звітність (декларація з ПДВ) подана за вересень 2016 року).
За даними ЄРПН на ТОВ «ГРАЙДЕН КОМПАНІ» у вересні - жовтні 2016 зареєстрували податкові накладні 7 постачальників на придбання цигарок, напоїв, продуктів харчування. В свою чергу, ТОВ «ГРАЙДЕН КОМПАНІ» у вересні - жовтні 2016 зареєструвало податкові накладні на 103 покупця на продаж запасних частин, послуг вантажного транспорту, бухгалтерських послуг, послуг з нанесення зображення на сувенірну продукцію, ремонт шлангових барабанів, продуктів харчування та ін..
Тобто, ТОВ «ГРАЙДЕН КОМПАНІ» здійснювало придбання великої кількості ТМЦ, що мають різноманітні характеристики та потребують застосування особливих умов їх транспортування та зберігання. Проте, їх обсяги та властивості не в повному обсязі відповідають матеріально-технічним та технологічнім можливостям ТОВ «ГРАЙДЕН КОМПАНІ».
Придбання ТОВ «ГРАЙДЕН КОМПАНІ» товарів та послуг, реалізованих на адресу ПП ВКФ "БИНОН" відсутнє. ТОВ «ГРАЙДЕН КОМПАНІ» не є виробником та імпортером абразивного порошку.
У ТОВ «ГРАЙДЕН КОМПАНІ» відсутнє придбання товарів та послуг, необхідних для ведення господарської діяльності (газу, електроенергії, ПММ, навантажувально-розвантажувальних робіт, транспортних послуг та ін.) та наявні факти реалізації ТМЦ, що не придбавались. Діяльність підприємства не відповідає його матеріально-технічним та технологічнім можливостям.
З метою подальшого пособництва у придбанні фіктивних підприємств та прикриття незаконної діяльності, ОСОБА_2 познайомив ОСОБА_1 з невстановленою досудовим розслідуванням особою на ім`я « ОСОБА_3 » до якого сказав звернутись останньому. Переслідуючи корисливу мету, в невстановлений досудовим розслідуванням день і час, ОСОБА_1 після попередньої домовленості, зустрівся з зазначеною особою на ім`я Михайло у м. Дніпропетровську, більш точної адреси досудовим розслідуванням встановити не виявилося за можливе, та надав згоду на придбання (перереєстрацію) на своє ім`я фіктивних підприємств, передавши копію паспорту та ідентифікаційного коду останньому, зробивши особисто надписи на них копія вірна.
Так, в червні 2016 року, бажаючи одержати грошову винагороду в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, за пособництво у придбанні фіктивних суб`єктів підприємницької діяльності, усвідомлюючи протиправність своїх дій, та незаконний характер діяльності підприємств, в невстановленому досудовим розслідуванням місці, а також в невстановлений день і час, підписав заздалегідь підготовлені та надані невстановленими особами договір купівлі - продажу часток у статутному капіталі ТОВ «Вельмонт Груп» від 21.06.2016, договір купівлі - продажу часток у статутному капіталі ТОВ «Вельмонт Груп» від 21.06.2016, згідно яких ОСОБА_1 володіє часткою у розмірі 100% (сто) відсотків статутного капіталу товариства, наказ № 3 від 22.06.2016, яким ОСОБА_1 призначено директором ТОВ «Вельмонт Груп», статут ТОВ «Вельмонт Груп», договір купівлі - продажу часток у статутному капіталі ТОВ «Грайден Компані» від 29.06.2016, договір купівлі - продажу часток у статутному капіталі ТОВ «Грайден Компані» від 29.06.2016, згідно яких ОСОБА_1 володіє часткою у розмірі 100% (сто) відсотків статутного капіталу товариства, наказ № 4 від 30.06.2016 року, яким ОСОБА_1 призначено директором ТОВ «Грайден Компані», статут ТОВ «Грайден Компані».
Предметом діяльності ТОВ «Вельмонт Груп» та ТОВ «Грайден Компані» стало оптова торгівля металами та металевими спорудами. Після підписання всіх статутних та інших документів ОСОБА_1 передав їх невстановленій слідством особі на ім`я ОСОБА_3 з метою подальшої державної реєстрації змін, пов`язаних з придбанням ним ТОВ «Вельмонт Груп» та ТОВ «Грайден Компані».
На підставі підписаних ОСОБА_1 зазначених вище документів, наданих невстановленим досудовим розслідуванням особами в Броварській районній державній адміністрації, 30.06.2016 року проведено державну реєстрацію змін до установчих документів ТОВ «Грайден Компані» та в виконавчому комітеті Ірпінської міської ради 23.06.2016 року проведено державну реєстрацію змін до установчих документів ТОВ «Вельмонт Груп», згідно яких єдиним засновником вказаних товариств став ОСОБА_1 .
Крім того, призначений на посаду директора ОСОБА_1 , відповідно до ст. 16 Податкового кодексу України і інших нормативних документів, став відповідальним за фінансово-господарську діяльність ТОВ «Вельмонт Груп» і ТОВ «Грайден Компані», правильність ведення бухгалтерського та податкового обліку, а також своєчасне нарахування та сплату податків до бюджету держави підприємствами. Продовжуючи свою злочинну діяльність, попередньо зустрівшись з невстановленою особою на ім`я Михайло у м. Дніпро (м. Дніпропетровську) ОСОБА_1 направилися до нотаріуса та банківської установи. Так, 08.07.2016 знаходячись в приміщені приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Плахотіна М . П. , точну адресу в ході розслідування не встановлено, за вказівкою ОСОБА_3 , ОСОБА_1 оформив картки зі зразками свого підпису та печаток ТОВ «Грайден Компані» і ТОВ «Вельмонт Груп» з метою відкриття банківських рахунків в ПАТ «Сбербанк».
Після вчинення вищезазначених дій, пов`язаних з придбанням (перереєстрацією) підприємств, відкриття банківських рахунків, у невстановленому досудовим розслідуванням місці та часі, ОСОБА_1 усвідомлюючи, що придбав підприємства з метою прикриття незаконної діяльності, передав всі реєстраційні та інші документи ТОВ «Вельмонт Груп» та ТОВ «Грайден Компані» невстановленій особі на ім`я ОСОБА_3 . Таким чином, у червні 2016 року ОСОБА_1 став фактичним засновником та директором ТОВ «Вельмонт Груп» та ТОВ «Грайден Компані», при цьому фінансово - господарську діяльність підприємств не здійснював, документів по взаємовідносинам з підприємствами - контрагентами не підписував, товарів не поставляв, розрахунковими рахунками не керував, податкову звітність не складав, не підписував до податкових органів не подавав і нікому цього не доручав.
Незаконна діяльність ТОВ «Вельмонт Груп» та ТОВ «Грайден Компані» полягала у тому, що невстановлені досудовим розслідуванням особи, використовуючи реквізити ТОВ «Вельмонт Груп» та ТОВ «Грайден Компані», розрахункові рахунки та печатки товариств, здійснювали незаконну діяльність, яка полягала в документальному оформленні неіснуючих операцій з продажу товарів (виконання робіт, надання послуг) на адресу підприємств - контрагентів.
Після документального оформлення неіснуючих операцій з продажу товарів (виконання робіт, надання послуг) такі документи передавались замовникам «послуг» (підприємствам - вигодонабувачам) з метою уникнення від оподаткування, шляхом незаконного формування податкового кредиту з податку на додану вартість та завищення валових витрат з податку на прибуток.
Своїми умисними діями ОСОБА_1 , надавши згоду на придбання (перереєстрацію) на своє ім`я ТОВ «Вельмонт Груп» та ТОВ «Грайден Компані», підписавши реєстраційні документи та документи, необхідні для відкриття розрахункових рахунків товариств, не збираючись вести їх фінансово - господарську діяльність, пособничав невстановленим слідством особам у незаконній діяльності, а саме у придбанні фіктивного підприємства з метою прикриття незаконної діяльності.
Обвинувачений ОСОБА_1 беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст. 205 КК України, в обсязі підозри.
За таких обставин Кіровський районний суд м. Дніпропетровська прийшов до висновку, що своїми умисними діями, які виразились у пособництві фіктивного підприємництва, тобто пособництво у придбанні фіктивного суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) ТОВ «Вельмонт Груп» та ТОВ «Грайден Компані», з метою прикриття незаконної діяльності, ОСОБА_1 , вчинив кримінальне правопорушення за ч.5 ст.27, ч.1 ст. 205 КК України.
Відповідно до ч.6 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, вироки суду, якими було встановлено фіктивну діяльність контрагентів позивача є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності осіб, стосовно яких ухвалені вироки суду в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що договір від 03 жовтня 2016 року №0310-16, рахунок-фактура №СФ-1310 від 13 жовтня 2016р., видаткова накладна №РН-1013-07 від 13.10.2016 року, товарно-транспортна накладна № 1310 від 13.10.2016 року, платіжні доручення № 4849 від 25.10.2016 року, №4854 від 26.10.2016 року, квитанції до прибуткового касового ордера №21 від 8.02.2017, №23 від 9.02.2017р., №25 від 10.02.2017р., №27 від 13.02.2017р., №31 від 14.02.2017р., №34 від 15.02.2017р., №35 від 17.02.2017р., №38 від 20.02.2017р., №42 від 21.02.2017р., №44 від 22.02.2017р., №47 від 23.02.2017р., №52 від 24.02.2017р. від імені ТОВ «ГРАЙДЕН КОМПАНІ», а також договір від 03 жовтня 2016 року №1003-16, рахунок-фактура №СФ-0310 від 03 жовтня 2016р., видаткова накладна №РН-1003-08 від 03.10.2016 року, товарно-транспортна накладна № 0310 від 03.10.2016 року, платіжні доручення №4829 від 17.10.2016 року, №4853 від 26.10.2016 року, рахунок-фактура №СФ-1210 від 12 жовтня 2016р., видаткова накладна №РН-1012-07 від 12.10.2016 року, товарно-транспортна накладна №1210 від 12.10.2016 року, видаткова накладна №48 від 12.10.2016 року підписані директором зазначеного підприємства ОСОБА_1 , при цьому, згідно вироку суду ОСОБА_1 фінансово - господарську діяльність підприємств не здійснював, документів по взаємовідносинам з підприємствами - контрагентами не підписував, товарів не поставляв, розрахунковими рахунками не керував, податкову звітність не складав, не підписував до податкових органів не подавав і нікому цього не доручав.
Як зазначалось вище, згідно вироку Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2017 (справа № 203/2198/17, провадження №1 кп-0203/320/17) невстановлені особи від імені ОСОБА_1 , використовуючи реквізити ТОВ «Вельмонт Груп» та ТОВ «Грайден Компані», розрахункові рахунки та печатки товариств, здійснювали незаконну діяльність, яка полягала в документальному оформленні неіснуючих операцій з продажу товарів (виконання робіт, надання послуг) на адресу підприємств - контрагентів. Після документального оформлення неіснуючих операцій з продажу товарів (виконання робіт, надання послуг) такі документи передавались замовникам «послуг» (підприємствам - вигодонабувачам) з метою уникнення від оподаткування, шляхом незаконного формування податкового кредиту з податку на додану вартість та завищення валових витрат з податку на прибуток.
Суд зазначає, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку, оскільки подані суб`єктом господарювання первинні документи бухгалтерського та податкового обліку (податкові накладні, накладні, акти приймання- передачі виконаних робіт (наданих послуг) тощо) не є достатніми доказами фактичного виконання операцій.
Спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленими податковим органом фактами щодо фіктивної діяльності контрагентів свідчить про безтоварність господарських операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку цього товариства.
Факт визнання контрагентами позивача протиправності діянь в якості посадових осіб, якими підписані первинні документи та які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані платником податків, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними.
Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд в ряді постанов, зокрема в постановах від 26.02.2020 у справі №826/1308/18, від 28.10.2019 у справі №280/5058/18, від 06.05.2020 у справі №640/4687/19, від 27.05.2020 року у справі №620/937/19.
Отже, наведена у вироку Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2017 (справа № 203/2198/17, провадження №1 кп-0203/320/17) інформація дає підстави для висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та заниження податку на прибуток, виписані контрагентами позивача, фіктивність господарської діяльності яких встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум до податкового кредиту та сум придбання до складу витрат є безпідставними.
Слід зазначити, що несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності покладаються на особу, якою укладено відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов`язань та провадження необґрунтованих виплат. У випадку недобросовісності контрагентів покупець несе ризик своєї бездіяльності не лише по виконанню господарсько-правових зобов`язань, але і в рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися пільговим порядком обчислення бази оподаткування у зв`язку з відсутністю належним чином оформлених первинних документів.
Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про відсутність розумних економічних причин для укладання угод з контрагентами, понесення витрат у зв`язку з цим та їх в обліку та, відповідно, формування спірних сум податкових вигод.
Відтак, з урахуванням наведеного у сукупності слід зазначити, що під час розгляду справи не надано тих відомостей і документів, які за звичайною діловою практикою супроводжують фактичне виконання такого роду операцій та у сукупності з первинними документами підтверджують їх фактичне (реальне) виконання, а відтак не доведено фактичного виконання спірних операцій контрагентами позивача.
Таким чином, під час розгляду справи, в порядку виконання вимог ст.77 КАС України, не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов`язують можливість правомірного формування податкових вигод за спірними операціями, що, відповідно, свідчить про відсутність у позивача підстав для їх формування за результатами оформлення вищезгаданих операцій та свідчить про необґрунтованість отриманої позивачем податкової вигоди.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість висновків акту перевірки щодо оцінки обставин взаємовідносин позивача із зазначеними контрагентами та відносно безпідставності формування спірних сум податкових вигод.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень рішення якого оскаржуються, виконано покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваних наказу та податкового повідомлення-рішення.
В свою чергу, позивачем не спростовані доводи відповідача.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані наказ та податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими, прийняті у відповідності до норм чинного законодавства, у зв`язку із чим є правомірними, а тому не підлягають скасуванню.
Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 22.06.2020 року.

Суддя О.М. Неклеса