Справа № 1.380.2019.006000
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.006000 пров. № А/857/2576/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Шевчук С.М., Іщук Л.П.

з участю секретаря судового засідання: Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Брильовським Р.М., час проголошення судового рішення 09 год 53 хв у м. Львові, дата складання повного тексту судового рішення 28 січня 2020 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, правонаступником якого є Галицька митниця Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA209000/2019/000357/2 від 14.08.2019.

Позов мотивований тим, що відповідач грубо порушив вимоги Митного кодексу України (далі МК України) з огляду на відсутність підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, зокрема, митну вартість автомобіля.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.01.2020 позов було задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Галицька митниця Держмитслужби (правонаступник Львівської митниці ДФС) подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при розгляді поданих до митного оформлення документів встановлено, що у контролюючого органу виникли сумніви у правильності визначення декларантом митної вартості автомобіля, оскільки заявлена митна вартість товару (8800 Євро) не підтверджена документально та не відповідає інформації по вартості даного транспортного засобу, яка міститься в каталозі Schwacke, яка складає 12550 Євро. Покликаючись на положення ч.1 ст.368 МК України, зазначає, що у фактурі №VR0071313 від 02.08.2019 йдеться про передоплату за автомобіль, однак касовий або товарний чеки щодо здійснення оплати до митного оформлення не подавались. Крім того, у експортній декларації MRN №19DE44E7 від 02.08.2019 не вказані значення фактурної/митної/статистичної вартості, що не дає можливості впевнитися у достовірності числових значень митної вартості даного товару.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта Саган Ю.В., яка підтримала апеляційну скаргу, представника позивача Дубіцького В.П., який просили відхилити апеляційну скаргу, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 згідно рахунку-фактури №VR0071313 від 02.08.2019 придбав у DAT Autohus AG An der Autobahn 11, 27404 Bockel транспортний засіб - легковий автомобіль марки «Volkswagen, модель Passat», 2014 року випуску, вартість якого становить 8800 євро (далі НОМЕР_1 , автомобіль).

05.08.2109 позивачем подано митному посту «Мостиська» пункту пропуску «Шегині-Медика» Львівської митниці ДФС митну декларацію №UA209190/2019/052310 від 05.08.2019 (електронне декларування), щодо декларування товару, а саме : легкового автомобіля, що був у користуванні та призначений для перевезення пасажирів марки «Volkswagen», модель «Passat», номер кузова НОМЕР_2 , двигун-дизель об`ємом 1968 куб.см., потужністю 130kw, тип кузова - універсал, кількість місць - 5, кількість дверей - 5, колір - сірий, рік випуску - 2014, модельний рік - 2014, дата першої реєстрації - 27.01.2014.

Митну вартість заявлено, згідно п.1 ч.1 ст.57 МК України, за основним методом (за ціною договору), а саме - 8800,00 євро.

Одночасно з обумовленою митною декларацією подано наступні документи : рахунок - фактура (інвойс) VR 0071313 від 02.08.2019, митну декларацію країни відправлення Федеративної Республіки Німеччини MRN № 19DE44E7 від 02.08.2019 з додатком позиції товарів для вивозу, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ФРН FG НОМЕР_3 від 08.10.2013, паспорт транспортного засобу ФРН EG795015 від 27.01.2014, акт перевірки вживаного автомобіля, цінник №3719, з висновком незалежної експертизи ФРН, акт про проведення митного огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA 20903 від 05.08.2019, та додаткового проведення митного огляду товарів №UA 20903/2019/51127 від 05.08.2019, у якому в графі «Інше» зазначено : царапини лакофарбового покриття.

За результатами розгляду вказаної митної декларації та доданих до неї документів, відповідачем складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209190/2019/00916, а також прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2019/000357/2 від 14.08.2019, яким визначено митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом у розмірі 12550,00 Євро.

У графі 33 вказаного рішення зазначено, що митна вартість заявлена декларантом не може бути визнана у зв`язку з відсутністю документального підтвердження числових значень митної вартості та неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.2-3 ст.53 МК України (відсутні касові або товарні чеки, банківські платіжні документи, додаткові документи не подавались). У органу доходів і зборів виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість товару не підтверджена документально і не відповідає інформації по вартості даного транспортного засобу. Касові або товарні чеки до митного оформлення не подавались (ч.1 ст.368 МК України), документи щодо оплати товару до митного оформлення не подавалися. Відповідно до ч.3 ст.53 МК України декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана, зокрема, у разі сплати рахунку - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару - якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, копію митної декларації країни відправлення. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. Декларантом додатково подано витяг з каталогу Schwacke, в якому вартість автомобіля становить 12550 Євро. Проведено консультації з декларантом згідно ст.57 МК України. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, зокрема, методу 2а (ст.59 МК України) та методу 26 (ст.60 МК України) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МК України) та методу 2г (ст.63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Митну вартість визначено за резервним методом у зв`язку з наявністю у митного органу цінової інформації з каталогу Schwacke. Виходячи з вищезазначеного, митна вартість товару становитиме 12550 Євро. Джерелом інформації для визначення митної вартості використано цінову інформації з каталогу Schwacke, надану декларантом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що подані до митного оформлення документи у сукупності дають змогу ідентифікувати товарні партії та містять достатні відомості про складові їх митної вартості. Зазначені митним органом підстави для сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості є необґрунтованими. З цих же підстав судом першої інстанції не враховуються заперечення відповідача, оскільки спрацювання профілів ризиків автоматизованої системи аналізу та управління ризиками і наявність в базах митного органу інформації про те, що ідентичні або подібні товари розмитнено у попередні періоди за вищою митною вартістю, не може бути підставою для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості за ціною контракту, за відсутності інших законних підстав для витребування додаткових документів. Відповідач обмежився лише загальним висновком про те, що невірно розраховано митну вартість, неправильно заповнена графа 12, 45 митної декларації. Крім того, суду першої інстанції не було надано будь-яких підтверджень щодо виявлених митним органом ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів позивачем.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Згідно ст.ст.49, 50 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Відповідно до ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною другою статті 52 МК України передбачено, що декларант зобов`язаний : 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Частиною третьою статті 54 МК України передбачено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч.6 ст.54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (ч.7 ст.54 МК України).

Відтак, законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, за якою визнається правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини (ч.3 ст.53 МК України).

Пунктом другим частини п`ятої статті 54 МК України визначено, що митний орган має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.6 ст.53 МК України, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Стосовно доводів апелянта з покликанням на ту обставину, що жодних документів, які підтверджують здійснення оплати за вказаний транспортний засіб, декларантом до митного оформлення не надано, колегія суддів вважає такі необґрунтованими, оскільки положення ст.53 МК України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції в частині правильності визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, при цьому об`єктивна неможливість застосування першого методу не спростовані відповідачем, а тому висновки щодо документального не підтвердження позивачем митної вартості товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості за допомогою іншого методу є протиправним.

Також судом першої інстанції вірно зазначено, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку, а митний орган обмежився лише загальним висновком про те, що невірно розраховано митну вартість, неправильно заповнена графа 12, 45 митної декларації.

Також, ні суду першої, ні апеляційної інстанції не було надано будь-яких підтверджень щодо виявлених митним органом ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів позивачем. В ході судового розгляду не здобуто доказів і щодо підставності виникнення сумніву у правильності визначення задекларованої вартості транспортного засобу.

Застосування вищезгаданих правових норм у наведений спосіб відповідає висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 по справі №821/1617/18, від 21.12.2018 по справі №815/1670/17, від 07.08.2018 по справі №808/1619/16, а тому суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України, враховує такі при вирішенні даної справи.

Також, відповідачем не надано суду жодного доказу, який би спростував зміст рахунку-фактури №VR0071313 від 02.08.2019, в якому вказано вартість транспортного засобу в сумі 8800,00 Євро, в тому числі будь-які відомості про отримання від компетентних органів країни експорту інформації щодо підтвердження чи не підтвердження обставини відчуження позивачу автомобіля та отримання або не отримання від позивача коштів в сумі 8800 Євро та/або іншої суми за відчужений вказаний транспортний засіб.

Колегія суддів не враховує використану відповідачем інформацію з програмного продукту «Schwacke», адже, як видно зі змісту такої, митним органом взято до уваги дані, які відрізняються від даних автомобіля, придбаного позивачем.

Митним органом не взято до уваги аркуш до Акту додаткового проведення митного огляду товарів №UA 20903/2019/51127 від 05.08.2019, у якому в графі «Інше» зазначено : царапини лакофарбового покриття.

Суд зазначає, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.02.2019 по справі №805/2713/16-а.

Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції, що подані до митного оформлення документи у сукупності дають змогу ідентифікувати товар та містять достатні відомості про складові його митної вартості. Зазначені митним органом підстави для сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості є необґрунтованими.

Зважаючи на викладене колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товару за першим методом, натомість позивач підтвердив заявлену митну вартість товару необхідними документами, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу та протиправність прийнятого митницею рішення.

Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 12, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року по справі №1.380.2019.006000 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. М. Шевчук
Л. П. Іщук
Повне судове рішення складено 24.06.2020.