Справа № 640/270/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/270/19 Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г. В.

суддів Беспалова О. О., Мєзєнцева Є. І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2019 року

у справі №640/270/19 (розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Міністерства оборони України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1

про зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И Л А :
У січні 2019 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (надалі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі третя особа), в якому просив суд: зобов`язати Міністерство оборони України призначити та здійснити виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як військовослужбовцю, якого визнано інвалідом ІІІ групи внаслідок поранення, контузії, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що останній має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Порядку від 25.12.2013р. №975. Проте відповідач відмовив у виплаті зазначеної грошової допомоги, оскільки інвалідність йому встановлена понад тримісячний строк, встановлений п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону №2011-ХІІ. Вважає дії відповідача протиправними та такими, що не відповідають нормам закону.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення за результатами розгляду питання щодо виплати (або відмову у виплаті) ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності після звільнення з військової служби, з урахуванням висновків даного рішення суду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Міністерством оборони України подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України - закрито.

Закриваючи апеляційне провадження по справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказані в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, обставини не є достатньо обґрунтованими, а тому не можуть бути визнані колегією суддів, як поважні та об`єктивні причини пропуску строку на апеляційне оскарження.

Не погоджуючись з ухвалою апеляційної інстанції відповідачем подано касаційну скаргу до Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду від 28 квітня 2020 року касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково. Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року по справі № 640/270/19 - скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2020 року призначено справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити дії до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 23 червня 2020 року.
В своїй апеляційній скарзі Міністерство оборони України (надалі апелянт) посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення. Крім того, апелянт зазначає, що позивач був військовослужбовцем строкової служби та втратив право на отримання одноразової грошової допомоги з набуттям чинності Законом №1774-VIII (з 01.01.2017р.), оскільки інвалідність встановлена йому після спливу тримісячного строку з часу звільнення з військової служби, а тому суд першої інстанції неправомірно задовольнив вимоги позивача.

Також, апелянт посилається на те, що строкова військова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби. На момент встановлення позивачу інвалідності, чинним законодавством України не було передбачено виплати одноразової грошової допомоги звільненим військовослужбовцям строкової служби у разі встановлення інвалідності після спливу трьохмісячного строку після звільнення зі служби.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були належним чином повідомлені.

За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 4 статті 229 КАС України встановлено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315, статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга апелянта підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції, скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач проходив строкову військову службу та приймав участь у бойових діях в Республіці Афганістан у період з 01 березня 1980 року по 18 червня 1981 року, відповідно до записів у військовому квитку серії НОМЕР_1 та довідки від 27 листопада 2017 року №242, видану ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до Довідки до акту огляду МСЕК серії АВ №0813936 позивачу з 22 червня 2017 року встановлено ІІІ групу інвалідності та визначено, що захворювання, пов`язано з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 12 січня 2017 року №92 колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , встановлено захворювання Стійких наслідків перенесеної ЗЧМТ (1980 рік контузія головного мозку), що підтверджується військово-обліковими та медичними документами, захворювання так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Позивач звернувся до Тернопільського об`єднаного військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Листом від 20 листопада 2018 року №10/2/7852 третя особа повідомила позивача, що заява та додані до неї документи про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 повернуто із Департаменту фінансів Міністерства оборони України без реалізації.

Підставою для повернення заяви з додатками без реалізації, згідно протоколу №92 від 12.01.2017 року, слугувало, що позивач звільнений зі строкової військової служби в 1981 році, а інвалідність первинно встановлено у 2017 році, тобто понад тримісячний термін після звільнення зі служби, оскільки відповідно до п.п 6 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" - особам, звільненим із строкової військової служби одноразова грошова допомога у зв`язку із встановленням інвалідності виплачується в разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом свого порушеного права.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та відповідно до Порядку № 975, оскільки таке право не пов`язується з часом звільнення його з військової служби, а пов`язується з фактом і часом встановлення йому інвалідності як звільненому зі служби військовослужбовцю, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на порушення норм матеріального права.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Відповідно до частини 9 статті 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом абзацом 3 пункту 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (надалі - Порядок № 975) визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Таким чином, законодавством України з питань призначення, виплати, перерахунку чи доплати, одноразової грошової допомоги військовослужбовцям та звільненим з військової служби особам встановлено, що день встановлення групи інвалідності є днем виникнення права на отримання одноразової допомоги, тому застосовуванню підлягає порядок, який діяв на дату встановлення первинної відповідної групи інвалідності, в тому числі при визначенні розміру одноразової грошової допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що право на отримання грошової допомоги у позивача могло виникнути з моменту встановлення ІІІ групи інвалідності - з 22 червня 2017 року, згідно з Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія АВ №0813936.

Як вбачається з матеріалів справи, що позивача звільнено в запас 18 червня 1981 року.

Станом на 22 червня 2017 редакція п. 6 ст. 16 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачала, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

- встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Пункт 13 Порядку № 975 передбачає, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Важливою умовою для правильного тлумачення наведених норм статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є розуміння видів військової служби, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до частини 6 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

До моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2016 року (далі Закон № 1774-VIII) право на одноразову грошову допомогу мали всі військовослужбовці, незалежно від виду проходження військової служби.

Проте, з 01.01.2017 року, після набрання чинності Закону № 1774-VIII для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Колегія суддів зазначає, що при застосуванні норми права, яка допускає неоднозначне розуміння, необхідно враховуючи її текстуальне значення (букву закону), обов`язково з`ясовувати дійсну легітимну мету законодавця, яка встановлюється, зокрема, через аналіз пояснювальної записки до проекту закону та інформації про його обговорення під час прийняття в парламенті (стенограми пленарних засідань Верховної Ради України, виступ доповідача по цьому проекту під час його розгляду у першому читанні, висновків профільних комітетів та структурних підрозділів апарату парламенту, що здійснювали експертно-юридичний аналіз проекту закону тощо), а також дослідження генезису розвитку відповідних законодавчих змін, дійсної суті проблеми, що підлягає вирішенню на рівні прийняття закону.

Таким чином, Законом № 1774-VIII звужене коло осіб, які мають право на безстрокове отримання одноразової допомоги у зв`язку із пораненням (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, шляхом встановлення окремого порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги для військовослужбовців строкової військової служби.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив військову строкову службу.

Колегія суддів дійшла до висновку, що позивач втратив право на отримання одноразової грошової допомоги з набуттям чинності Законом № 1774-VIII (з 01.01.2017 ), так як датою встановлення ІІІ групи інвалідності є 22 червня 2017 року, що не було враховано судом першої інстанції.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах: від 13 травня 2020 року по справ № 2040/6291/18, від 31 січня 2019 року по справі № 820/4526/18, від 20 листопада 2018року по справі №820/1670/18 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що заява позивача з усіма документами була направлена Тернопільським обласним військовим комісаріатом до Міністерства оборони України, а останнім розглянуто в межах повноважень, таким чином не порушено порядок прийняття рішення, яке викладено у формі протоколу №92 від 12.01.2017 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми процесуального та матеріального права, а отже, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, з прийняттям нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія зазначає, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, та є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги апелянта.

Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга апелянта підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 34, 242, 243, 246, 250, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2019 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Г. В. Земляна
Судді: О. О. Беспалов
Є. І. Мєзєнцев