Справа № 490/10237/19
Суддя: Черенкова Н. П.
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

24 червня 2020 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі головуючого судді- Черенкової Н.П.,

при секретарі- Янкевич В.С.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Центрального суду м. Миколаєва

адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог, процесуальні дії суду.

Позивач- ОСОБА_1 звернулась до суду 02.12.2019 року з адміністративним позовом до інспектора поліції УПП, в якому просила суд скасувати постанову інспектора поліції Канавцева С.В. серії ЕАК № 1770828 від 20.11.19 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що вважає постанову про адміністративне правопорушення протиправною, безпідставною, такою, що порушує права, свободи та інтереси позивача, так як інспектор УПП в Миколаївській області незаконно розглянув на місці зупинки автомобілю справу , не провів підготовку, не заслухав клопотань та пояснень, постанова не містить посилань на відповідні докази, порушення Правил дорожнього руху не допускала, рухалась на зелений сигнал світлофору ; був порушений порядок, передбачений ст.ст. 278,279 КУпАП.

Протоколом автоматизованого розподілусудової справи від 02.12.2019 року даний позов переданий на розгляд судді Черенковій Н.П.

Матеріали отримані суддею 04.12.2019 року.

04.12.2019 року зроблений запит щодо реєстрації позивача для визначення територіальної підсудності справи.

Після отримання відповіді, ухвалою від 23.12.2019 року позовна заява залишена без руху.

29.01.2020 року на виконання ухвали надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач звернулась з позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції та просила про скасування постанови від 21.11.2019 року з вказаних вище підстав.

Ухвалою від 31.01.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (письмове провадження ).

27.03.2020 року від відповідача надійшов відзив, у якому вказав про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, вказуючи на їх безпідставність.

При цьому, зазначено наступне.

Обставини, які необхідні для розгляду справи, були враховані при винесенні постанови.

Для можливості надання позивачем заперечень на відзив, судове засідання відкладено на 24.06.2019 року.

Відповідь на відзив позивач не направила.

Сторони до судового засідання не з`явились.

Інших доказів сторонами не надано.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом встановлено, що позивач, 20.11.2019року, керуючи транспортним засобом марки « VolkcwagenPolo «, номерний знак НОМЕР_1 , близько 14.50 годин, рухалась по вулиці 3-Слобідській в м. Миколаєві,виїхалаз перехрестя з проспектом Центральним на дозволяючий сигнал світлофора та продовжила подальший рух на червоний забороняючий сигнал світлофору, не здійснивши зупинки перед дорожньою розміткою 1.12 стоп, чим порушила п.16.8 Правил Дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 2 ст. 122 КУпАП.

За вчинене правопорушення на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

111 Джерела правового регулювання.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до вимог ЗУ « Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою КМ від 10.10.2001 року № 1306( з послідуючими змінами).

За приписами ч.5ст.14 ЗУ» Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильного дотримуватись вимог цього Закону, ПДД та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльності шкоди, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.2.3 б ПДД, для забезпечення безпеки дорожнього руху. Водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на їх зміну. стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. ( в даному випадку стежити за сигналом світлофору та виконувати його вимоги).

За приписами п.8.1 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальників.

Відповідно до п. 16.8 ПДР, водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофору, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофору на виїзді. Проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 ( стоп-лінія) або дорожній знак 5.62 знак « місце зупинки» він повинен керуватися сигналами кожного світлофору.

Як встановлено ч.2 ст.122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

ІV. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, у першу чергу з`ясовує, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Статею 75 КАС України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Ч.1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози, тяжкої обставини або обставини, визнаної у результаті зловмисної домовленості її представника з іншою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, про порушення правил дорожнього руху, частини перша, друга і третя статті 122. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до вимог частини третьої статті 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу.

Аналіз положень частин першої - третьої статті 258 КУпАП дозволяє дійти висновку, що їх дія поширюється:

на правопорушення, визначені в частині першій цієї статті;

у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

на випадки, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Частина друга статті 258 КУпАП надає право Національній поліції не складати протокол про вчинення адміністративних правопорушень, у разі вчинення адмінправопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно на ці правовідносини поширюється положення частини четвертої статті 258 КУпАП, коли уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07 листопада 2015 року №1395 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Нацполіції, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адмінправопорушення.

Таким чином, відповідно до статті 258 КУпАП, розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, здійснюється саме безпосередньо на місці вчинення правопорушення та без складання протоколу.

Враховуючи вище виписане, суд приходить до висновку, що постанова прийнята відповідною посадовою особою, в межах своєї компетенції, має посилання на норму закону, якою передбачена відповідальність, штраф визначений у межахсанкції ч.2 ст.122 КУпАП.

Відповідачем також доказано про відсутність порушення з його боку вимог процесуального закону ( ст.ст.278,279 КАС України).

Відеозапис чітко фіксує правопорушення, позивач була присутньою при складанні постанови, їй роз`яснені права, однак вона від отримання постанови та підпису відмовилась.

За такого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Така позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду( Постанова від 19.02.20 року № 545/3654/16-а, від 06.02.2019 року № 489/2363/16-а).

Європейський суд вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень.

Таким чином, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визнано тільки у світлі конкретних обставин. ("Проніна проти України, "Сєрявін та інші проти України").

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення, передбачено ст. 245 КУпАП є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідальності з законом.

Відповідно до ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно до ст. 35 вище вказаного Закону поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив правила дорожнього руху, що й було здійснено працівниками поліції.

Факт порушення Правил дорожнього руху ( п.16.8) позивачкою на заборонений червоний сигнал світлофора підтверджується відеозаписом з реєстратора.

З оглянутого відеозапису правопорушення, наданого представником відповідача, суд доходить до висновку, що водій автомобіля «VOLKSWAGEN POLO», реєстраційний номер НОМЕР_1 гр. ОСОБА_1 , при виїзді на перехрестя вулиці 3-Слобідська та проспекту Центрального, не зупинилась на заборонений сигнал світлофору перед дорожньою розміткою 1.12 Стоп-лінією додатку 2 Правил дорожнього руху України. Дорожнім знаком 5.63 « місце зупинки» додатку 1 ПДР, після чого здійснила поворот ліворуч та подальший рух на заборонений сигнал світлофору по проспекту Центральному, порушивши приписи п.16.8 Правил.

Суд вважає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідачем було з`ясовано всі обставини справи та накладено стягнення в розмірі, передбаченому санкцією частини 2 статті 122 КУпАП, що є співмірним виду та характеру вчиненого правопорушення. При цьому, останній знаходився при виконанні своїх службових обов`язків та оцінивши докази, виніс постанову.

Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі (пункт 2.3 Правил дорожнього руху).

Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом (пункт 1.10 Правил дорожнього руху).

Суд звертає увагу позивача на те, що з метою забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі (пункт 2.3 Правил дорожнього руху).

Положеннями частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, наведене свідчить про те, що відповідно до вимог ст. 280 КУпАП відповідачем було з`ясовано, що позивачем було скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, адміністративне стягнення було накладено у межах санкції, передбаченої вищевказаною нормою права.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосовано адміністративне стягнення за вищевказане правопорушення, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законодавством України, що регулює порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення щодо порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено.

З огляду на вищенаведене, враховуючи, що дії поліцейського роти ДПП Управління патрульної поліції в Миколаївській області Канавцева С.В. щодо винесення постанови у справі про вчинення адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 є правомірними, а тому суд дійшов висновку, що немає підстав визнавати дії відповідача незаконними, а постанову такою, що підлягає скасуванню.

V. Судові витрати

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про судовий збір", платники судового збору громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Суд вказує, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №543/775/17 визначено правову позицію, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України "Про судовий збір" , які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що у випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, позивач вправі оскаржити його в апеляційному порядку. Однаковою мірою це стосується й відповідача у спірних правовідносинах, оскільки він як рівноправна сторона в адміністративній справі також має право на апеляційне/касаційне оскарження судового рішення. Чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

Згідно з нормами п. 5 ч. 2 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У ч. 5 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", яка відповідно до вказаної вище постанови Великої Палати Верховного Суду підлягає застосуванню при поданні позовів у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, визначено, що ставка судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу в розрахунку на місяць становить 2102 грн. 00 коп.

Відтак, розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви, становить 420 грн. 40 коп. (2102,00 х 0,2).

За приписами ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Виходячи із вимог статті 139 КАС України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, ці витрати несе позивач. Оскільки при подачі позову ОСОБА_1 не сплатила судовий збір, то , у відповідності до вище виписаного, він підлягає стягненню на користь держави.

Керуючись Правилами дорожнього руху, ст. 7, 122, 245, 288 КУпАП, ст.ст. 2, 5-11, 19, 77, 99, 171, 229, 286, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕАК № 1770828 від 20.11.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 420,40 грн. на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 24 червня 2020 року.

Суддя: Черенкова Н.П.