Справа № 120/2542/20-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні адміністративного позову

м. Вінниця

24 червня 2020 р. Справа № 120/2542/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши в порядку письмового провадження заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницьке СКТБ ОПК" про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла заява товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницьке СКТБ ОПК» (надалі ТОВ «Вінницьке СКТБ ОПК») про забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії повідомлення про початок будівельних робіт ВН 14, виданого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , до вирішення спору по суті;

- зупинення дії рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 19 вересня 2019 року №2404 до вирішення спору по суті;

- зупинення дії містобудівних умов та обмежень від 19 вересня 2019 року №122 до вирішення спору по суті;

- заборонити проведення будівництва на будівельному майданчику по вул. Келецькій б/н до вирішення спору по суті.

Подана заява обґрунтована тим, що із листа виконавчого комітету Вінницької міської ради від 17 березня 2020 року заявнику стало відомо про те, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 19 вересня 2019 року №2404 громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надано вихідні дані - містобудівні умови та обмеження від 23 жовтня 2019 року №122 на нове будівництво торгової будівлі по АДРЕСА_1 . Разом із тим, ТОВ «Вінницьке СКТБ ОПК» не надавало згоди на будівництво зблокованих приміщень, що належать громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Крім того, у заяві зазначено, що на об`єкті, який розташований по АДРЕСА_1 б АДРЕСА_2 , в м. Вінниця, на даний час ведуться будівельні роботи, що унеможливлює здійснення заявником монтаж фасаду будівлі, що призводить до порушення договірних зобов`язань із підрядниками. Заявник зазначає, що будівельні роботи ведуться з порушенням норм та правил пожежної безпеки, а також будівельних норм в частині недотримання відстані пожежного розриву, оскільки приписами ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», ДБН Б.2.2.12:2019 «Планування та забудова територій» передбачено, що відстань між будинками першого та другого ступеня вогнестійкості передбачається 6 метрів, а також відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 метра. Відтак, заявник вважає, що недотримання встановлених приписів свідчить про порушення правил та норм пожежної безпеки, що унеможливить обслуговування будівлі реконструкції, як під час будівництва так і в процесі експлуатації та призведе до неможливості здачі об`єкта, що розташований по просп. Юності, 18, у м. Вінниці, в експлуатацію. За наведених обставин, на думку ТОВ «Вінницьке СКТБ ОПК», слід вжити заходи забезпечення позову, зупинивши дію повідомлення про початок будівельних робіт ВН 14, рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 19 вересня 2019 року №2404, містобудівних умов та обмежень від 19 вересня 2019 року №122, а також заборонивши проведення будівництва на будівельному майданчику по вул. Келецькій б/н до вирішення спору по суті.

Відповідно до частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відтак, суд вирішив розгляд заяви про забезпечення позову здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши заяву ТОВ «Вінницьке СКТБ ОПК» про забезпечення позову, суд зважає на таке.

Особливості інституту забезпечення позову в адміністративному процесі врегульовані главою 10 розділу 1 КАС України.

Так, частиною 1 статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина 2 статті 150 КАС України).

В свою чергу, частиною 1 статті 151 КАС України передбачено види забезпечення позову, серед яких: зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; заборона відповідачу вчиняти певні дії; заборона іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

За приписами частини 2 статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову; заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами; суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що законодавцем визначено чіткі підстави, за наявності яких допустимо вжиття заходів забезпечення позову. Такі підстави є самостійними та не залежать одна від одної.

Водночас, звертаючись до суду із заявою щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати підстави звернення із такою заявою, а також надати відповідні докази в підтвердження наведених у заяві аргументів.

Необґрунтоване вжиття таких заходів може призвести до значно більших ускладнень, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відтак, під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів.

Згідно з Рекомендації №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Особливого дослідження потребують підстави забезпечення позову, за наявності яких допустимо вжиття заходів забезпечення позову, а також обґрунтувати наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та позовними вимогами, що заявлені. З цією метою обов`язковим є підтвердження тих обставин, на які посилається заявник, шляхом надання доказів.

У поданій ТОВ «Вінницьке СКТБ ОПК» заяві йдеться про те, що підставою для вжиття відповідних заходів є неврахування виконавчим комітетом Вінницької міської ради під час прийняття рішення від 19 вересня 2019 року №2404 правил пожежної безпеки та будівельних норм в частині необхідності дотримання відстані під час ведення будівництва між будинками першого та другого ступеня вогнестійкості та відстані до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни, що передбачено наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17 квітня 1992 року №44 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92» та наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 квітня 2019 року №104 «Про затвердження ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій».

Разом із тим, додатком 3.1 «Протипожежні вимоги» до наказу Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17 квітня 1992 року №44 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92» передбачено, що протипожежні відстані між житловими, громадськими і допоміжними будинками промислових підприємств треба приймати за таблицею 1 (числівник).

Так, таблицею 1, на яку міститься посилання у додатку 3.1 «Протипожежні вимоги» до згаданого наказу, визначено, що відстань між будинками І та ІІ ступенів вогнестійкості допускається передбачати 6 метрів.

У примітці 1 до таблиці зазначено, що класифікацію будинків за ступенем вогнестійкості, категорії виробництва щодо пожежної безпеки треба приймати відповідно до чинних нормативів.

Особливу увагу варто звернути на положення примітки 6 до таблиці, якими передбачено, що відстані між будинками І і ІІ ступенів вогнестійкості допускається передбачати менше 6 метрів за умови, якщо стіна вищого будинку, розміщеного навпроти іншого будинку, є протипожежною.

Тобто, аналіз наведених приписів додатку 3.1 «Протипожежні вимоги» до наказу Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17 квітня 1992 року №44 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92» свідчить про те, що встановлення відстані між будинками І та ІІ ступенів вогнестійкості не менше 6 метрів не є безумовною вимогою, адже розробником будівельних норм передбачено можливість встановлення відстані між будинками І і ІІ ступенів вогнестійкості і менше 6 метрів за умови, якщо стіна вищого будинку, розміщеного навпроти іншого будинку, є протипожежною.

Однак, заявником не надано доказів того, що у даному випадку відсутня можливість встановлення відстані між будинками І і ІІ ступеня вогнестійкості менше 6 метрів.

Більше того, в підтвердження тверджень про те, що об`єкти будівництва належать до будинків І і ІІ ступенів вогнестійкості, доказів не надано, що свідчить про необгрунтованість таких.

Крім того, приписами пункту 3.25 до наказу Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17 квітня 1992 року №44 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92» передбачено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому, повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Тобто, аналіз наведених приписів свідчить про те, що встановлення відстані найбільш виступної конструкції стіни до межі сусідньої ділянки не менше 1 метра здійснюється з метою догляду за будівлями та здійснення їх поточного ремонту.

Однак, заявником не надано доказів того, що у даному випадку не дотримано вказаної відстані, адже із наданої фотокартки майданчика проведення будівельних робіт неможливо встановити межі сусідніх земельних ділянок, а також визначити відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни.

Таким чином, посилання заявника як на підставу для вжиття заходів забезпечення позову на неврахування виконавчим комітетом Вінницької міської ради при прийнятті рішення №2404 правил пожежної безпеки та будівельних норм в частині необхідності дотримання відстані під час ведення будівництва між будинками І та ІІ ступеня вогнестійкості та відстані до межі сусідньої ділянки, що може свідчити про очевидну протиправність такого рішення, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду заяви.

Суд переконаний, що доводи щодо порушення приписів в частині недотримання відстані між будинками та між найбільш виступною конструкцією стіни та сусідньою ділянкою можуть бути з`ясовані виключно під час судового розгляду справи, а тому недотримання виконавчим комітетом Вінницької міської ради певних будівельних норм не є достатнім для висновку про наявність очевидної протиправності в діях виконавчого органу міської ради та, як наслідок, для вжиття відповідних заходів.

Варто наголосити на тому, що позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі.

Тобто, забезпечивши позов у способи, визначені заявником, останній втратить інтерес до розгляду справи по суті.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №800/521/17 та у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 640/3277/19.

Слід також звернути увагу на тому, що рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 19 вересня 2019 року №2404 уже реалізовано, адже на виконання згаданого рішення містобудівні умови та обмеження громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вже видані, що свідчить про неможливість забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення виконавчого комітету міської ради.

З приводу тверджень заявника щодо необхідності заборони проведення будівництва на будівельному майданчику по вул. Келецькій б/н, оскільки такі унеможливлюють здійснювати заявнику монтаж фасаду будівлі адміністративного корпусу та торгового центру під торгово-офісну будівлю з прибудовою паркінгу, то такі не підтверджені жодними доказами, а отже є необгрунтованими.

На безпідставність заяви про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони проведення будівництва на будівельному майданчику по вул. Келецькій б/н вказує також і та обставина, що заявником до заяви про забезпечення позову не надано доказів того, хто саме проводить будівельні роботи на об`єкті будівництва, що не дозволяє встановити особу, якої повинна стосуватися така заборона.

Відтак, наведені обставини свідчать про те, що підстави для вжиття заходів забезпечення позову, що визначені частиною 2 статті 150 КАС України, відсутні, що унеможливлює вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницьке СКТБ ОПК» про забезпечення позову.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину (пункт 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович