Справа № 810/1782/13-а
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2020-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 року м. Київ справа №810/1782/13-а

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Басай О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЛ ОІЛ" до Головного управління ДПС у Київській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "БЕЛ ОІЛ" з позовом до Державної податкової інспекції в Обухівському районі Київської області Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення від 07.03.2012 № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 798170,10 грн.

Згідно з постановою Київського окружного адміністративного суду від 20.04.2012, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2012, суд відмовив у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЛ ОІЛ".

Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 20.03.2013, постанова Київського окружного адміністративного суду від 20.04.2012 та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2012 скасовані, а справа направлена на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 20.05.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2013, відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЛ ОІЛ".

Постановою Верховного Суду від 18.04.2019 постанову Київського окружного адміністративного суду від 20.05.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2013 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції касаційний суд вказав, що Вищий адміністративний суд України переглядаючи рішення місцевих судів, - 20.03.2013 постановив ухвалу №К/9991/62911/12, згідно якої справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції. По суті спору суд касаційної інстанції зобов`язав, серед іншого, дослідити зміст первинних документів, факт відсутності яких став підставою для винесення відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення. Визначився даний суд також і з тим, що відповідні документи після завершення зміни передаються, згідно із законодавством України, до бухгалтерії Товариства, яке знаходиться за іншою адресою, відмінною від адреси АЗС.

Верховним Судом зроблено висновок, що висловлені Вищим адміністративним судом України доводи та обґрунтування для направлення справи на новий розгляд залишились не виконаними, що суперечить частині п`ятій статті 227 КАС України, в редакції чинній на час ухвалення судом першої інстанції, згідно якої висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

У даному випадку Верховний Суд повторно наголосив на необхідності дослідження змісту первинних документів, якими підтверджується дійсний обсяг запасів, в даному випадку ПММ на АЗС Товариства, як того вимагає положення Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 №281/171/578/155.

Крім того, зазначено, що суди попередніх інстанцій мають врахувати позицію Верховного Суду України, що викладена у постанові від 25.01.2015 у справі №21-275а14, згідно із якою сама відсутність на момент перевірки контролюючим органом накладних за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, якщо такі товари належним чином обліковані відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення (стандарту) 9, не є підставою для застосування до юридичної особи фінансових санкцій, передбачених Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг". Тобто, важливо з`ясувати наявність або відсутність таких документів та місце їх знаходження.

Зазначені обставини залишились не дослідженими незважаючи на доводи позивача та судове рішення Вищого адміністративного суду України.

Підсумовуючи наведене, Верховний Суд зазначив, що виявлені неточності та суперечливі обставини мають бути досконало досліджені, задля можливості винесення у даній справі законного рішення, у зв`язку із чим справа має бути надіслана до суду першої інстанції на новий розгляд.

Зазначена адміністративна справа 10.06.2019 надійшла до Київського окружного адміністративного суду.

Суд 14.06.2019 постановив ухвалу, згідно з якою прийняв адміністративну справу №810/1782/13-а до провадження, визначив, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання.

Відповідачем 10.07.2019 подано до суду письмовий відзив на адміністративний позов, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що на час проведення перевірки АЗС, яка належить позивачу, були відсутні змінні звіти оператора АЗС за формою №17-НП. Крім того, відповідно до пояснень оператора АЗС, які містяться в матеріалах справи, підтверджується, що оперативний облік паливно-мастильних матеріалів на АЗС не ведеться, змінні звіти знаходяться в бухгалтерії підприємства. Тобто, на думку відповідача, оператор АЗС підтвердив відсутність змінних звітів оператора АЗС за формою №17-НП за місцем реалізації товару (т. 2, а.с. 48-51).

Позивачем 31.07.2019 подано до суду письмову відповідь на відзив відповідача, в якій він заперечує доводи та висновки останнього з посиланням на наступне.

Так, Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 №265/95-ВР (далі - Закон №265/95-ВР), Інструкцією "Про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України", затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 №281/171/578/155, зареєстрованим в Мінюсті 02.09.2008 за №805/15496 (далі - Інструкція) чітко передбачений перелік документів, які повинні вестись за місцем реалізації товарів (паливно-мастильних матеріалів), а саме:

- книга обліку розрахункових операцій (п. 9 ст. 3 Закону №265/95-ВР);

- журнал обліку надходжень нафтопродуктів за формою 13-НП (п. 10.2.10 Інструкції);

- змінний звіт АЗС за формою 17-НП, який формується при передачі зміни (п. 10.2.10 Інструкції).

Позивач стверджує, що облік паливно-мастильних матеріалів на АЗС ведеться у порядку, передбаченому законодавством, що було підтверджено книгою обліку розрахункових операцій, журналом обліку надходжень нафтопродуктів за формою №13-НП та змінними звітами АЗС за формою №17-НП, які і були надані до перевірки (копії в матеріалах справи).

Під час проведення перевірки змінний звіт АЗС за формою №17-НП від 22.02.2012 було надано за зміну, в якій відбулась поставка паливно-мастильних матеріалів відповідно до товарно-транспортних накладних.

За зміну, в якій здійснювалась перевірка, змінний звіт не міг бути наданий, оскільки він автоматично формується при закритті зміни як це передбачено п. 10.4.3 Інструкції, відповідно до якого після завершення зміни оператором АЗС складається змінний звіт АЗС за формою №17-НП у двох примірниках, з яких один з доданими товарно-транспортними накладними здається до бухгалтерської служби, а другий - залишається на АЗС.

Товарно-транспортні та видаткові накладні є первинними документами відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність" і зберігаються в бухгалтерській службі підприємства, вони здаються разом з одним примірником змінного звіту АЗС за формою №17-НП після закриття зміни, в якій надійшов товар, а другий примірник змінного звіту залишається на АЗС (п. 10.4.3 Інструкції). Тобто, зберігання видаткових накладних та ТТН по місцю реалізації нафтопродуктів не передбачено законодавством.

Крім того, на думку позивача, законодавством не передбачено порядку обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації. Тому оприбуткування товарів здійснюється відповідно до Положень (стандартів) бухгалтерського обліку в Україні. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в реєстрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Також позивач стверджує про те, що згідно з п. 4.1.7.10 Інструкції перед початком заправки автомашин через паливороздавальну колонку оператор АЗС повинен оприбуткувати прийнятий нафтопродукт, тобто зробити необхідні записи в журналі обліку нафтопродуктів, які надійшли. Сторінки журналу повинні бути пронумеровані, прошнуровані та скріплені печаткою суб`єкта підприємницької діяльності.

Позивачем було надано первинну документацію на паливно-мастильні матеріали та відповідні документи на підтвердження ведення обліку нафтопродуктів за місцем реалізації.

Так, зберігання ТТН по місцю реалізації нафтопродуктів не передбачено законодавством, а навпаки чітко зазначено (п. 10.4.3 Інструкції) про їх передачу до бухгалтерської служби разом із одним примірником змінного звіту АЗС за формою 17-НП після закриття зміни.

Враховуючи те, що відбулась фактична перевірка по місцю реалізації нафтопродуктів, до перевірки було надано усі документи, які згідно із законодавством повинні знаходитись на місці реалізації нафтопродуктів. Зберігання інших документів по місцю реалізації нафтопродуктів не передбачено законодавством.

Тобто, на думку позивача, вимога податкового органу щодо пред`явлення ТТН є незаконною, а зазначення в Акті перевірки про їх відсутність є безпідставним та таким, що не відповідає дійсності (т. 2, а.с. 76-78).

Згідно з ухвалою від 08.08.2019, суд замінив відповідача у даній справі Державну податкову інспекцію в Обухівському районі Київської області Державної податкової служби на її правонаступника Головне управління ДФС у Київській області.

Відповідно до ухвали від 08.08.2019, суд продовжив строк підготовчого провадження у справі №810/1782/13-а до 11.09.2019.

Суд 03.09.2019 постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення судового засідання для розгляду справи по суті.

Згідно з ухвалою від 17.09.2019, суд замінив відповідача у даній справі Головне управління ДФС у Київській області на його правонаступника Головне управління ДПС у Київській області.

У судовому засіданні 19.09.2019 судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наявних доказів, про що постановлено протокольну ухвалу.

Розглянувши позовну заяву, відзив відповідача на позов та відповідь позивача на відзив, дослідивши докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне.

ТОВ "БЕЛ ОІЛ" є юридичною особою, має статус платника податків.

Посадовими особами ДПС у Київській області була проведена фактична перевірка господарської одиниці автомобільної заправної станції, що розташована за адресою: Київська область, м. Вишневе, вул. Київська, 23 та належить суб`єкту господарської діяльності ТОВ "БЕЛ ОІЛ", за результатами якої складено Акт від 23.02.2012 на бланку №000145 (т. 1, а.с. 6).

Згідно з висновків Акта, перевіркою встановлено порушення позивачем, зокрема, вимог п. 12 ст. 3, ст. 6 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", п. 10 Інструкції, які полягали у не веденні господарською одиницею позивача обліку товарних запасів (паливно-мастильних матеріалів) за місцем реалізації та зберігання на загальну суму 399 085,05 грн., оскільки до перевірки не були надані товарно-транспортні накладні, змінні звіти та інші первинні бухгалтерські документи, які підтверджують облік товарно-матеріальних цінностей у встановленому порядку.

На підставі висновків Акта перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.03.2012 №000322305, яким на підставі п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України та згідно зі ст. 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" до ТОВ "БЕЛ ОІЛ" застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 798 170,10 грн. (т. 1, а.с. 7).

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з позовом про його оскарження.

Статтею 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин визначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов`язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно з ст. 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 6 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин встановлено, що облік товарних запасів фізичною особою - підприємцем ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб`єктів малого підприємництва. Обов`язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Відповідно до п. 8 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси" в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин придбані (отримані) або вироблені запаси зараховуються на баланс підприємства за первісною вартістю.

Спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 №281/171/578/155 було затверджено Інструкцію про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, п. 10.4 ст. 10 якої визначено порядок приймання-передачі зміни на автомобільній заправній станції.

Підпунктом 10.4.1 п. 10.4 Інструкції визначено, що на автомобільній заправній станції здійснюється оперативне кількісне контролювання, результати якого використовуються для ведення обліку, звіряння кількості отриманих і відпущених нафтопродуктів. Кількісний облік нафтопродуктів на автомобільній заправній станції здійснюється за формою змінного звіту автомобільної заправної станції №17-НП.

Згідно з п. 10.4.2 Інструкції, під час приймання-передавання зміни оператори автомобільної заправної станції: визначають залишки нафтопродуктів на кінець зміни з урахуванням залишків на початок зміни (цей залишок переноситься з графи "обліковий залишок попередньої зміни"), надходження нафтопродуктів за зміну, які підтверджено відповідними документами, та кількості відпущених за зміну нафтопродуктів за сумарними показниками лічильників усіх паливнороздавальних колонок, оливороздавальних колонок (обліковий залишок); вимірюють загальний рівень нафтопродуктів і рівень підтоварної води в кожному резервуарі та за результатами вимірювань визначають об`єм нафтопродуктів (фактичний залишок); роздруковують на реєстраторах розрахункових операцій фіскальний звітний чек і визначають обсяг виконаних розрахункових операцій, що заносяться до фіскальної пам`яті; передають залишок готівки; перевіряють наявність та фіксацію у місцях, передбачених експлуатаційним документом, свинцевих пломб з відбитком повірочного тавра та відповідність відбитку цих тавр у формулярах на паливнороздавальних колонках, оливороздавальних колонках.

Відповідно до п. 16.1 Інструкції, матеріально відповідальні особи автомобільної заправної станції ведуть облік руху нафтопродуктів за марками і видами (для дизельного палива в залежності від масової частки сірки) нафтопродуктів у змінному звіті за формою №17-НП, який складається у двох примірниках. Перший примірник разом з первинними документами здається до бухгалтерської служби, а другий - залишається у матеріально відповідальної особи.

Пунктом 6.2 ст. 6 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин передбачено, що первинні документи та облікові регістри, що пройшли обробку, бухгалтерські звіти і баланси до передачі їх до архіву підприємства, установи повинні зберігатися в бухгалтерії у спеціальних приміщеннях або зачинених шафах під відповідальністю осіб, уповноважених головним бухгалтером.

З пояснень представника позивача судом встановлено, що товарно-транспортні накладні, змінні звіти, та інші первинні бухгалтерські документи зберігаються за юридичною адресою ТОВ "БЕЛ ОІЛ", а саме за адресою: Київська область, м. Обухів, вул. Київська, 25. Розрахункові операції щодо купівлі-продажу пального проводяться через реєстратор розрахункових операцій безпосередньо на АЗС.

На підтвердження тієї обставини, що ТОВ "БЕЛ ОІЛ" здійснювало належний облік нафтопродуктів, представником позивача було надано копії первинних бухгалтерських документів на товар, а саме копію товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 22.02.2012 №Пер-000834, копію змінного звіту АЗС м. Вишневе, вул. Київська, 23 від 22.02.2012, копії змінних звітів за 22.02.2012 та за 23.02.2012, журнал обліку надходження нафтопродуктів на АЗС м. Вишневе, вул. Київська, 23 (т. 1, а.с. 8-12, 33-49).

Судом також встановлено, що журнал обліку надходження нафтопродуктів надавався до перевірки, що відображено в п 2.1.11 Акта.

Стосовно доводів відповідача про відсутність на АЗС товарно-транспортних накладних, суд зазначає наступне.

Так, згідно з п. 10.4.3 Інструкції, після завершення зміни оператором АЗС складається змінний звіт АЗС за формою №17-НП у двох примірниках, з яких один з доданими ТТН здається до бухгалтерської служби, а другий - залишається на АЗС.

В ході розгляду справи у якості свідка було допитано оператора АЗС ОСОБА_1 , який пояснив, що відповідно до вимог вищенаведеної Інструкції змінний звіт за формою №17-НП складається оператором автомобільної заправної станції після завершення зміни. Крім того зазначив, що зміна оператора автомобільної заправної станції триває з 00:00 год. по 24:00 год.

З Акта перевірки слідує, що перевірка господарської одиниці позивача розпочалась о 14:24 год. 23.02.2012.

Також свідок ОСОБА_1 підтвердив, що на момент перевірки змінний звіт за формою №17-НП не був складений, а первині документи знаходились не за місцем проведення перевірки, а в бухгалтерії ТОВ "БЕЛ ОІЛ", що знаходиться за іншою адресою, ніж автомобільна заправна станція.

При цьому, контролюючим органом не заперечувалось належне ведення позивачем бухгалтерського обліку, як і наявність відповідних товарно-транспортних накладних, за місцезнаходженням підприємства. Натомість, законом не вимагається зберігання товарно-транспортних накладних за місцем реалізації товару, у даному випадку - на АЗС.

Отже, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача у цій частині.

Також, суд критично оцінює доводи відповідача про відсутність змінного звіту АЗС за формою №17-НП, оскільки такий документ складається після завершення зміни оператором, а перевірка проводилась підчас такого періоду.

Крім того, як в Акті перевірки, так і під час розгляду даної адміністративної справи відповідачем не вказано чіткого переліку документів, які були відсутні на АЗС.

Частиною 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 73 КАС України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами ст. 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

У той же час, належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідач суду не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 2416,00 грн. (платіжне доручення від 15.03.2012 №1837). Оскільки суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, судові витрати позивача підлягають стягненню на його користь з Головного управління Державної податкової служби у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Обухівському районі Київської області Державної податкової служби від 07.03.2012 №.

Стягнути на користь Товариства з додатковою відповідальністю "БЕЛ ОІЛ" (08700, Київська обл., м. Обухів, вул. Київська, 25, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5а, ) судові витрати у сумі 2416 (дві тисячі чотириста шістнадцять) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Згідно з пунктом 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальні строки, визначені цим рішенням, продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя Басай О.В.