Справа № 640/8742/20
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Амельохін В.В.
суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року Справа № 640/8742/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Дороніної О.М.,

представника відповідача Прибильського В.Г.,

представника ПАТ «НАК «Нафтогаз України» Кулик О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційні скарги приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича та акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 квітня 2020 року у справі

за позовом ОСОБА_1 ,

акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз»

до Міністерства юстиції України,

приватного виконавця виконавчого округу

Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича,

третя особа на стороні відповідачів,

яка не заявляє самостійні вимоги

на предмет спору: акціонерне товариство

«Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»,

про визнання бездіяльності протиправною

та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (далі - позивачі) звернулися до суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач-1), приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича (далі - відповідач-2), третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про:

- визнання протиправною бездіяльності Міністерства юстиції України, що полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду скарги АТ «Дніпропетровськгаз» на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземнка А.С. від 13.04.2020 № 1304/2020;

- визнання протиправною бездіяльності приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка А.С. щодо відсутності реагування на заяву про закінчення виконавчого провадження від 29.01.2020 № 490007.2-Ск-1175-0120 та заяву про зняття арешту з коштів боржника від 29.01.2020 № 490007.2-Ск-1174-0120;

- зобов`язання відповідача розглянути зазначені заяви у відповідності до вимог чинного законодавства.

27.04.2020 позивачі звернулися до суду із заявою про забезпечення позову в цій справі, в якій просили суд:

- заборонити приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченку А.С. та будь-яким іншим державним та/або приватним виконавцям, яким пред`явлено або буде пред`явлено до виконання виконавчий документ, виданий на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 по справі № 904/1209/18 (наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 на суму 100 371 794,83 грн.), вчиняти будь-які дії щодо його примусовому виконання до набрання законної сили рішенням суду в цій справі;

- зупинити дії всіх постанов, винесених приватним виконавцем у рамках ВП № 60403353, а також інших виконавчих проваджень, відкритих ним та будь-якими іншими державними та/або приватними виконавцями з примусового виконання виконавчого документа, виданого на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 по справі № 904/1209/18 (наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 на суму 100 371 794,83 грн.) до набрання законної сили рішенням суду в цій справі;

- зупинити стягнення на підставі наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 по справі № 904/1209/18 про стягнення з АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на користь АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 18 679 583,84 грн. 3% річних, 81 075 510,99 грн. інфляційних втрат, 616 700,00 грн. витрат по сплаті судового збору до набрання законної сили рішенням суду в цій справі.

В обґрунтування заявлених вимог щодо вжиття заходів забезпечення позову позивачі стверджують про погашення боргу, зазначеного в наказі Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 по справі № 904/1209/18 в результаті здійснення взаємозаліку однорідних зустрічних вимог боржника та стягувача (АТ «НАК «Нафтогаз Україна»), а також зазначають, що внаслідок допущення виконавцем протиправної бездіяльності, яка є предметом судового спору в цій справі, з боржника продовжують безпідставно списуватися грошові кошти.

Крім того, позивачі наполягають на порушенні приватним виконавцем порядку вчинення виконавчих дій, а саме поновленні виконавчого провадження за відсутності повного тексту відповідного судового рішення, відмові в реєстрації вхідної кореспонденції, ігноруванні звернення АТ «Дніпропетровськгаз» із заявами про закінчення виконавчого провадження, які залишилися нерозглянутими.

При цьому, позивачі вказують, що вищезазначений наказ суду неодноразово передавався на виконання від одного приватного виконавця іншому, на підставі даного наказу відкривалися різні виконавчі провадження та вчинялися виконавчі дії, про які боржник не повідомлявся.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 квітня 2020 року зазначену заяву позивачів задоволено частково та застосовано наступні заходи забезпечення позову в цій справі:

- заборонено приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченку А.С. та будь-яким іншим державним та/або приватним виконавцям, яким пред`явлено або буде пред`явлено до виконання виконавчий документ, виданий на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 у справі № 904/1209/18 (наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 на суму 100 371 794,83 грн.), вчиняти будь-які дії щодо його примусового виконання до набрання законної сили рішенням суду в цій справі;

- зупинено стягнення на підставі наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 у справі № 904/1209/18 про стягнення з АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» 18 679 583,84 грн. 3% річних, 81 075 510,99 грн. інфляційних втрат, 616 700,00 грн. витрат зі сплати судового збору до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Постановляючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що приватним виконавцем не було розглянуто заяви боржника - АТ «Дніпропетровськгаз» про закінчення виконавчого провадження та про зняття арешту, не перевірено доводів боржника щодо погашення боргу шляхом взаємозаліку однорідних вимог зі стягувачем, а натомість вчиняються активні дії з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 № 904/1209/18, зокрема зі списання з рахунків боржника коштів.

При цьому, суд, керуючись статтею 150 КАС України, дійшов висновку, що в разі задоволення позову в цій справі АТ «Дніпропетровськгаз» буде необхідно докласти значних зусиль та витрат для повернення стягнутих з нього коштів та майна і для відновлення звичайної діяльності товариства, та встановив існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення судового рішення в цій справі.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач - приватний виконавець та АТ «НАК «Нафтогаз Україна» подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити постанову про відмову в задоволенні заяви позивачів про забезпечення позову в цій справі.

В обґрунтування заявлених вимог апелянти зазначають, що фактично оскаржуваною ними ухвалою суду першої інстанції зупинено виконання рішення господарського суду, яке набрало законної сили, а також стверджують, що боргові зобов`язання AT «Дніпропетровськгаз» за таким рішенням господарського суду не припинені, борг не погашено і він правомірно стягується приватним виконавцем у рамках виконавчого провадження № 60403353.

Крім того, АТ «НАК «Нафтогаз Україна» у своїй скарзі також вказує, що суд першої інстанції, відкриваючи провадження в цій справі та розглядаючи заяву позивачів про забезпечення їх позову, не перевірив підсудність даного спору та не врахував, що предметом позову є бездіяльність приватного виконавцем у межах виконавчого провадження, яке відкрито та здійснюється за рішенням господарського суду.

З цих та інших підстав апелянти вважають, що рішення суду першої інстанції прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову в цій справі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2020 відкрито апеляційне провадження, установлено строк на подання відзивів на апеляційні скарги та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем - AT «Дніпропетровська» подано відзиви на апеляційні скарги, в яких позивач просить залишити скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів апелянтів та правильності висновків суду першої інстанції і стверджуючи про відсутність боргу, повне виконання AT «Дніпропетровська» його зобов`язань перед АТ «НАК «Нафтогаз Україна» та протиправність дій приватного виконавця щодо продовження виконавчого провадження та списання коштів з рахунків боржника.

АТ «НАК «Нафтогаз Україна» подано відзив на апеляційну скаргу приватного виконавця, в якому товариство підтримує доводи зазначеного апелянта та просить задовольнити його скаргу, а також наголошує на тому, що доводи позивачів не підтверджуються жодними доказами.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2020 витребувано додаткові докази, продовжено строк розгляду справи та відкладено судовий розгляд на 23.06.2020.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін, з наступних підстав.

Обставини, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи,

01.04.2019 Господарським судом Дніпропетровської області на підставі та на виконання рішення від 01.04.2019 № 904/1209/18 видано наказ про стягнення з АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 3% річних в розмірі 18 679 583,84 грн., інфляційної складової у розмірі 81 075 510,99 грн. та витрат зі сплати судового збору в розмірі 616 700,00 грн.

21.05.2019 AT «Дніпропетровськгаз» звернулось до AT «НАК «Нафтогаз України» із заявою про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 21.05.2019 №490007.2-Ск-8683-0519, у якій заявило про повне припинення зобов`язання перед AT «НАК «Нафтогаз України» згідно з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 у справі № 904/1209/18 на загальну суму 100 371 794,83 грн.

23.10.2019 приватним виконавцем Куземченком А.С. прийнято постанову ВП № 60403353, якою відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 № 904/1209/18 про стягнення з АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 3% річних в розмірі 18 679 583,84 грн., інфляційної складової у розмірі 81 075 510,99 грн. та витрат зі сплати судового збору в розмірі 616 700,00 грн.

Зазначеною постановою з боржника також стягнуто основну винагороду приватного виконавця в розмірі 98 31 750,73 грн.

У межах вказаного виконавчого провадження постановою приватного виконавця Куземченка А.С. від 23.10.2019 накладено арешт на грошові кошти та інші цінності боржника, що обліковуються на всіх рахунках і вкладах чи перебувають на зберіганні в банках або фінансових установах України та всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику - АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», у тому числі, що знаходяться на рахунках виробничого підрозділу боржника - Самарійське виробниче управління АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз».

24.10.2019 AT «Дніпропетровськгаз» з рахунку № НОМЕР_1 (АБ «Кліринговий Дім») здійснено спробу сплатити єдиний соціальний внесок, нарахований у зв`язку з виплатою працівникам AT «Дніпропетровськгаз» заробітної плати з банківського рахунку, відкритого у АБ «Кліринговий Дім» в сумі 519 519, 88 грн., але кошти в повному розмірі були списані в рахунок погашення заборгованості в рамках ВП № 60403353.

10.02.2020 АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» звернулось до приватного виконавця із заявами від 29.01.2020 № 490007.2-Ск-1175-0120 про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та № 490007.2-Ск-11754-0120 про зняття арешту з коштів боржника.

13.04.2020 у зв`язку з тим, що вказані заяві приватним виконавцем не були розглянуті, АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» завернулося до Міністерства юстиції України зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка А.С. № 1304/2020, в якій просило перевірити факти, викладені у даній скарзі, та внести подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді припинення діяльності.

16.04.2020 з коштів АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» у межах виконавчого провадження ВП № 60403353 списано грошові кошти в розмірі 10 141 222,51 грн.

17.04.2020, 22.04.2020, 23.04.2020 з коштів АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» у межах виконавчого провадження ВП № 60403353 списано грошові кошти в розмірі 1 937 436, 85 грн.

Нормативно-правове регулювання.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У частині першій статті 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Статтями 152-154 КАС України визначено вимоги до заяви про забезпечення позову, порядок її подання та розгляду судом.

Згідно з пунктом 1-1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII судовий наказ є виконавчим документом, на підставі якого здійснюється виконання відповідного рішення.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Отже, інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано главою 10 КАС України, яка закріплює підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи його забезпечення в адміністративному процесі.

За своєю юридичною природою інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту.

Основним завданням зазначеного інституту є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Головною метою його застосування є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за наявності хоча б однієї з умов, передбачених ст. 150 КАС України, на підставі обґрунтованої заяви та доданих до неї матеріалів.

Окремо слід звернути увагу на таку правову підставу для забезпечення позову як «наявність очевидних ознак протиправності бездіяльності суб`єкта владних повноважень».

Вказані вище ознаки не мають окреслених законодавчих меж та кваліфікуючих критеріїв і в кожній конкретній справі ці поняття є оціночними.

При цьому, встановлення судом лише ознак протиправності може бути самостійною підставою для забезпечення позову і не є з юридичної точки зору тотожнім встановленню самого факту протиправності бездіяльності суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню судом при вирішенні спору по суті.

Отже, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має встановити наявність власне таких ознак, які свідчать про протиправність оскаржуваної бездіяльності поза обґрунтованим сумнівом, а не встановлювати її правомірність/протиправність на цій стадії.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 10.04.2019 (справа № 826/16509/18) та від 06.02.2019 (справа № 826/13306/18).

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи від 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» (Заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 125 Конституції України з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У частині першій статті 5 КАС України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Системний аналіз чинного законодавства дає підстави дійти висновку, що у вказаній процесуальній нормі йдеться саме про законний інтерес і за своїм смисловим навантаженням термін «законний інтерес» є тотожним «охоронюваному законом інтересу», оскільки саме законність обумовлює існування зазначеної категорії інтересу і надання інтересу законної (легітимної) охорони.

У рішенні від 01.12.2004 р. № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Таким чином, «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Перевіряючи оскаржувану ухвалу суду та аналізуючи всі доводи апелянтів, відповідно до вимог статті 308 КАС України, апеляційний суд встановив, що позивач АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», який є боржником у виконавчому провадженні № 60403353, що здійснюється на підставі наказу Господарського суду Дніпропетровської області до від 01.04.2019 № 904/1209/18, стверджує про погашення його зобов`язань перед стягувачем (ПАТ «НАК «Нафтогаз України») і звернувся до відповідача - приватного виконавця Куземченка А.С. із заявами від 29.01.2020 про закінчення зазначеного провадження та зняття арешту з його коштів, однак такі заяви відповідачем не розглянуті, існування відповідної заборгованості боржника перед стягувачем не встановлено, жодної відповіді позивачу з приводу його звернень не надано, виконавче провадження не закінчено і арешт з коштів АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» не знято.

Водночас, незважаючи на вказані заяви позивача та оскарження ним в адміністративному досудовому порядку бездіяльності приватного виконавця щодо нездійснення їх розгляду, з його рахунків приватним виконавцем 16.04.2020, 17.04.2020, 22.04.2020, 23.04.2020, 28.04.2020, 30.04.2020 продовжено списання коштів на загальну суму 12 078 659,36 грн. в рахунок погашення заборгованості за вказаним виконавчим провадженням, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, наданими позивачами на підтвердження їх доводів/т. 5 а.с. 7-64/.

Зазначені обставини вказують на наявність регламентованих пунктом 1 частини другої статті 150 КАС України правових підстав для забезпечення позову, оскільки вчинення приватним виконавцем списання з АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» заборгованості на виконання вищезазначеного виконавчого документа (наказу суду) до вирішення спору в цій справі по суті заявлених позовних вимог, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист і поновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся з позовом у цій справі.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вищевказані заяви позивача від 29.01.2020 про закінчення зазначеного виконавчого провадження та зняття арешту з його рахунків станом на 23.06.2020 не розглянуті, відповідно приватним виконавцем не перевірено доводи боржника щодо погашення його заборгованості, а натомість - продовжено здійснено її стягнення, що в сукупності вказує на наявність ознак протиправної бездіяльності приватного виконавця з розгляду вказаних заяв позивача та, відповідно, підстав для вжиття заходів забезпечення позову, регламентованих пунктом 2 частини другої статті 150 КАС України.

При цьому, доводи апелянтів про те, що боргові зобов`язання AT «Дніпропетровськгаз» за відповідним рішенням господарського суду не припинені, борг не погашено і він правомірно стягується приватним виконавцем у рамках виконавчого провадження № 60403353, судова колегія до уваги не приймає, оскільки встановлення таких обставин та перевірка правомірності/протиправності відповідних дій приватного виконавця може бути здійснена судом під час розгляду спору по суті заявлених у цій справі позовних вимог, а не при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення даного позову.

Крім того, ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження апелянтами не було надано жодних доказів на підтвердження наведених ними доводів.

Втім, згідно з вимогами статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а отже в жодному разі не може засновуватися на припущеннях.

Водночас, як зазначалось вище, позивачами доведено факт здійснення відповідачем неодноразового та регулярного списання з рахунків товариства коштів на погашення боргу за судовим наказом № 904/1209/18 після подання боржником заяви про закінчення відповідного виконавчого провадження, без розгляду такої заяви та без перевірки наведених у ній доводів щодо погашення боргу, а також докази неодноразового відкриття виконавчого провадження за одним і тим самим виконавчим документом (зазначеним судовим наказом) різними приватними виконавцями.

Таким чином, позивачами доведено наявність підстав для забезпечення їх позову в цій справі і апелянтами відповідні обставини не спростовані.

Отже, у даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави, прямо передбачені статтею 150 КАС України, для застосування заходів забезпечення позову в цій справі.

Разом з тим, перевіряючи рішення суду першої інстанції у частині щодо обрання конкретних видів забезпечення позову в цій справі та аналізуючи доводи апелянтів щодо зупинення адміністративним судом дії рішення господарського суду, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Як вбачається з вищевикладеного, оскаржувана позивачами в цій справі бездіяльність приватного виконавця, за їх твердженнями, порушує права та інтереси АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» внаслідок списання у межах виконавчого провадження № 60403353 з рахунків товариства коштів на погашення боргу, стягнутого з нього на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз» рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/1209/18, на підставі та на виконання якого видано судовий наказ від 01.04.2019.

Тобто, саме цей судовий наказ у розумінні пункту 1-1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII є одночасно й виконавчим документом та саме на його підставі приватним виконавцем здійснюється стягнення з боржника відповідних сум коштів шляхом списання з його рахунків.

Водночас, статтею 151 КАС України прямо передбачено можливість забезпечення судом позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа.

Отже, зупинення судом першої інстанції стягнення на підставі наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 № 904/1209/18 відповідає вимогам адміністративного процесуального законодавства та, з огляду на обставини цієї справи та виниклі між сторонами спірні правовідносини, застосування такого виду забезпечення позову в цій справі є ефективним та відповідає завданням адміністративного судочинства.

Перевіряючи правомірність застосування судом першої інстанції разом з вказаним видом забезпечення позову також іншого виду - заборони відповідачу та будь-яким іншим державним і приватним виконавцям вчиняти дії з примусового виконання вищезазначеного наказу суду, судова колегія зазначає, що наведеною нормою адміністративного процесуального законодавства також передбачено можливість застосування судом такого виду забезпечення позову як заборона іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

При цьому, апеляційний суд установив, що на підставі наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 № 904/1209/18 неодноразово відкривалися окремі самостійні виконавчі провадження різними приватними виконавцями (ВП № 62241223, ВП № 59350535, ВП № 59292226, ВП № 60403353), зазначений виконавчий документ передавався на виконання від одного приватного виконавця іншому (від приватного виконавця Сивокозова О.М., приватному виконавцю Шагану О .А. , а в наступному Куземченку А.С. - відповідачу в цій справі) /т. 4 а.с. 100-140/.

Отже, застосування судом першої інстанції вказаного виду забезпечення позову саме шляхом заборони не лише відповідачу, а й будь-яким іншим державним і приватним виконавцям вчиняти дії з примусового виконання вищезазначеного наказу суду, є обґрунтованим, виваженим та ефективним заходом збереження існуючого стану спірних правовідносин до їх вирішення судом і відповідає цільовому призначенню процесуального інституту забезпечення позову в адміністративній справі.

При цьому, колегія суддів також враховує висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» (Doran v. Ireland), відповідно до яких поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З приводу доводів апелянтів про те, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову не відповідають вимогам співмірності, колегія суддів зазначає, що співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Водночас, спосіб забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, зокрема, можливість настання негативних наслідків в разі незастосування заходів забезпечення позову в цій справі, колегія суддів вважає, що застосовані судом заходи забезпечення позову відповідають вимогам співмірності, а тому наведені доводи апелянтів є безпідставними.

Твердження апелянтів про те, що суд першої інстанції, відкриваючи провадження в цій справі та розглядаючи заяву позивачів про забезпечення їх позову, не перевірив підсудність даного спору та не врахував, що предметом позову є бездіяльність приватного виконавця у межах виконавчого провадження, яке відкрито та здійснюється за рішенням (наказом) господарського суду, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки предметом судового розгляду в межах цього апеляційного провадження є ухвала про забезпечення позову, а не судове рішення щодо вирішення позовних вимог по суті або процесуальна ухвала щодо відкриття провадження у адміністративній справі тощо.

Надаючи оцінку всім доводам апелянтів, судова колегія приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні видів забезпечення цього позову судом першої інстанції, зокрема, було заборонено приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченку А.С. та будь-яким іншим державним та/або приватним виконавцям, яким пред`явлено або буде пред`явлено до виконання виконавчий документ, виданий на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 у справі № 904/1209/18 (наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 на суму 100 371 794,83 грн.), вчиняти будь-які дії щодо його примусового виконання до набрання законної сили рішенням суду в цій справі.

Водночас, наведеними вище приписами пунктів 4, 5 частини першої статті 151 КАС України прямо передбачено можливість заборони будь-яким особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору, та зупинення стягнення на підставі виконавчого документа.

Отже, у цьому випадку, з огляду на вищевикладене, безпосередньо предмета спору в цій справі стосуються дії щодо стягнення на підставі виконавчого документу - наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 у справі № 904/1209/18, а не безпосередньо виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 у справі № 904/1209/18.

Приходячи до такого висновку, апеляційний суд частково приймає до уваги та враховує доводи апелянтів щодо зупинення судом першої інстанції виконання рішення суду та ще раз наголошує, що відповідно ст.151 КАСУ одним з видів забезпечення позову є зупинення стягнення за виконавчим документом, яким у спірних правовідносинах є судовий наказ.

З огляду на вказане, з метою точного та неухильного виконання наведених норм процесуального законодавства колегія суддів вважає необхідним змінити ухвалу суду першої інстанції в цій частині та викласти абзац другий її резолютивної частини в наступній редакції: «Заборонити приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченку Андрію Сергійовичу та будь-яким іншим державним та/або приватним виконавцям, яким пред`явлено або буде пред`явлено до виконання виконавчий документ - наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 у справі № 904/1209/18, вчиняти будь-які дії щодо його примусового виконання до набрання законної сили рішенням суду у справі № 640/8742/20», а в іншій частині таке судове рішення залишити без змін.

Згідно зі ст. 317 КАС України, підставами для зміни рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Таким чином, апеляційні скарги приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича та акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» підлягають задоволенню частково, а ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 квітня 2020 року - зміні.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича та акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - задовольнити частково.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 квітня 2020 року - змінити.

Викласти абзац другий резолютивної частини ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 квітня 2020 року в наступній редакції: «Заборонити приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченку Андрію Сергійовичу та будь-яким іншим державним та/або приватним виконавцям, яким пред`явлено або буде пред`явлено до виконання виконавчий документ - наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2019 у справі № 904/1209/18, вчиняти будь-які дії щодо його примусового виконання до набрання законної сили рішенням суду у справі № 640/8742/20».

В іншій частині ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 24 червня 2020 року.

Головуючий суддя

Судді