Справа № 824/94/20-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2020-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 р. м. Чернівці справа № 824/94/20-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.

за участю секретаря судового засідання Кіщук Л.І.

учасників справи:

представника позивача - Поклітар А.О.

представника відповідача - Верешка І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області

про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із вказаним позовом (з урахуванням нової редакції), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Чернівецькій області "Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії" від 09.12.2019 р. № 1508;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Чернівецькій області "Про застосування дисциплінарного стягнення" від 18.12.2019 р. № 785;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Чернівецькій області "По особовому складу" від 24.12.2019 р. № 210 о/с;

- поновити його, підполковника поліції ОСОБА_1 , на публічній службі у Головному управлінні Національної поліції в Чернівецькій області на посаді заступника відділу методичного та інформаційно-технічного забезпечення, супроводження та розвитку інформаційних систем і баз даних управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Чернівецькій області з дня вирішення спору судом по суті;

- стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з розрахунку 476,69 грн за один календарний день вимушеного прогулу до часу ухвалення рішення судом про поновлення на роботі (публічній службі).

- рішення в частині присудження середнього заробітку (грошового утримання) у межах суми стягнення за один місяць 14777,39 грн допустити до негайного виконання.

В обґрунтування позову позивач вказував, що у відповідача не було підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з служби в поліції, оскільки були відсутні докази доведеності вини у вчиненні дисциплінарного проступку, а службове розслідування проведено без урахування всіх обставин справи.

На думку позивача, висновки службового розслідування на підставі, яких видано оскаржувані накази спростовуються постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23.01.2020 р., якою провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст. 124, 122-4, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення відносно нього закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях адміністративного правопорушення.

З огляду на наведене, позивач вважає, що оскаржувані накази є протиправними та підлягають скасуванню, а він має бути поновлений на роботі.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області (далі - відповідач, ГУНП в Чернівецькій області) подало до суду письмові заперечення проти позову, відповідно до яких вважає позовні вимоги необґрунтованими, а накази ГУНП в Чернівецькій області в частині звільнення позивача зі служби в поліції правомірними, оскільки службовим розслідуванням підтверджено факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який є несумісним з проходженням служби в органах поліції, суперечить змісту Дисциплінарного статуту та Присяги працівника поліції.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити та надав пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях проти позову.

Представник позивача скористався правом, передбаченим ст. 163 КАС України, подав до суду відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 14.02.2020 р. відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі № 824/94/20-а та призначено підготовче засідання.

Цією ж ухвалою витребувано з Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області письмові докази по справі.

07.05.2020 р. сторонами в підготовчому засіданні подано заяви про закінчення підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті, у зв`язку з чим судом закінчено підготовче засідання та у той самий день розпочато розгляд справи по суті, про що 07.05.2020 р. постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

Вислухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) проходив службу в органах внутрішніх справ в Чернівецькій області з 21.03.2002 р. по 06.11.2015 р., а з 07.11.2015 р. прийнятий на службу в поліцію, звільнений з якої 24.12.2019 р., що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_2 (Т.1а.с. 8, 9, 89-92).

На момент звільнення позивач проходив службу на посаді заступника відділу методичного та інформаційно-технічного забезпечення, супроводження та розвитку інформаційних систем і баз даних управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Чернівецькій області, у званні підполковника поліції.

09.12.2019 р. заступник начальника УКЗ ГУНП в Чернівецькій області - начальник відділу ІОС полковник поліції Горбан М.К. подав на ім`я начальника ГУНП в Чернівецькій області Дмітрієва А. доповідну записку, в якій клопотав про проведення службового розслідування за фактом керування у нетверезому стані поліцейським ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_1 (Т. 1 а.с. 14-15).

09.12.2019 р. начальником ГУНП в Чернівецькій області видано наказ № 1508 "Про призначення та проведення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії", яким призначено службове розслідування по факту керування 06.12.2019 р. позивачем транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Проведення службового розслідування доручено комісії у складі: голови комісії - полковника поліції Горбан М.К., заступника начальника УКЗ ГУНП в Чернівецькій області - начальника відділу ІОС; членів комісії: майора поліції Комарова А.Ю., заступник начальника відділу оперативних розробок Чернівецького управління ДВБ НП України; майора поліції Опаєць М.М., старший інспектор відділу ЮС УКЗ ГУНП в Чернівецькій області (Т. 1 а.с. 16).

За результатами проведеного службового розслідування, створеною комісією 17.12.2019 р. складено висновок, який затверджений начальником ГУНП в Чернівецькій області 18.12.2019 р. (Т. 1 а.с. 19-25).

У висновку зафіксовано, що 06.12.2019 р. о 20 год. 56 хв. на спецлінію « 102» ГУНП в Черівецькій області надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_3 про те, що по вулиці Герцена, 93 м. Чернівці, трапилася дорожньо-транспортна пригода без потерпілих. Виїздом на місце події поліцейськими УПП в Чернівецькій області ДПП НП України, у складі: інспектора взводу №2 роти №2 УПП в Чернівецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_7 та поліцейського взводу №2 роти №2 УПП в Чернівецькій області капрала поліції ОСОБА_6 було встановлено, що водій автомобіля марки "Рено-Логан", д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , який допустив вказану ДТП, проходить службу в ГУНП в Чернівецькій області. У зв`язку із цим, на місце події було викликано поліцейських відділу ІОС УКЗ ГУНП в Чернівецькій області та Чернівецького управління ДВБ НП України.

Службовим розслідуванням встановлено, що заступник начальника відділу методичного інформаційно-технічного забезпечення, супроводження та розвитку інформаційних систем і баз даних УІАП ГУНП в Чернівецькій області підполковник поліції ОСОБА_1 будучи поза службою, керував автомобілем марки "Рено-Логан", д.н.з. НОМЕР_3 , та допустив зіткнення із припаркованим автомобілем марки "Фольксваген Гольф", д.н.з. НОМЕР_4 . За допущений адміністративний проступок поліцейські ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відносно ОСОБА_1 склали адміністративні матеріали за ст.124 та ст. 122-4 КУпАП.

Разом з цим, під час складання вказаних матеріалів, поліцейські УПП обґрунтовано запідозрили ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки з його ротової порожнини було відчутно різкий запах алкоголю, координація рухів ОСОБА_1 була порушена, помітною була зміна забарвлення його шкіряного покриву обличчя.

У зв`язку із цим, поліцейськими УПП було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою алкотестеру "Драгер" на місці події. Однак, від проходження цього огляду ОСОБА_1 відмовився, а тому йому було запропоновано проїхати до Чернівецького обласного наркологічного диспансеру для проходження медичного огляду на стан сп`яніння, на що він погодився та добровільно проїхав з поліцейськими до медичного закладу.

Разом з цим, по прибуттю до ЧОНД, ОСОБА_1 від проходження медичного освідування відмовився, що зафіксовано у висновку лікаря-нарколога від 06.12.2019 №1743. Факт відмови ОСОБА_1 від проходження медичного освідування на стан алкогольного сп`яніння в ЧОНД також зафіксований на бодікамеру поліцейських УПП в Чернівецькій області.

За керуванням транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння поліцейськими УПП відносно ОСОБА_1 було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вищевказаний перебіг подій щодо виявлення факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані сп`яніння, його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння на місці події та ЧОНД, підтверджується відомостями, викладеними у поясненні поліцейських УПП в Чернівецькій області ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , а також командира взводу №2 роти №2 батальйону УПП в Чернівецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 та поліцейського взводу №2 роти №4 УПП в Чернівецькій області рядового поліції ОСОБА_11, які теж прибули на місце ДПТ, допущене ОСОБА_1 .

Будучи опитаним у ході проведення службового розслідування, поліцейський ОСОБА_1 пояснив, що винним себе у допущеному порушенні службової дисципліни, що виразилось у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, не вважає та відмовляється надавати інші пояснення до судового рішення по його адміністративних справах.

Враховуючи вищенаведене комісія, яка проводила службове розслідування, прийшла до висновків, що ОСОБА_1 , перебуваючи на службі в Національній поліції України, будучи зобов`язаним неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, виконувати завдання щодо забезпечення публічної безпеки і порядку, сам керував транспортним засобом у стані сп`яніння, чим вчинив дії, які мають явно дискредитуючий характер, принижують звання поліцейського, негативно впливають на імідж поліції в очах громадськості, а тому несумісні із подальшим проходженням служби ОСОБА_1 в Національній поліції України.

На думку дисциплінарної комісії, вказане свідчить про порушення ОСОБА_1 службової дисципліни, яке виразилось у невиконанні ним вимог п.1 ч.1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", п.п. 1,6 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.1 розділу ІІ, п.3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, за що він, згідно ст. 11 Статуту, заслуговує на застосування дисциплінарного стягнення.

У висновку також зазначено, що обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 не встановлено (Т. 1 а.с. 23 - 26).

Судом встановлено, що у період з 09.12.2019 р. по 23.12.2019 р. позивач був тимчасово непрацездатний за станом здоров`я, що підтверджується копією довідки ДУ ТМО МВС України по Чернівецькій області від 23.12.2019 р. №304 про тимчасову непрацездатність поліцейського (Т. 1 а.с. 94).

На підставі висновків службового розслідування, 18.12.2019 р. ГУНП в Чернівецькій області видано наказ №785 "Про застосування дисциплінарного стягнення", пунктом 1 якого наказано за порушення службової дисципліни, що у виразилось у порушенні Присяги працівника поліції, вимог п.1 ч.1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", п.п. 1, 6 ч. 3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.1 розділу ІІ, п.3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 р. №1179, до заступника відділу методичного та інформаційно-технічного забезпечення, супроводження та розвитку інформаційних систем і баз даних управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_1 застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції (Т. 1 а.с. 26-28, 117).

Наказом ГУНП в Чернівецькій області "По особовому складу" від 24.12.2019 №210 о/с звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» підполковника поліції ОСОБА_1 (0077299) заступника відділу методичного та інформаційно-технічного забезпечення, супроводження та розвитку інформаційних систем і баз даних управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Чернівецькій області, з 24.12.2019 р. (Т. 1 а.с. 29, 119).

З вказаним наказом позивач ознайомився 24.12.2019 р. та висловив незгоду, що підтверджується відміткою про ознайомлення та підписом позивача в наказі (Т. 1 а.с. 119).

Вважаючи звільнення протиправним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенні, з таких міркувань.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 р. №580-VIII (далі - Закон №580-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

У відповідності до ч. 1 ст. 8 Закону №580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

В силу вимог ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (ст. 19 Закону № 580-VIII).

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15.03.2018 р. № 2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Вказаним Дисциплінарним статутом визначається сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Так, відповідно до ст. 1 та 2 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння (п. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту).

Статтею 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до ст. 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Вимогами ст. 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування проводиться.

Службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначає Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2018 р. № 893 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 р. за № 1355/32807 (далі - Порядок № 893, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 893 визначено, що службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Приписами п. 1 Розділу V Порядку № 893 визначено, що проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку (п. 4 Розділу V Порядку № 893).

Положеннями п.п. 1-6 розділу VI Порядку № 893 передбачено, що зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу. Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

У вступній частині висновку службового розслідування викладаються такі відомості: дата і місце складання висновку службового розслідування, прізвище та ініціали, посада і місце служби (роботи) голови (заступника голови) та членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; підстава для проведення службового розслідування; форма розгляду справи дисциплінарною комісією (відкрите засідання чи письмове провадження). У разі залучення до проведення службового розслідування фахівців та представника поліцейського також зазначаються їх прізвища, ініціали та статуси у службовому розслідуванні.

В описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування: обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних"), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення. В описовій частині зазначаються також відомості про залучення фахівців та результати їх участі в службовому розслідуванні.

У разі неможливості встановлення за результатами службового розслідування факту наявності/відсутності в діях (бездіяльності) поліцейського складу дисциплінарного проступку внаслідок неможливості отримання доступу до необхідних документів такі обставини розцінюються на користь поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського в разі наявності в його діянні ознак дисциплінарного проступку; відомості про списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про надсилання матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством; запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

Відповідно до п.1 та п. 2 розділу VII Порядку № 893, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Проаналізувавши наведені вище норми матеріального права, суд зазначає, що підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни. Водночас, при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його вчинено, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації.

З матеріалів справи видно, що під час проведення службового розслідування відповідач дійшов до висновку про порушення позивачем вимог про вимог п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", п.п. 1, 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.1 розділу ІІ, п.3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, за що він, згідно ст. 11 Статуту, заслуговує на застосування дисциплінарного стягнення.

У висновку зазначено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на службі в Національній поліції України, будучи зобов`язаним неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, виконувати завдання щодо забезпечення публічної безпеки і порядку, сам керував транспортним засобом у стані сп`яніння, чим вчинив дії, які мають явно дискредитуючий характер, принижують звання поліцейського, негативно впливають на імідж поліції в очах громадськості, а тому несумісні із подальшим проходженням служби ОСОБА_1 в Національній поліції України.

До таких висновків відповідач прийшов виходячи з того, що будучи поза службою, 06.12.2019 р. близько 20 год. 22 хв. позивач, в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки "Рено-Логан", д.н.з. НОМЕР_3 та допустив зіткнення із припаркованим автомобілем марки "Фольксваген Гольф", д.н.з. НОМЕР_4 . За допущений адміністративний проступок відносно позивача складено адміністративні матеріали за ст. 124, ст. 122-4, ст. 130 КУпАП.

На думку відповідача, наведена обставина підтверджується: відеозаписом перебігу подій щодо виявлення факту керування позивачем транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; його відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння на місці події та ЧОНД; відомостями, викладеними у поясненні поліцейських УПП в Чернівецькій області ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , а також командира взводу №2 роти №2 батальйону УПП в Чернівецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 та поліцейського взводу №2 роти №4 УПП в Чернівецькій області рядового поліції ОСОБА_11, які теж прибули на місце ДПТ, допущене ОСОБА_1 .

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає, що висновки службового розслідування є передчасними та необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. ст. 74 та 75 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 КАС України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 90 КАС України).

Статтею 18 Дисциплінарного статуту гарантовано забезпечення поліцейському права на захист. Так, ч. 1 цієї статті Дисциплінарного статуту встановлено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Частинами 2 та 3 ст. 18 Дисциплінарного статуту передбачено, що поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови.

Згідно ч. 6 - 11 Дисциплінарного статуту, у разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для надання пояснень. Виклик для надання пояснень надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі.

Виклик про надання пояснень надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії.

Фактом, що підтверджує отримання або неотримання поліцейським виклику про надання пояснень, є отримання органом, що проводить службове розслідування, поштового повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Поліцейський, який з поважних причин не може прибути для надання пояснень, зобов`язаний не менше ніж за добу до визначеного часу повідомити про це дисциплінарну комісію з наданням підтвердних документів.

Якщо поліцейський, викликаний для надання пояснень у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, він вважається таким, що відмовився від надання пояснень.

Отримання пояснень від поліцейського, який перебуває під вартою, здійснюється через адміністрацію місця ув`язнення шляхом його повідомлення про необхідність надіслати пояснення на зазначену дисциплінарною комісією адресу.

Пунктом 16 розділу V Порядку № 893 встановлено, що виклик поліцейського для надання пояснень у разі його відсутності на службі дисциплінарна комісія здійснює в порядку, визначеному частинами шостою - десятою статті 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Судом встановлено, що у період з 09.12.2019 р. по 23.12.2019 р. позивач був непрацездатний, отримував курс лікування в умовах стаціонару та одночасно проходив огляд медичною комісією за направленням відповідача, що підтверджується копією направлення на проходження медичного огляду № 206 від 03.12.2019 р., копією довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського № 304, випискою із медичної карти стаціонарного хворого №1546, копією свідоцтва про хворобу № 310 (Т.1 а.с. 94, 95, 96, 98).

З матеріалів справи видно, що під час відсутності позивача на службі, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю, відповідач не викликав його для надання пояснень у порядку передбаченому ч. 6 - 11 ст. 18 Дисциплінарного статуту поліції України. Вказана обставина не заперечувалася відповідачем.

Щодо пояснень, які відбиралися відповідачем 16.12.2019 р. у лікарняні палаті у позивача в приміщенні ДУ "ТМО МВС України" суд ставиться критично, оскільки вони відібрані під тимчасової непрацездатності позивача.

Отже, відповідач провів службове розслідування без дотриманням визначеної ст. 18 Дисциплінарного статуту процедури забезпечення поліцейському права на захист.

Статтею 16 Дисциплінарного статуту визначено, що службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником. У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів. До строку проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні, на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) або у відпустці. Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно із ст. 21 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одною місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарною наказу. У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.

Отже, строки проведення службового розслідування, початок перебігу строку застосування дисциплінарного стягнення, надавали відповідачу можливість, як забезпечити право на захист позивача під час дисциплінарного провадження, так надати можливість позивачу подати докази щодо своєї особи, зокрема, щодо стану свого здоров`я. Обов`язок керівника врахувати відомості про особу, яка притягається до дисциплінарної відповідальності, впливає на можливість обрання іншого заходу дисциплінарною стягнення. Однак, відповідач сам направив позивача на проходження медичного огляду щодо придатності служби в поліції, хоча висновок про стан здоров`я позивача при визначенні виду стягнення не врахував.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що відповідачем під час проведення службового розслідування не забезпечив гарантоване право на захист та не врахував стан здоров`я позивача при визначенні йому виду стягнення.

Стаття 13 Дисциплінарного статуту передбачає, що дисциплінарному стягненню у вигляді звільнення із служби в поліції можуть передувати такі дисциплінарні стягнення як, зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну службову відповідність, пониження у спеціальному званні на один ступінь, звільнення з посади.

Порядок застосування дисциплінарних стягнень врегульовано ст. 19 Дисциплінарного статуту. Так, ч. 1 цієї статті встановлено, що у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби (ч. 2 - 3 ст. 19 Дисциплінарного статуту).

Згідно ч. 4 ст. 19 Дисциплінарного статуту, обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є: 1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння; 2) вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення; 3) вчинення дисциплінарного проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого поліцейського, службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення стосовно нього; 4) настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку; 5) вчинення дисциплінарного проступку на ґрунті ідеологічної, релігійної, расової, етнічної, гендерної чи іншої нетерпимості (ч. 6 ст. 19 Дисциплінарного статуту).

У відповідності до ч. 8 ст. 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Судом встановлено, що позивач за період служби в органах внутрішніх справ та Національній поліції зарекомендував себе як працівник, здатний опрацьовувати великий обсяг інформації. Тактовний, уважний до проблем працівників колективу, керівник первинної професійної спілки. Користується авторитетом серед колег.

Наполегливий у виконані поставлених завдань та реалізації прийнятих рішень. За період проходження служби притягувався 9 разів, заохочувався 27 разів, діючих дисциплінарних стягнень не має, що підтверджується службовою характеристикою від 09.12.2019 р. підписаною начальником УІАП ГУНП у Чернівецькій області (Т. 1 а.с. 241).

Матеріалами справи підтверджується, що позивач нагороджувався знаком народної пошани ордером "Чонобильський хрест", ювілейною медаллю "25" років ПАП ОВС України, відзнаками та медалями МВС України "За відзнаку в службі" І ступеня України, "За відзнаку в службі" ІІ ступеня, "За сумлінну службу" ІІ ступеня, Подякою Чернівецького міського голови тощо, що підтверджується матеріалами справи (Т. 1 а.с. 102, 103, 104, 105, 106, 107, 108).

Розглядом справи по суті встановлено, що при визначенні позивачу дисциплінарного стягнення відповідачем не було враховано тяжкість проступку, обставини, за яких вони ним скоєні, його попередня поведінка та ставлення до виконання службових обов`язків тощо.

При визначенні міри дисциплінарного стягнення та при прийнятті оскаржуваних наказів відповідачем також не вказано мотивів надання переваги обраного виду дисциплінарного стягнення (звільнення зі служби в поліції) і не можливості застосування більш м`якого виду дисциплінарної відповідальності враховуючи обставини справи.

Суд констатує, що ні у висновку службового розслідування, ні у спірних наказах відповідачем не доведено, яка шкода була заподіяна позивачем внаслідок допущеного ним порушення та чим це підтверджується, не вказано, що саме характеризує проступок позивача з найтяжчої сторони, враховуючи те, що звільнення як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Під час розгляду справи по суті, відповідачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що позивач керував транспортним засобом та перебував в стан алкогольного сп`яніння.

Суд звертає увагу, що на відеозаписах з нагрудних камер поліцейських УПП у Чернівецькій області не зафіксовано факт керування позивачем 06.12.2019 р. транспортним засобом Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_3 .

Крім того, суд зазначає, що під час дослідження відеозаписів з нагрудних камер не встановлено порушення координації рухів позивача, вираженого тремтіння пальців рук, різкої зміни забарвлення шкірного покриву обличчя тощо.

На думку відповідача, факт відмови ОСОБА_1 від проходження медичного освідування на стан алкогольного сп`яніння підтверджується відомостями, викладеними у поясненні поліцейських УПП ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Суд критично ставиться до таких показань, оскільки вони, ураховуючи відсутність будь-яких інших доказів підтвердження стану алкогольного сп`яніння, не можуть бути беззаперечним свідченням учинення особою адміністративного правопорушення.

Більше того, що у матеріалах справи містяться пояснення працівників поліції, які є співробітниками відповідача, що ставить під сумнів їх незацікавленість.

Відтворенням відеозапису з нагрудних камер працівників УПП у Чернівецькій області щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності встановлено, що дана відеозйомка є переривчастою. Нагрудні камери періодично вмикалися та вимикалися. Під час відтворення відеозапису встановлено відсутність всіх епізодів з моменту спілкування працівників поліції з позивачем. Крім того, відсутнє відео, де позивач керував транспортним засобом, спілкується з лікарем-наркологом, перебуває у медичному закладі.

Наведені обставини ставлять під сумнів належність, допустимість, достовірність та достатність відеозапису з нагрудних камер працівників УПП у Чернівецькій області.

Згідно ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Суд зазначає, що обов`язковою складовою дисциплінарною проступку є вина у вигляді прямого чи опосередкованого наміру, тобто має бути доведено, що позивач хотів чи свідомо допускав настання певних несприятливих наслідків, без наявності або недоведеності вини не може бутті застосоване дисциплінарне стягнення.

Разом з тим, матеріали службового розслідування не міститься жодних доказів звернення до поліції потерпілих та відсутні будь-які документи, які б свідчили про факт перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння, жодних пояснень у очевидців події відповідач під час службового розслідування не відбирав.

Отже, обставини викладені у висновку службового розслідування, проте, що позивачособисто керував транспортним засобом у стані сп`яніння, чим вчинив дії, які мають явно дискредитуючий характер, принижують звання поліцейського, негативно впливають на імідж поліції в очах громадськості, а тому несумісні із подальшим проходженням служби позивачем в Національній поліції України не підтверджені належними допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до переконання, що всупереч наведених норм матеріального права, під час проведення службового розслідування дисциплінарною комісією не здійснено відповідного збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок позивача з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Таким чином, відповідачем не надано належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами порушення службової дисципліни позивачем, що виразилась у недотриманні Присяги працівника поліції, а тому притягнення його до дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є необґрунтованим і протиправним.

Суд зауважує, що за приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Тобто, протокол про адміністративне правопорушення, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, пояснення поліцейських ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , а також відеозаписи з нагрудних камер поліцейських в розумінні ст. 251 КУпАП є доказами саме у справі про адміністративне правопорушення.

Між тим, в судовому засіданні представник відповідача наголошував на тому, що позивача притягнуто до відповідальності саме за порушення службової дисципліни, що проявилось у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а не за вчинення адміністративного правопорушення.

З даного приводу суд зазначає, що лише судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення можливо встановити вину особи у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки таке рішення приймається із повним з`ясуванням усіх обставин адміністративного правопорушення та дотриманням прав та законних інтересів особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Положення ч. 4 та 6 ст. 78 КАС України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З матеріалів справи видно, що постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23.01.2020 р. у справі № 725/7000/19, яка набрала законної сили 03.02.2020 р., провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124, 130 ч. 1 КУпАП.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що обставини, які стали підставою для накладення на позивача дисциплінарного стягнення та його звільнення не знайшли свого обґрунтованого підтвердження та не вказують у достовірний спосіб на протиправну поведінку позивача, яка може мати своїм наслідком звільнення зі служби в поліції у порядку дисциплінарного стягнення.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положення ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положення ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи правомірність рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 2 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваних наказів від 18.12.2019 р. № 785 "Про застосування дисциплінарного стягнення" та від 24.12.2019 р. № 210 о/с "По особовому складу», а тому вони (накази) є протиправними та підлягають скасуванню, а адміністративний позов у в цій частині - задоволенню.

Враховуючи, що Законом України "Про Національну поліцію" не врегульовано питання поновлення на службі, суд застосовує в даному випадку норми Кодексу законів України про працю (далі - КЗпП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП України).

Згідно із п. 2 та 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи висновок суду про протиправність та скасування оскаржуваних наказів, а також беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 235 КЗпП України, позивача необхідно поновити на посаді заступника відділу методичного та інформаційно-технічного забезпечення, супроводження та розвитку інформаційних систем і баз даних управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Чернівецькій області з 25.12.2019 р., допустивши рішення в частині поновлення на роботі до негайного виконання.

Оскільки судом встановлено факт протиправності звільнення позивача із займаної посади, відтак, період часу 25.12.2019 р. по 11.06.2020 р. (114 робочих днів) є періодом вимушеного прогулу позивача, а втрачений за цей час заробіток, відповідно до вимог чинного законодавства України, підлягає відшкодуванню, виходячи з розміру середньоденного заробітку за останні два місяці, що передували звільненню.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Із п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Згідно архівної відомості ГУНП в Чернівецькій області № 2 від 03.01.2020 р. середньоденний заробіток позивача на день звільнення становив 401,97 грн, який проведений виходячи з календарних, а не робочих днів на місяць (Т.1 а.с. 141).

Пунктом 6 розділу III "Окремі питання виплати грошового забезпечення" Порядку та умову виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 р. №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 р. за № 669/28799 встановлено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про стягнення з ГУНП в Чернівецькій області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу 25.12.2019 р. по 11.06.2020 р. в сумі 45824,58 грн (114 робочих дні Х 401,97 грн).

Враховуючи наведене, рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць, підлягає негайному виконанню.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу ГУНП в Чернівецькій області "Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії" від 09.12.2019 р. № 1508, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Стаття 5 КАС України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Отже, право на захист можна визначити як надану правомочній особі можливість застосування заходів правоохоронного характеру для відновлення її порушених прав чи таких, що оспорюються.

Право на захист є самостійним суб`єктивним правом, яке з`являється у власника прав лише в момент їх порушення або оспорювання і реалізується в межах охоронюваних правовідносин, які виникли при цьому.

Відтак, захист порушених прав, свобод та інтересів особи є похідним, тобто передбачає наявність встановленого факту їх порушень.

Крім того, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Системний аналіз наведених норм КАС України свідчить, що судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий виключно щодо інтересу, порушеного протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень за наявності між ними та порушенням причинно-наслідкового зв`язку умови порушення її прав.

Отже, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Таким чином, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Отже, позивач, звертаючись з адміністративним позовом, на власний розсуд, тобто суб`єктивно, визначає, що його права порушені рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, проте такі рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Суд вважає за необхідне зазначити, що право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у ст. 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом, ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист, адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинені ними при здійсненні владних управлінських функцій, цими рішеннями, діями чи бездіяльністю порушені або порушуються права чи свободи позивача.

Суд зазначає, що оскаржуваний наказ від 09.12.2019 р. № 1508 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії» не породжує, не змінює та не припиняє права та обов`язки позивача у сфері публічно-правових відносин.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до переконання, що позовна вимога про визнання наказу ГУНП в Чернівецькій області "Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії" від 09.12.2019 р. № 1508 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 72 - 77, 243, 245, 246 та 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 18.12.2019 р. № 785 "Про застосування дисциплінарного стягнення" в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 24.12.2019 р. № 210 о/с "По особовому складу" в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) статті 77 Закону України "Про національну поліцію" підполковника поліції ОСОБА_1 заступника відділу методичного та інформаційно-технічного забезпечення, супроводження та розвитку інформаційних систем і баз даних управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Чернівецькій області з 24.12.2019 р.

4. Поновити підполковника поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді заступника відділу методичного та інформаційно-технічного забезпечення, супроводження та розвитку інформаційних систем і баз даних управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Чернівецькій області з 25.12.2019 р.

6. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 25.12.2019 р. по 11.06.2020 р. в сумі 45824,58 грн.

7. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника відділу методичного та інформаційно-технічного забезпечення, супроводження та розвитку інформаційних систем і баз даних управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Чернівецькій області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць, підлягає до негайного виконання.

8. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

За приписами п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повне судове рішення складено 22.06.2020 р.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 (адреса фактичного проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області (вулиця Головна, 24, місто Чернівці, ).

Суддя В.К. Левицький