Справа № 640/2428/19
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2428/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Кобаля М.І., Сорочка Є.О.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2020 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - 06 лютого 2020 року) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євронет Україна» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.01.2019 № 2, № 2, № 2 та № 2, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2020 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Євронет Україна» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.01.2019, а саме: № 2, № 2, № 2 та № 2.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що прийняті податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, у зв`язку з наступним. Так, позивач зазначає, що ГУ ДФС у м. Києві в період з 29.10.2018 по 16.11.2018 проведено перевірку ТОВ «Євронет Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, валютного - за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 по 30.06.2018, за результатами якої складено Акт перевірки № 789/26-15-14-02-04/3299617 від 23.11.2018 (далі - Акт перевірки, Акт первинної перевірки), якою встановлено порушення ТОВ «Євронет Україна»: п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 64 029 633 грн., в тому числі за півріччя 2018 року у сумі 64 029 633 грн. п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 4 793 грн., в тому числі: за вересень 2015 року у сумі 133 грн.; за жовтень 2015 року у сумі 201 грн.; за листопад 2015 року у сумі 3 грн.; за березень 2016 року у сумі 25 грн.; за червень 2016 року у сумі 480 грн.; за вересень 2016 року у сумі 683 грн.; за жовтень 2016 року у сумі 1773 грн.; за листопад 2016 року у сумі 508 грн.; за грудень 2016 року у сумі 121 грн.; за січень 2017 року у сумі 250 грн.; за жовтень 2017 року у сумі 606 грн.

п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України щодо своєчасності реєстрації податкової накладної за червень 2017 року.

п. 51.1 ст. 51, п. 70.16 ст. 70, пп. 176.2 «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України та п. 3.11 розділу 3 «Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку», щодо подання з помилками податкових розрахунків (форма № 1ДФ) за IV квартал 2016 року - ІІ квартал 2018 року.

пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 з урахуванням пп. «е» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, пп. 164.5 ст. 164, п. 171.2 «а» ст. 171 ПК України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету в періоді, що перевірявся, на загальну суму 14 710, 78 грн.

пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 з урахуванням пп. «е» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 171.2 «а» ст. 171, пп. 1.5 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ, пп. 1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування військового збору до бюджету в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 026, 26 грн.

п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», щодо несвоєчасного подання звітності про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за квітень 2018 року.

Не погоджуючись з висновками Акту перевірки в частині правомірності висновків контролюючого органу про завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 64 029 633 грн., позивачем було подано відповідні заперечення.

За результатами розгляду заперечень ТОВ «Євронет Україна», ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення про проведення позапланової виїзної документальної перевірки з питань, що стали предметом оскарження.

На підставі Наказу ГУ ДФС у м. Києві від 11.12.2018 № 18113 призначено позапланову виїзну документальну перевірку позивача - ТОВ «Євронет Україна» з питань, що стали предметом оскарження.

02.01.2019 ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Євронет Україна», з питань, що стали предметом оскарження.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем складено Акт перевірки від 02.01.2019 № 1/26-15-14-02-04/34299617 (далі - Акт перевірки, Акт вторинної перевірки), яким встановлено наступні порушення, допущені ТОВ «Євронет Україна»:

п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 64 029 633 грн., в тому числі за півріччя 2018 року у сумі 64 029 633 грн.

п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 4 793 грн., в тому числі: за листопад 2015 року у сумі 3 грн.; за березень 2016 року у сумі 25 грн.; за червень 2016 року у сумі 480 грн.; за вересень 2016 року у сумі 683 грн.; за жовтень 2016 року у сумі 1773 грн.; за листопад 2016 року у сумі 508 грн.; за грудень 2016 року у сумі 121 грн.; за січень 2017 року у сумі 250 грн.; за жовтень 2017 року у сумі 606 грн.

п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України щодо своєчасності реєстрації податкової накладної за червень 2017 року.

п. 44.1 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України.

На підставі Акту перевірки відповідачем складено податкові повідомлення-рішення від 25.01.2019, а саме: № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 5561 грн., з них 1112 грн. за штрафними фінансовими санкціями; № 2, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 64 029 633 грн.; № 2, яким застосовано штрафні (фінансові санкції (штрафи) у сумі 510 грн.; № 2, яким застосовано штраф в сумі 9 грн. 50 коп.

Позивач вважає висновки ГУ ДФС у м. Києві, викладені в Акті перевірки, помилковими, а податкові повідомлення-рішення такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві (04655, вул. Шолуденка, 33/19, ) податкове повідомлення-рішення від 25.01.2019 №2 (форма «Р»), яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 5 561,00 грн., з них: 1 112,00 грн. за штрафними фінансовими санкціями;

Визнано протиправним та скасовано прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві (04655, вул. Шолуденка, 33/19, ) податкове повідомлення-рішення від 25.01.2019 №2 (форма «П»), яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 64 029 633,00 грн.;

Визнано протиправним та скасоване прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві (04655, вул. Шолуденка, 33/19, ) податкове повідомлення-рішення від 25.01.2019 №2 (форма ПС»), яким застосовано штрафні (фінансові санкції (штрафи) у сумі 510,00 грн.;

Визнано протиправним та скасовано прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві (04655, вул. Шолуденка, 33/19, ) податкове повідомлення-рішення від 25.01.2019 №2 (форма «Н»), яким застосовано штраф в сумі 09 грн. 50 коп.;

В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що ГУ ДФС у м. Києві в період з 29.10.2018 по 16.11.2018 проведено перевірку ТОВ «Євронет Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, валютного - за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 по 30.06.2018, за результатами якої складено Акт перевірки № 789/26-15-14-02-04/3299617 від 23.11.2018 (далі - Акт перевірки, Акт первинної перевірки), якою встановлено порушення ТОВ «Євронет Україна»:

п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 64 029 633 грн., в тому числі за півріччя 2018 року у сумі 64 029 633 грн.

п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 4 793 грн., в тому числі: за вересень 2015 року у сумі 133 грн.; за жовтень 2015 року у сумі 201 грн.; за листопад 2015 року у сумі 3 грн.; за березень 2016 року у сумі 25 грн.; за червень 2016 року у сумі 480 грн.; за вересень 2016 року у сумі 683 грн.; за жовтень 2016 року у сумі 1773 грн.; за листопад 2016 року у сумі 508 грн.; за грудень 2016 року у сумі 121 грн.; за січень 2017 року у сумі 250 грн.; за жовтень 2017 року у сумі 606 грн.

п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України щодо своєчасності реєстрації податкової накладної за червень 2017 року.

п. 51.1 ст. 51, п. 70.16 ст. 70, пп. 176.2 «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України та п. 3.11 розділу 3 «Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку», щодо подання з помилками податкових розрахунків (форма № 1ДФ) за IV квартал 2016 року - ІІ квартал 2018 року.

пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 з урахуванням пп. «е» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, пп. 164.5 ст. 164, п. 171.2 «а» ст. 171 ПК України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету в періоді, що перевірявся, на загальну суму 14 710, 78 грн.

пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 з урахуванням пп. «е» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 171.2 «а» ст. 171, пп. 1.5 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ, пп. 1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування військового збору до бюджету в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 026, 26 грн.

п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», щодо несвоєчасного подання звітності про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за квітень 2018 року.

10.12.2018 ГУ ДФС у м. Києві на підставі Акту перевірки від 23.11.2018 було прийнято наступні повідомлення-рішення: № , № , № , а також рішення № про застосування штрафних санкцій.

Не погоджуючись з висновками Акту перевірки в частині правомірності висновків контролюючого органу про завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 64 029 633 грн., позивачем було подано відповідні заперечення.

За результатами розгляду заперечень ТОВ «Євронет Україна» прийнято рішення про проведення позапланової виїзної документальної перевірки з питань, що стали предметом оскарження.

На підставі Наказу ГУ ДФС у м. Києві від 11.12.2018 № 18113 призначено позапланову виїзну документальну перевірку позивача - ТОВ «Євронет Україна» з питань, що стали предметом оскарження.

02.01.2019 ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Євронет Україна», з питань, що стали предметом оскарження.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем складено Акт перевірки від 02.01.2019 № 1/26-15-14-02-04/34299617 (далі - Акт перевірки, Акт вторинної перевірки), яким встановлено наступні порушення, допущені ТОВ «Євронет Україна»:

п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 64 029 633 грн., в тому числі за півріччя 2018 року у сумі 64 029 633 грн.

п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 4 793 грн., в тому числі: за листопад 2015 року у сумі 3 грн.; за березень 2016 року у сумі 25 грн.; за червень 2016 року у сумі 480 грн.; за вересень 2016 року у сумі 683 грн.; за жовтень 2016 року у сумі 1773 грн.; за листопад 2016 року у сумі 508 грн.; за грудень 2016 року у сумі 121 грн.; за січень 2017 року у сумі 250 грн.; за жовтень 2017 року у сумі 606 грн.

п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України щодо своєчасності реєстрації податкової накладної за червень 2017 року.

п. 44.1 ст. 44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України.

На підставі Акту перевірки відповідачем складено податкові повідомлення-рішення від 25.01.2019, а саме: № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 5561 грн., з них 1112 грн. за штрафними фінансовими санкціями; № 2, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 64 029 633 грн.; № 2, яким застосовано штрафні (фінансові санкції (штрафи) у сумі 510 грн.; № 2, яким застосовано штраф в сумі 9 грн. 50 коп.

Позивач користуючись своїм правом подав письмові заперечення на Акт перевірки від 02.01.2019, однак, за результатами їх розгляду ГУ ДФС у м. Києві надано відповідь від 23.01.2019, відповідно до якої висновки Акта перевірки від 02.01.2019 № 1/26-15-14-02-04/34299617 залишено без змін, а заперечення - без задоволення.

Не погоджуючись із висновками перевірки та винесеними за її результатами податковими повідомленнями-рішеннями від 25.01.2019, а саме: № 2, № 2, № 2 та № 2, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

За змістом пп. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 ПК України підставою для позапланової перевірки платника податків, зокрема, є подання таким платником податків в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи в порядку, визначеному п. 44.7 ст. 44 цього Кодексу… в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки… у разі, коли платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були дослідженні під час перевірки, та об`єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження.

Викладене вище свідчить про те, що підставою для повторної перевірки можуть бути не всі питання/обставини, з якими не погодився платник податків у запереченнях, а лише ті, об`єктивний розгляд яких не можливий без такої повторної перевірки.

Так, з Акту перевірки вбачаться, що відповідачем зроблено висновок про завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 64 029 633 грн., в тому числі за півріччя 2018 року у сумі 64 029 633 грн.

Висновок контролюючого органу зроблено за наслідком здійснення ним аналізу відображення в бухгалтерському та податковому обліку операцій ТОВ «Євронет Україна» з Evronet Card S.A. (Греція), EFT Servises Holding B.V. (Нідерланди), вітчизняними постачальниками, собівартість послуг яких є завищеною.

З матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом в Акті первинної перевірки встановлено, що між ТОВ «Євронет Україна» та Evronet Card S.A. (Греція) було укладено договір № 03052010 від 03.05.2010 «Про надання консультаційних послуг з питань комерційної діяльності та управління». Сума заборгованості ТОВ «Євронет Україна» за надані нерезидентом послуги згідно договору становить 905 313, 34 дол. США . протягом перевіряє мого періоду розрахунок з нерезидентом не здійснювався. Будь-яких зауважень щодо факту надання послуг за договором у працівників відповідача не було. Порушень ведення бухгалтерського та/або податкового обліку за операціями з вказаним нерезидентом - податковим органом не встановлено.

Разом з тим, за наслідками первинної перевірки відповідач дійшов висновку, що зобов`язання ТОВ «Євронет Україна» по оплаті отриманих послуг від нерезидента за договором № 03052010 від 03.05.2010 відсутні, оскільки між сторонами 31.12.2017 була укладена Угода про припинення «Договору надання послуг з управління та супроводу реалізації». Аналізуючи текст даної Угоди податковий орган дійшов висновку , що «припинення договору відміняє всі домовленості між Сторонами, в тому числі щодо здійснення оплати за раніше надані послуги».

З наявних у матеріалах справи заперечень вбачається, що ТОВ «Євронет Україна» зазначило про те, що Угода про припинення від 31.12.2017 не має ніякого відношення до Договору № 03052010 від 03.05.2010, що вбачається як із зовнішніх реквізитів цих документів так і зі змісту цих документів. Зазначеною угодою було припинено договір від 22.03.2010.

Після проведеної повторної перевірки контролюючим органом зроблено нове мотивування, згідно з яким ТОВ «Євронет Україна» зобов`язано було відобразити у складі доходу суму безоплатно отриманих послуг від нерезидента та позбавлялося права на нарахування курсових різниць, з огляду на те що відповідно до Законодавства України припинення договору за згодою сторін вказує, що зобов`язання передбачене цим договором також припиняється за згодою сторін.

Викладене свідчить про те, що податковий орган погодився з платником податків в тому, що Угода про припинення від 31.12.2017 не має ніякого відношення до Договору № 03052010 від 03.05.2010, про відсутність порушень бухгалтерського та податкового обліку підприємства за умови, якщо вважати що зобов`язання з оплати послуг по Договору № 0305210 від 03.05.2010 не є припиненими.

Таким чином, єдиним питанням по взаємовідносинам з грецьким підприємством, щодо якого виник спір між ТОВ «Євронет Україна» та контролюючим органом є: чи припиняється зобов`язання, яке виникло на підставі договору, в разі припинення дії такого договору за взаємною згодою сторін у зв`язку із закінченням строку дії останнього, з урахуванням що зобов`язання однієї з сторін договору на момент його припинення, залишилося не виконаним і жодний, укладений між сторонами документ, або фактичні обставини не дають підстав вважати про досягнення між ними згоди про припинення такого зобов`язання.

Щодо посилання податкового органу щодо припинення зобов`язання колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що під час первинної перевірки у відповідь на запит податкового органу платником податків було надано копію Договору № 0305210 від 03.05.2018, акти виконаних робіт та звіти про надання послуг. Крім того, у вказаній відповіді ТОВ «Євронет Україна» вказало на те, що Договір припинено 31.12.2016 року, при цьому жодного посилання на Угоду від 31.12.2017 року дана відповідь не містила.

У відповідь на запит про надання документів під час повторної перевірки, платник податків повідомив, що Договір № 0305210 від 03.05.2010 припинив свою дію 31.12.2016 на підставі п. 3.2 Договору та відповідно до взаємної згоди сторін. Також, у відповіді платником податків було зазначено, що припинення вказаного договору у зв`язку з небажанням сторін продовжувати дію договору, в жодному випадку не може свідчити про звільнення сторін від зобов`язань, що виникли за час дії договору.

Згідно з п. 3.1. Договору № 0305210 від 03.05.2010 строк договору закінчується 03.12.2010. У відповідності до вимог п. 3.2. цього Договору за умови відсутності письмових заяв сторін про припинення дії Договору у зв`язку із закінченням строку його дії на протязі семи календарних днів з цієї дати, Договір вважається пролонгованим на один календарний рік і на тих самих умовах. Враховуючи передбачену договором автоматичну пролонгацію його дії, він продовжувався і після 2010 року до тих пір, поки сторони не виявили бажання припинити дії цього договору.

Разом з тим, у межах дії договору нерезидентом надавалися послуги, які залишилися неоплаченими зі сторони ТОВ «Євронет Україна» на момент припинення договору.

Таким чином, жодна з правових норм Господарського кодексу України, на які посилався контролюючий орган в Акті повторної перевірки, а саме: ст.ст. 173, 180, 188, 202 ГК України, не дає підстави ототожнювати поняття «зобов`язання» та «договір», а тому, суд приходить до висновку, що саме по собі припинення дії двостороннього правочину не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах перевірки контролюючим органом не було встановлено, що сторонами разом із припиненням договору, також було припинено і зобов`язання з оплати послуг, яке виникло на підставі цього договору, та залишилося невиконаним ТОВ «Євронет Україна».

Також, не було встановлено податковим органом і того, що несплачений борг українського суб`єкта господарювання був прощений йому нерезидентом.

Щодо взаємовідносин з EFT Servises Holding B.V. (Нідерланди), зазначає наступне.

Контролюючим органом було встановлено, що даний нерезидент є засновником позивача - ТОВ «Євронет Україна» і між вказаними підприємствами було укладено договір позики, за умовами якого українське підприємство отримало, однак, не повернуло на момент перевірки 3 008 000 дол. США.

ГУ ДФС у м. Києві з посиланням на вимоги п. 9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів» зроблено висновок, що EFT Servises Holding B.V. є пов`язаною особою з ТОВ «Євронет Україна» (господарською одиницею за межами України). Відтак ТОВ «Євронет Україна» було завищено дохід від операційної курсової різниці по заборгованості, що виникла внаслідок отримання позики, у загальній сумі 36 66900 грн., а також завищено суму інших операційних витратна суму 76 133 264 грн.

Такий висновок контролюючого органу є помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до положень п. 9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів», на який посилався відповідач, курсові різниці виникають щодо дебіторської заборгованості або зобов`язань із господарською одиницею за межами України, погашення яких не планується і не є ймовірним в найближчій перспективі, відображаються у складі іншого додаткового капіталу та відображаються в іншому сукупному доході.

Водночас, в п. 4 вказаного стандарту зазначено, що господарська одиниця за межами України, а саме - дочірнє, асоційоване, спільне підприємство, філія, представництво або інший підрозділ підприємства, які перебувають або ведуть господарську діяльність за межами України.

Згідно такого визначення господарською одиницею за межами України може вважатися суб`єкт господарювання, який створений та залежний від волі саме компанії, яка проводить діяльність на території України.

Проте, у випадку взаємовідносин між ТОВ «Євронет Україна» із засновником, саме українське підприємство є залежним, а не навпаки.

Ні положення вищезазначеного стандарту бухгалтерського обліку, ні інші положення податкового законодавства не дають підстав та не уповноважують податкові органи діяти за аналогією.

Щодо розрахунків з вітчизняними постачальниками, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що жодних обставин, які потребували перевірки з вказаного питання повторно не було, жодних дій, спрямованих на проведення повторного дослідження питання під час повторної перевірки вчинено також не було.

Як свідчать матеріали вказане питання не є таким, що потребувало повторної перевірки, а дозвіл на таку повторну перевірку не відповідає вимогам Податкового кодексу України.

З питання формування витрат за господарськими операціями 2012-2014 року необхідно зазначити наступне.

Відповідачем було зроблено висновок щодо протиправності віднесення платником податків до складу витрат 2015-2016 років вартості послуг, отриманих у 2012-2014 роках. На думку контролюючого органу віднесення в податковому обліку до складу витрат іншого звітного періоду, витрат, які були здійснені в попередніх періодах, завищує собівартість реалізованих робіт і послуг.

При цьому податковим органом не заперечується оплата платником податків коштів за послуги 2012-2014 років в тих періодах, коли вказані послуги надавалися, а також здійснене ТОВ «Євронет Україна» резервування майбутніх витрат для їх подальшого відображення в податковому обліку.

Згідно вимог Інструкції про застосування плану рахунків бухгалтерського обліку, активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій підприємством ведеться узагальнення інформації про рух коштів, які за його рішенням резервуються для забезпечення майбутніх витрат і платежів і включення їх до витрат поточного періоду (рахунок 47 «Забезпечення майбутніх витрат» і платежів).

Так, майбутні витрати ТОВ «Євронет Україна», що виникли у 2012-2014 роках та щодо яких не були отримані акти, платником податків, у відповідності до вищенаведених вимог законодавства, та у встановлений ним спосіб, були зарезервовані згідно правил бухгалтерського обліку на рахунку - субрахунок 474. Надходження на підприємством Актів за вказаний період, які є первинними документами, було відображено в регістрах бухгалтерського обліку одночасно із зменшенням суми резерву, що був створений обліку по цих операціях в період виникнення затрат.

Викладене свідчить про те, що жодного впливу на фінансовий результат періоду, що перевірявся не було.

Вказана обставина контролюючим органом не врахована, крім того, залишено поза увагою принцип бухгалтерського обліку та звітності - превалювання сутності над формою

Наведені ж відповідачем норми П(С)БО № 16, а також Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не спростовують факту пов`язаності з господарською діяльністю ТОВ «Євронет Україна», встановлених податковим органом операцій 2012-2014 років, а саме зазначена обставина є визначальною при формуванні витрат підприємства.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № 2 від 25.01.2019, яким застосовано штрафні санкції за ненадання документів під час проведення перевірки.

Як передбачено ст. 85.2 ПК України обов`язок платника податків надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

З матеріалів справи вбачається, що запитом контролюючого органу вимагалося надання договору надання послуг з управління та супроводу реалізації від 22.03.2010, укладеного між позивачем та Evronet Card S.A. (Греція), та відповідні первинні документи щодо надання послуг в межах вказаного договору за період з 01.01.2015 по дату припинення договору, а також надати визначену цим запитом інформацію.

ТОВ «Євронет Україна» було відмовлено у наданні договору та інших, складених на виконання цього договору, первинних документів з обґрунтуванням, що протягом перевіряємого періоду операції по цьому договору не здійснювалися, а вимоги контролюючого органу щодо надання документів, які не відносяться до періоду та предмету перевірки є перевищенням владних повноважень та порушенням чинного законодавства.

Таким чином, відмова позивача в наданні документів є обґрунтованою та правомірною, а отже спірне повідомлення-рішення № 2 є протиправним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України наведені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, якими є, зокрема, прийняття (вчинення) таких рішень, (дій, бездіяльності) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно і всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, однією із позовних вимог ТОВ «Євронет Україна» є стягнення з ГУ ДФС у м. Києві шкоди в розмірі 57 100, 19 грн. В обґрунтування вказаних вимог, позивач посилався на те, що при підготовці та розгляді заперечень на акт первинної та повторної перевірок, платник податків користувався правою допомогою адвокатів Адвокатського об`єднання «Інтегрітес». Розмір понесених збитків, позивач оцінює у розмірі сплаченої суми на правову допомогу, яка була понесена позивачем під час підготовки відповідних заперечень і складає 57 100,19 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №381 від 31.01.2019 та №386 від 05.02.2019.

Оцінивши вказані пояснення, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, з огляду на наступне.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно вимог ч. 5 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким, чином, звертаючись із даними позовними вимогами, позивач повинен обґрунтувати у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно та якими доказами це підтверджується. Тобто, збитками є майнова шкода, спричинена незаконним рішенням суб`єкта владних повноважень.

У той же час, як слідує зі змісту позовної заяви, позивач просив суд відшкодувати останньому шкоду, заподіяну рішеннями суб`єкта владних повноважень. Однак, при дослідженні вказаної справи, суд встановив, що вказані витрати за своєю правовою природою не є фінансовими збитками, заподіяними протиправним рішенням суб`єкта владних повноважень, а є витратами на професійну правничу допомогу.

Крім того, позивачем не було надано суду доказів на підтвердження причинно - наслідкового зв`язку між діями суб`єкта владних повноважень та завданими йому збитками.

Колегія суддів звертає увагу позивача, що питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України . Відповідно до частини 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення шкоди у розмірі 57 100, 19 грн.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач правомірність своїх дій та прийнятих рішень не довів, натомість доводи позивача знайшли своє підтвердження та обґрунтування.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить частковом задовольнити.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 22 червня 2020 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: М.І. Кобаль,

Є.О. Сорочко