Справа № 202/1227/20
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2020 року Справа № 202/1227/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
24 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до Лівобережного об`єднаного управління в м.Дніпрі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, з урахуванням уточненої позовної заяви від 28.04.2020, в якій просить суд:
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 29 жовтня 2010 року їй була призначена пенсія по вислузі років як працівнику освіти згідно з п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак виплату пенсії було припинено з 01 листопада 2010 року, у зв`язку із працевлаштуванням ОСОБА_1 в КЗ «Ювілейна середня загальноосвітня школа №1» 2-3 ступенів на посаді заступника директора з виховної роботи. На вказаній посаді позивач працювала до 30 травня 2019 року та того ж дня вона звернулася до Головного управління ПФУ у Дніпропетровській області з заявою про призначення їй пенсії за віком вперше, оскільки на дату звернення до відповідача позивач досягла пенсійного віку.
07.10.2019 ОСОБА_1 звернулася до відповідача з листом щодо перерахунку пенсії та отримала відповідь від 18.10.2019 № 7485/Д-09, з якої дізналася про поновлення виплати пенсії з 30.05.2019, у зв`язку з переходом на пенсію за віком відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Таким чином відповідач повідомив про відмову у призначенні пенсії за віком вперше, оскільки пенсійна справа ОСОБА_1 вже відкрита, була поновлена та здійснено переведення на пенсію за віком.
Не погоджуючись із означеним рішенням відповідача, вважаючи його необґрунтованим та протиправним, позивач звернувся до суду з позовом.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2020 року адміністративну справу № 202/1227/20 передано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 травня 2020 року адміністративний позов у справі № 202/1227/20 прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Також, до суду надійшли додаткові пояснення відповідача від 04.06.2020 вх. №7334/20, в яких Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило, що відповідно до матеріалів, які містяться в пенсійній справі ОСОБА_1 , відсутні докази, які б підтверджували письмове звернення позивача до управління ПФУ щодо виплати одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком відповідно до п. 71 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З огляду на те, що позивач не зверталася до відповідача із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги, у відповідача не було жодних правових підстав щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 29 жовтня 2010 року звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років. Управлінням ПФУ було призначено позивачу пенсію за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
У зв`язку із працевлаштуванням ОСОБА_1 , розпорядженням відповідача від 08.11.2010 № 14 було припинено виплату пенсії по вислузі років з 01.11.2010 р. згідно наказу від 29.10.2010 р. № 420-К про прийняття на роботу позивача.
За період з 2010 по 2019 рр. позивач продовжувала працювати та отримувати заробітну плату, з якої сплачувалися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
В подальшому, оскільки позивач досягнула пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», 30.05.2019 вона звернулась до управління ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком вперше, але враховуючи те, що пенсійна справа була призупинена, відповідач поновив її та здійснив переведення з одного виду пенсії на інший, а саме: з пенсії за вислугу років на пенсію за віком і проведено перерахунок пенсії без застосування показника середньої заробітної плати за 2016-2018 роки.
Не погодившись із призначеним розміром пенсії, ОСОБА_1 07.05.2019 звернулася до відповідача із заявою про надання роз`яснень, на яку отримала відповідь від 18.10.2019 № 7485/Д-09 про те, що пенсія була поновлена на підставі особистої заяви позивачки та у разі незгоди з наданим роз`ясненням остання має право на оскарження в органах вищого рівня, або в судовому порядку.
Позивач вважає, що має право на призначення пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а також на отримання виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, яка передбачена пунктом 71 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із чим звернулася до суду з адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституцій України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-IV за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:
2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства);
3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Отже, Законом № 1058-IV не передбачено такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років.
Разом з цим, статтею 2 Закону № 1788-ХІІ передбачено призначення пенсії за вислугу років.
Згідно з частиною другою статті 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV визначено порядок переведення з одного виду пенсії на інший, відповідно до абзацу 2 якої, при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Тобто, частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом. Показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом (пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника), на інший. Показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Так, позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону № 1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.
За призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-IV він звернувся вперше.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була застосована Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2016 року у справі № 133/476/15-а (№ 21-6331а15), який дійшов висновку, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно частини третьої статті 45 Закону №1058-IV. Вказана правова позиція Верховного Суду України підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 876/5312/17.
Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком відповідно до пункту 71 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсій не страхування", суд зазначає наступне.
Пунктом 71 розділу 15 «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 3, ст. 10), що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (ЗП України, 1994 р., N 4, ст. 70; Офіційний вісник України, 2002 р., N 39, ст. 1820; 2004 р., N 46, ст. 3052).
Пунктом 5 вказаного Порядку передбачено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (30 років для жінок) роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.
Встановлені обставини в ході розгляду справи свідчать про те, що позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; на день досягнення пенсійного віку працювала на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; має страховий стаж понад 30 років, що підтверджується відомостями трудової книжки БТ-1 № 1910671; не отримувала будь-яку пенсію, а отже має право на отримання грошової допомоги, передбаченої статтею 71 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У той же час, відповідачем зазначено, що відповідно до матеріалів, що містяться в пенсійній справі ОСОБА_1 , відсутні докази, які б підтверджували письмове звернення позивача до управління ПФУ щодо виплати одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком відповідно до п. 71 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З огляду на те, що в матеріалах пенсійної справи та матеріали справи не містять письмової заяви позивача про виплату одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком відповідно до п. 71 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд дійшов висновку, що позовні вимоги у цій частині є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 30.05.2019 року, обчисливши заробітну плату та розмір пенсії згідно зі ст. ст. 27, 28, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньомісячної заробітної плати в Україні за 2016-2018 роки на рівні 6188,89 грн. та провести нарахування і виплату належної пенсії з урахуванням фактично виплачених сум, суд виходить з такого.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» передбачає, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково, вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що задоволення позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 30.05.2019 року, обчисливши заробітну плату та розмір пенсії згідно зі ст. ст. 27, 28, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньомісячної заробітної плати в Україні за 2016-2018 роки на рівні 6188,89 грн. та провести нарахування і виплату належної пенсії з урахуванням фактично виплачених сум буде втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та прийняттям рішення замість нього, що не входить до компетенції суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Таким чином, належним способом захисту прав позивача у цій справі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.05.2019 про призначення пенсії за віком вперше, обчисливши заробітну плату та розмір пенсії згідно із ст.ст. 27, 28, 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарних роки, що передують року звернення, а саме: 2016, 2017, 2018 роки та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду.
Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню судом.
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Керуючись ст. ст. 132, 139, 241 - 246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.05.2019 про призначення пенсії за віком вперше, обчисливши заробітну плату та розмір пенсії згідно із ст. ст. 27, 28, 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарних роки, що передують року звернення, а саме: 2016, 2017, 2018 роки та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити повністю.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст судового рішення складений 04 червня 2020 року.

Суддя О.В. Царікова