Справа № 640/25121/19
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2020 року м. Київ № 640/25121/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві

про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (03056, м. Київ, вул. Виборзька, 32), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо виділення в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору від 05.05.2016 у виконавчому провадженні № 50743157;

- визнати протиправними дії відповідача щодо винесення постанови від 28.11.2019 про відкриття виконавчого провадження № 60743904;

- визнати протиправними дії відповідача щодо винесення постанови від 28.11.2019 про арешт майна у виконавчому провадженні № 60743904;

- визнати протиправними дії відповідача щодо винесення постанови від 28.11.2019 про арешт корпоративних прав у виконавчому провадженні № 60743904;

- визнати протиправними дії відповідача щодо винесення постанови від 28.11.2019 про арешт грошових коштів у виконавчому провадженні № 60743904;

- визнати протиправними дії відповідача щодо винесення постанови від 03.12.2019 про розшук майна у виконавчому провадженні № 60743904;

- визнати протиправним та скасувати пункт 4 постанови від 28.11.2019 у виконавчому провадженні № 50743157;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 28.11.2019 про відкриття виконавчого провадження № 60743904;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 28.11.2019 про арешт майна у виконавчому провадженні № 60743904;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 28.11.2019 про арешт корпоративних прав у виконавчому провадженні № 60743904;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 28.11.2019 про арешт грошових коштів у виконавчому провадженні № 60743904;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 03.12.2019 про розшук майна у виконавчому провадженні № 60743904.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що виконавцем не вчинено дій з примусового виконання рішення суду та фактично не було стягнуто коштів за виконавчим документом, а тому відсутні підстави для стягнення з боржника виконавчого збору.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні, оскільки виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання.

Під час судового розгляду справи судом встановлено наступне.

На виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні № 50743157 перебував виконавчий лист від 31.07.2015, виданий Печерським районним судом м. Києва по справі № 2-40/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованості у розмірі 541267,17 доларів США, 569206,22 гривень штрафних санкцій та 1823,50 гривень судових витрат.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гречухи О.Я. від 11.04.2016 відкрито виконавче провадження.

Постановою від 05.05.2016 стягнуто з боржника суму виконавчого збору у розмірі 54126,72 доларів США та 57102,97 гривень.

У подальшому, постановою від 28.11.2019 у зв`язку з поданням представником стягувача письмової заяви, на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повернуто стягувачу без виконання. Пунктом 4 резолютивної частини зазначеної постанови вирішено виділити в окреме виконавче провадження постанову від 05.05.2016 про стягнення виконавчого збору.

Того ж дня, державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 60743904 щодо примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 05.05.2016, а також прийнято постанови про арешт грошових коштів, майна та корпоративних прав та розшук майна позивача.

Позивач, вважаючи, що виконавцем порушено законодавство, яким регулюється діяльність органів примусового виконання рішень, звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На час відкриття виконавчого провадження № 50743157 та прийняття постанови від 05.05.2016 про стягнення виконавчого збору підстави та порядок здійснення виконавчого провадження визначалися Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами першою та другою статті 2 Закону № 606-XIV передбачено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (далі - державні виконавці).

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами (частини перша та друга статті 17 Закону № 606-XIV).

Відповідно до частини першої статті 19 Закону № 606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження, зокрема, на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Статтею 25 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною третьою вказаної статті обумовлено, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

Разом з тим, виконавче провадження № 50743157 було закінчено під час дії Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Згідно з пунктами 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VІІІ рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Тобто, виконавчі дії після набрання чинності Законом № 1404-VІІІ вчиняються відповідно до цього Закону навіть якщо виконавче провадження було відкрито під час дії Закону № 606-XIV за виключенням конкретних виконавчих дій, вчинення яких було розпочато до набрання чинності Законом № 1404-VІІІ.

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

За приписами частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Тобто, положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Натомість, частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

При цьому, пункт 22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції № 512/5, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору.

Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Таким чином, при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

При розгляді даної справи судом враховано висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 11.03.2020 по справі № 2540/3203/18, відповідно до якого обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є фактичне виконання виконавчого документа та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Отже, за своєю природою виконавчий збір є винагородою виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення, яка стягується у розмірі, пропорційної до розміру фактично стягнутої суми за виконавчим документом.

З системного аналізу зазначених вище норм права слідує, що виконавець має право на виділення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення виконавчого збору лише у разі, якщо сума виконавчого збору не була стягнута повністю під час основного виконавчого провадження та за умови, що у такому виконавчому провадженні відбулось фактичне стягнення коштів.

У даному випадку, повертаючи виконавчий документ без виконання, виконавцем не було зазначено суму, яка була фактично стягнута з боржника, а отже відсутні правові підстави для подальшого виділення в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору, оскільки фактично з боржника не було стягнуто коштів.

Таким чином, постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.11.2019 у виконавчому провадженні № 50743157 в частині пункту 4 резолютивної частини щодо виділення постанови від 05.05.2016 в окреме виконавче провадження є протиправною та підлягає скасуванню.

Суд також зазначає, що за наслідком виділення в окреме провадження постанови від 05.05.2016 про стягнення виконавчого збору, виконавцем було відкрито інше виконавче провадження, у рамках якого було накладено арешт на кошти, майно та корпоративні права боржника, який є позивачем у даній справі.

Отже, з огляду на помилковість дій відповідача щодо виділення в окреме провадження постанови від 05.05.2016 про стягнення виконавчого збору, зазначена постанова не може бути пред`явлена до примусового виконання та спричиняти виникнення правових наслідків у вигляді арешту коштів, майна та корпоративних прав особи, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

З приводу клопотання позивача про залучення співвідповідача по справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

У даному випадку, оскаржувані дії та рішення були прийняті саме Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, а тому позовні вимоги пред`явлено до належного відповідача, що відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 07.04.2020 № 501/1397/17, у зв`язку з чим відсутні підстави для залучення до участі у справі співвідповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 241, 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (03056, м. Київ, вул. Виборзька, 32) про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо виділення в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору від 05.05.2016 у виконавчому провадженні № 50743157 та винесення у виконавчому провадженні № 60743904 постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.11.2019, постанови про арешт майна від 28.11.2019, постанови про арешт корпоративних прав від 28.11.2019, постанови про арешт грошових коштів від 28.11.2019, постанови про арешт майна від 03.12.2019.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гречухи Олега Ярославовича від 28.11.2019 про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 50743157 в частині пункту 4 резолютивної частини щодо виділення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення виконавчого збору від 05.05.2016.

4. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гречухи Олега Ярославовича від 28.11.2019 про відкриття виконавчого провадження № 60743904.

5. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гречухи Олега Ярославовича від 28.11.2019 про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 60743904.

6. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гречухи Олега Ярославовича від 28.11.2019 про арешт майна боржника (щодо часток у статутному капіталі) у виконавчому провадженні № 60743904.

7. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гречухи Олега Ярославовича від 28.11.2019 про арешт коштів боржника (щодо всього майна боржника) у виконавчому провадженні № 60743904.

8. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гречухи Олега Ярославовича від 03.12.2019 про розшук майна боржника у виконавчому провадженні № 60743904.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 287, 295-297 та пунктом 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов