Справа № 200/1368/20-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року справа №200/1368/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Ізоляція" та Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 р. (у повному обсязі складено 3 квітня 2020 року у м. Слов`янськ) у справі № 200/1368/20-а (головуючий І інстанції суддя Михайлик А.С.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Ізоляція" до Головного управління ДФС у Донецькій області (відповідач 1), Головного управління ДПС у Донецькій області (відповідач 2) про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Ізоляція" (далі - позивач) 05.02.2020 звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області, Головного управління ДПС у Донецькій області (далі - відповідачі), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило визнати незаконними дії комісії відповідача 1, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 02.08.2019 року № 1244075/43090972 про неврахування Таблиці даних платника податків ТОВ «Виробнича компанія «Ізоляція»; зобов`язати комісію відповідача 2 врахувати Таблицю даних платника податків ТОВ «Виробнича компанія «Ізоляція» від 01.08.2019 року № 1; вирішити питання судових витрат (т. 1 а.с. 98-99).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 3 квітня 2020 року у справі № 200/1368/20-а позов задоволено частково.

Скасовано рішення комісії Головного управління ДФС у Донецькій області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації про неврахування таблиці даних платника податку від 02.08.2019 № 1244075/43090972.

Зобов`язано комісію Головного управління ДПС у Донецькій області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації розглянути питання щодо врахування таблиці даних платника податку від 01.08.2019.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат (т. 1 а.с. 201-204).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що комісією ГУ ДФС у Донецькій області було порушено порядок, затверджений постановою КМУ від 21.02.2018 року № 117, що має наслідком протиправність прийняття рішення про неврахування Таблиці даних платника податків.

За таких обставин вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання відповідача врахувати Таблицю даних платника податків ТОВ «Виробнича компанія «Ізоляція» від 01.08.2019 року № 1.

Відповідачем 2 також було подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій останній просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматись як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення, і як наслідок, його скасування.

Також, апелянт Відповідач 2 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, представник відповідача просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, з підстав зазначених у своїй апеляційній скарзі.

У відповідь на відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Виробнича компанія «Ізоляція» представник позивача просить суд не брати до уваги відзив відповідача 2 та підтримує свої доводи апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ «ІЗОЛЯЦІЯ» (позивач) є юридичною особою, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 43090972. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань місцезнаходженням товариства є: 84205, Донецька обл., м. Дружківка, вул. Обухова, буд. 9. За даними Єдиного державного реєстру позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Донецькій області (Костянтинiвсько-Дружкiвське управлiння, Дружкiвська ДПІ (м. Дружкiвка).

За відомостями Єдиного державного реєстру основними видами діяльності, що здійснюються позивачем є:

код КВЕД 27.90 виробництво іншого електричного устаткування (основний);

код КВЕД 20.16 виробництво пластмас у первинних формах;

код КВЕД 22.19 виробництво інших гумових виробів;

код КВЕД 23.43 виробництво керамічних електроізоляторів та ізоляційної арматури;

код КВЕД 46.90 неспеціалізована оптова торгівля;

код КВЕД 72.19 дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук

01.08.2019 позивачем у відповідності до п. 29 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 117 складено та направлено разом із поясненнями до комісії відповідача 1 Таблицю даних платника податків (т. 1 а.с. 38-40).

З наданих пояснень до таблиці ТОВ «ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ «ІЗОЛЯЦІЯ» є офіційним представником ТОВ «СЛАВЕНЕРГОПРОМ», між позивачем та ТОВ «СЛАВЕНЕРГОПРОМ» укладений договір щодо використання виробничих приміщень, розташованих у м. Слов`янську по вул. Котляревського, буд. 6, власником яких є ТОВ «СЛАВЕНЕРГОПРОМ». Видами профільної діяльності ТОВ «ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ «ІЗОЛЯЦІЯ» є виробництво іншого електричного устаткування (КВЕД 2790), а саме: обмежувачів перенапруги нелінійних для електричних мереж змінного струму (код товару 8535), ізоляторів полімерних (код згідно УКТ ЗЕД 8546), вводів високовольтних (код товару згідно УКТ ЗЕД ) з давальницької сировини так із сировини, що закуповується у постачальників матеріалів, які необхідні для виготовлення зазначеної продукції. В поясненнях визначений перелік контрагентів товариства, в яких він закуповує сировину та матеріали необхідні для виробництва полімерних ізоляторів, обмежувачів перенапруги нелінійних для електричних мереж змінного струму та вводів високовольтних. До позову позивачем додані видані ТОВ «СЛАВЕНЕРГОПРОМ» дозволи на використання комплектів конструкторської та технологічної документації, договір оренди виробничих приміщень, укладений між позивачем та ТОВ «СЛАВЕНЕРГОПРОМ», договір про проведення вхідного контролю сировини, приймально-здавальних випробування високовольтного устаткування від 25.07.2019, на підставі якого позивач доручив ТОВ «СЛАВЕНЕРГОПРОМ» (виконавцю) проведення вхідного контролю сировини та приймально-здавальних випробувань високовольтного устаткування, а саме полімерних ізоляторів та обмежувачів напруги, наказ про затвердження штатного розпису від 01.08.2019 № 1 -ШТ, акт оцінки вартості майна від 03.07.2019, внесеного до статутного фонду та сертифікати відповідності, видані ТОВ «СЛАВЕНЕРГОПРОМ», технічні умови на електричне обладнання, розроблені ТОВ «СЛАВЕНЕРГОПРОМ» (т. 1 а.с. 41).

02.08.2019 комісією відповідача 1 прийнято рішення про неврахування таблиці даних платника податків № 244075/43090972 за формою, затвердженою наказом ДФС України від 21.03.2018 № 144. Підставою неприйняття даних платника податків № 1 від 01.08.2019 в зазначеному рішенні визначено виявлення невідповідності визначених платником податків у таблиці даних видів діяльності наявним у платника засобам/факторам виробництва (т. 1 а.с. 37).

Не погодившись із прийнятим рішенням позивач надав скаргу до Державної фіскальної служби України, в якій просив скасувати рішення № 1244075/43090972 від 02.08.2019, яким не враховано Таблицю даних платника податків та просив прийняти нове рішення про врахування Таблиці даних платника податків (т. 1 а.с. 65-70).

За наслідком розгляду наданої позивачем скарги Державна фіскальна служба України листом від 22.08.2019 повідомила позивача щодо положень Порядку № 117 від 21.02.2018, якими передбачені засади подання Таблиці даних платника податків (т. 1 а.с. 75-76).

Проблемою даного спору є правомірність прийняття відповідачем 1 рішення про неврахування Таблиці даних платника податків ТОВ «Виробнича компанія «Ізоляція» від 02.08.2019 року № 244075/43090972.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Механізм подання до органів державної податкової служби таблиці даних платника податку визначений Порядком зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 117 (далі - Порядок № 117).

За положеннями пункту 29 Порядку № 117 платник податку має право подати до ДФС таблицю даних платника податку за встановленою формою згідно з додатком 3.

Пункт 30 Порядку № 117 обумовлює, що у таблиці даних платника податку зазначаються:

види економічної діяльності відповідно до Класифікатора видів економічної діяльності (КВЕД ДК 009:2010);

коди товарів згідно з УКТЗЕД, що постачаються (виготовляються) та/або придбаваються (отримуються) платником податку;

коди послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг(ДК 0162010), що постачаються (виготовляються) та/або придбаваються платником податку.

Таблиця даних платника податку подається із поясненням, в якому зазначається діяльність, із можливим посиланням на податкову та іншу звітність платника податку (пункт 31 Порядку № 117).

Таблиця даних платника податку із поясненнями розглядається комісіями регіонального рівня протягом п`яти робочих днів після дня її отримання (пункт 32 Порядку № 117).

За змістом пункту 33 Порядку № 117 комісії регіонального рівня приймають рішення про врахування або неврахування таблиці даних платника податку, яке протягом операційного дня стає доступним платнику податку в електронному кабінеті, за формою згідно з додатком 4.

Приписами пункту 34 Порядку № 117встановлено, що у рішенні про неврахування таблиці даних платника податку в обов`язковому порядку зазначається причина такого неврахування.

У відповідності до пункту 35 Порядку № 117 таблиця даних платника податку враховується ДФС в автоматичному режимі, якщо така таблиця подається:

платниками податку - сільськогосподарськими товаровиробниками, що внесені до Реєстру отримувачів бюджетної дотації відповідно до Закону України Про державну підтримку сільського господарства України, та/або сільськогосподарськими товаровиробниками, які на 31 грудня 2016 р. застосовували спеціальний режим оподаткування відповідно до статті 209 Кодексу (в редакції, що діяла на 31 грудня 2016 р.) та в яких перебувають у власності (право власності / користування) та/або на умовах оренди земельні ділянки, загальна площа яких становить понад 200 гектарів включно станом на 1 січня та які відображені в податковій звітності до 20 лютого поточного року (до 20 лютого поточного року враховується наявність таких ділянок за звітний період попереднього року), та у ній зазначаються коди згідно з УКТЗЕД постачання (виготовлення) таких груп товарів: живі тварини (код згідно з УКТЗЕД 01); риба і ракоподібні, молюски та інші водяні безхребетні (код згідно з УКТЗЕД 03); молоко та молочні продукти; яйця птиці; натуральний мед; їстівні продукти тваринного походження, в іншому місці не зазначені (код згідно з УКТЗЕД 04); овочі та деякі їстівні коренеплоди і бульби (код згідно з УКТЗЕД 07); їстівні плоди та горіхи; шкірки цитрусових або динь (код згідно з УКТЗЕД 08); зернові культури (код згідно з УКТЗЕД 10); насіння і плоди олійних рослин; інше насіння, плоди та зерна; технічні або лікарські рослини; солома і фураж (код згідно з УКТЗЕД 12);

платниками податку, у яких значення показників D і P, розрахованих у порядку, встановленому пунктом 3 цього Порядку, мають такі розміри: D >0,02, Р<Рм?~1,4 та обсяг постачання товарів/послуг у податкових накладних та/або розрахунках коригування, складених за останні 12 календарних місяців в Реєстрі, зазначених в таблиці даних платника податку, становить більше 25 відсотків загального обсягу операцій з постачання за останні 12 календарних місяців.

Пунктом 36 Порядку передбачено, що у разі коли до контролюючого органу надійшла податкова інформація, що свідчить про надання платником недостовірної інформації, в таблиці даних платника податку, яка була врахована, в тому числі в автоматичному режимі, комісії контролюючих органів мають право прийняти рішення про неврахування таблиці даних платника податку за формою згідно з додатком 5, яке надсилається платнику податку в порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

Затверджена додатком № 4 до Порядку № 117 форма рішення про врахування або неврахування таблиці даних платника податку передбачає підставами відмови у врахуванні таблиці даних платника наступні: наявність в органах ДФС податкової інформації, що свідчить про здійснення платником податку ризикових операцій; виявлення невідповідності визначених платником податку в таблиці даних видів діяльності наявним у платника податку основним засобам; інше.

З 01.02.2020 Порядок та умови подання платником таблиці даних платника податків визначаються Порядком зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1.12.2019 № 1165.

За змістом оскаржуваного позивачем рішення 02.08.2019 № 1244075/43090972 позивачу відмовлено в прийнятті таблиці даних платника податків через виявлення невідповідності визначених платником податків у Таблиці даних видів діяльності наявним у платника засобів/факторів виробництва. Рішення оформлено за формою, затвердженою наказом Державної фіскальної служби України від 21.03.2018 № 144.

Наказ ДФС від 21.03.2018 № 144 прийнятий на виконання пункту 10 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 117 «Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних». Втім, наказ ДФС від 21.03.2018 № 144 втратив чинність 03.08.2018, згідно з наказом Державної фіскальної служби України від 03.08.2018 № 522. На час прийняття комісією відповідача 1 рішення про відмову у врахуванні таблиці даних платника податків наведений наказ не був чинним.

Отже, спірне рішення від 02.08.2019 № 1244075/43090972 не відповідає встановленій на час його прийняття формі.

На момент прийняття відповідачем рішення від 02.08.2019, яким відмовлено у врахування таблиці даних платника податків, форма такого рішення передбачалася Додатком 4 постанови КМУ від 21 лютого 2018 № 117 «Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних». Наведеною формою рішення передбачалася можливість неврахування таблиці даних платника податків у разі: наявності в органах ДФС податкової інформації, що свідчить про здійснення платником податку ризикових операцій; виявлення невідповідності визначених платником податку в таблиці даних видів діяльності наявним у платника податку основним засобам або інші підстави.

Таким чином, відповідачем було порушено порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 117, оскільки наведеною формою рішення не передбачалася можливість неврахування таблиці даних платника податків у разі виявлення невідповідності визначених платником податків у таблиці даних видів діяльності наявним у платника засобам/факторам виробництва.

Таким чином, зазначені обставини є підставою про визнання необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню рішення від 02.08.2019 № 244075/43090972 про неврахування таблиці даних платника податків № 1 від 01.08.2019, як вірно зазначено судом першої інстанції.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання врахувати надану позивачем таблицю, оскільки прийняття відповідного рішення входить до дискреційних повноважень комісії відповідача 2.

Судом вже було встановлено, що відповідачем 1 було порушено порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 117 при прийнятті рішення про неврахування Таблиці даних платника податків від 02.08.2019 року.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

На переконання суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону держорган може приймати різні рішення.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За унормуванням п. 7 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач прийняв рішення про неврахування Таблиці даних платника податків від 02.08.2019 року, а судом встановлена протиправність його дій в цій частині, суд вважає, що судом першої інстанції правомірно скасовано рішення комісії Головного управління ДФС у Донецькій області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації про неврахування таблиці даних платника податку від 02.08.2019 № 1244075/43090972.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення, та належним буде зобов`язання комісії Головного управління ДПС у Донецькій області врахувати Таблицю даних платника податків ТОВ «Виробнича компанія «Ізоляція» від 01.08.2019 року № 1.

Суд не приймає до уваги доводи апелянта про порушення позивачем строку звернення до суду через те, що позивач скористався досудовим порядком вирішення спору, оскільки зміст наданої позивачем відповіді на скаргу позивача від 22.08.2019 № 40669/6/99-99-29-014-02-15 не дозволяє визначити її як прийняте в межах адміністративного оскарження рішення, будь яких висновків по суті наданої позивачем скарги зазначена відповідь не містить.

Крім цього, 3 місячний строк після закінчення процедуру досудового врегулювання спору обчислюється від дня отримання особою рішення за результатами розгляду такої скарги.

В матеріалах справи вістуні документи, які б надавали можливість визначити дату отримання позивачем листа Державної фіскальної служби України від 22.08.2019 № 40669/6/99-99-29-014-02-15.

За змістом частини 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.

Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України).

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України). Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати з власної ініціативи (частина третя ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

У відповідності з частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем не доведено, що приймаючи спірне рішення він діяв правомірно.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає необхідним задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: у даній справі неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне частково скасувати рішення суду першої інстанції на виконання положень ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розподіл судових витрат здійснено з урахуванням вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 313, 315, п. 4 ч. 1 ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Ізоляція" - задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2020 р. у справі № 200/1368/20-а - скасувати в частині зобов`язання комісії Головного управління ДПС у Донецькій області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, розглянути питання щодо врахування таблиці даних платника податку від 01.08.2019.

Прийняти нову постанову в цій частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Ізоляція" до Головного управління ДФС у Донецькій області, Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити у повному обсязі.

Зобов`язати комісію Головного управління ДПС у Донецькій області врахувати Таблицю даних платника податків ТОВ «Виробнича компанія «Ізоляція» від 01.08.2019 року № 1.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Ізоляція" () сплачений судовий збір у розмірі 3153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повне судове рішення складено 24 червня 2020 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко