Справа № 520/14540/19
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 р.Справа № 520/14540/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., м. Харків, повний текст складено 10.03.20 року по справі № 520/14540/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (далі - відповідач, ГУ ДПС, контролюючий орган), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 2 від 04.05.2017; стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області 768,40 грн., як витрати по сплаті судового збору за подання позову.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 04.05.2017 № 2 повністю на суму 698 (шістсот дев`яносто вісім) грн. 05 коп.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

При розгляді справи по суті представником позивача було заявлено клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у цій справі та повідомлено про надання протягом п`яти днів відповідних доказів з цього приводу.

25.02.2020 представником позивача подано до суду клопотання про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу, в якому він просив покласти на відповідача понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в даній справі у розмірі 3000,00 грн.

Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі №520/14540/19 - задоволено частково.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків,61057, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 1000 (однієї тисячі) грн.

В іншій частині вимог заяву залишено без задоволення.

ГУ ДПС у Харківській області, не погодившись з додатковим судовим рішенням в частині задоволених вимог, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приписи статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) вимагають наявності доказів понесених витрат, а не отриманого адвокатом прибутку. Такими доказами можуть бути квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки.

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.04.2018 по справі № 814/1258/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги. Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.

Отже, на думку відповідача, оскільки склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги входить до предмету доказування по справі, то судом мають бути враховані відповідні положення КАС України та не визнані належними докази, що надані позивачем з порушенням норм КАС України.

З огляду на викладене вище, вважає, що додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 року по справі № 520/14540/19 прийнято без дотримання законодавчого змісту норм ч. ч. 1, 3, 5 ст. 134 КАС України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» щодо спірних відносин, з наданням невірної правової оцінки обставинам справи.

Також, не погодившись з додатковим судовим рішенням в частині відмови у стягненні із відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 гривень, апеляційну скаргу подала ОСОБА_1 , вважаючи додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 у вищезазначеній частині необґрунтованим, незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що сума гонорару Адвокатського бюро є фіксованою та не залежить від витрат часу, обсягу підготовлених та поданих документів чи ухвалення судом рішення на користь Клієнта, а тому ці обставини не впливають на вартість наданої професійної правничої допомоги та, відповідно, на розмір судових витрат.

Крім того, такий порядок визначення гонорару узгоджується з вимогами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», яка передбачає можливість встановлення фіксованої суми гонорару, що обчислюється з урахуванням складності справи, кваліфікації і досвіду адвоката, фінансового стану клієнта та інших істотних обставин, тому усі зазначені критерії були дотримані при визначенні розміру гонорару Адвокатського бюро у розмірі 3000,00 гривень.

Отже, здійснення позивачем витрат на професійну правничу допомогу підтверджено належними та допустимими доказами, тому у зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Вказані висновки містяться у постановах Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 911/3533/17, від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17, додатковій постанові Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 922/749/18.

При цьому, по даній справі представником позивача було проведено значну юридичну роботу, вчасно та відповідно до вимог законодавства готувались та подавались до суду відповідні процесуальні документи для спростування доводів відповідача, що відображено у акті виконаних робіт.

Також, позивач звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що визначено ч. 6 ст. 126 ГПК України.

Отже, керуючись принципом змагальності сторін в господарському судочинстві відповідно до статті 13 ГПК України, суд при здійсненні розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу не зменшує з власної ініціативи розмір таких витрат, так як обов`язок доведення їх неспівмірності в розумінні частини 4 статті 126 ГПК України покладено на сторону, яка за результатами розгляду справи по суті повинна понести тягар компенсації таких витрат іншій стороні у справі, яка їх сплатила.

Водночас, аналогічні норми містить і КАС України (зокрема, ст. 134 КАС України), що, на думку позивача, дає підстави для застосування вищевказаної правової позиції Верховного Суду у справі, що розглядається.

Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження заперечень відповідача проти розміру заявлених позивачем судових витрат з оплати професійної правничої допомоги, позивач вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для зменшення розміру судових витрат з підстав їх неспівмірності предмету спору.

Крім того, при вирішенні питання про стягнення із відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, на думку позивача, слід урахувати наступні обставини: заявлені позивачем витрати були пов`язані із розглядом справи; предметом даного позову є оскарження податкового повідомлення-рішення, яким позивачу було неправомірно нараховано податкові зобов`язання по сплаті земельного податку, тому вказана справа має принципово важливе значення для захисту прав та інтересів позивача, позивачем вживались заходи із досудового врегулювання даного спору, позиція відповідача по справі не змінилась після з`ясування судом обставин справи, надання позивачем судової практики Верховного Суду в аналогічних справах.

Також, позивач вважає, що обґрунтування зменшення розміру стягнутих із відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу з 3000,00 гривень до 1000,00 гривень лише незначним розміром податкового зобов`язання, нарахованого позивачеві оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням, а також наявністю відповідної судової практики щодо аналогічних правовідносин, є неприпустимим, оскільки оскарження податкового повідомлення-рішення про сплату земельного податку на суму 698,05 гривень потребує складання та подання до суду однакового набору процесуальних документів та участі представника позивача у судових засіданнях, наявність відповідної судової практики, зокрема, Верховного Суду, щодо аналогічних спорів не сприяє утриманню контролюючими органами від винесення незаконних податкових повідомлень-рішень.

Щодо неможливості визначити кількість витраченого адвокатом часу, що, на думку суду першої інстанції, є підставою для зменшення стягнутих із відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, позивач вказує, що, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18.

Представник відповідача своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористався.

В свою чергу, представник ОСОБА_1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, вважаючи її доводи безпідставними, у зв`язку з чим просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення. Розгляд справи здійснювати за відсутності позивача та його представника.

Апеляційні скарги розглядаються у судовому засіданні відповідно до приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Задовольняючи заяву представника ОСОБА_1 про стягнення з ГУ ДПС у Харківській області витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн., суд першої інстанції, проаналізувавши зроблений представником позивача розрахунок, враховуючи критерії обґрунтованості та співмірності, дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу саме вказаної суми.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Приписами ч. 3 ст. 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з положеннями ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 6 ст. 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 135 КАС України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру.

Суд також зазначає, що на підтвердження витрат на правову допомогу повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

У свою чергу, розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховий Суд, про що останнім вказується, зокрема, у постанові від 01.10.2018 року у справі № 569/17904/17.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст.74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частиною 1 ст.94 КАС України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 22.05.2018 р. по справі № 826/8107/16 (провадження № К/9901/26989/18).

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно з п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, колегія суддів вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Як вбачається з матеріалів справи, 09.12.2019 між Адвокатським бюро "Олексія Романченко" та ОСОБА_1 укладено договір № 19/12-2019 на представлення інтересів позивача в судах загальної юрисдикції.

На виконання п. 6.2. договору 19.12.2019 укладено Додаткову угоду № 3, відповідно до п. 1 якої Адвокатське бюро "Олексія Романченко" прийняло на себе зобов`язання надати правову допомогу в рамках адміністративної справи про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 2 від 04.05.2017.

Пунктом 2 Додаткової угоди № 3 сторони погодили, що гонорар за ведення справи, визначеної у п. 1 даної додаткової угоди, у суді першої інстанції становить 3000,00 (три тисячі гривень 00 копійок) гривень у будь-якому випадку, навіть у разі ухвалення судом рішення не на користь Клієнта.

Відповідно до п. 8 Додаткової угоди № 3 надання Адвокатським бюро правничої допомоги при розгляді справи у суді першої інстанції включає: підготовку та подання до суду позовної заяви, підготовку і подання до суду відповіді на відзив на позовну заяву, підготовку та подання до суду клопотань про залучення доказів, надання суду відповідних доказів, за необхідності підготовку та подання до суду заяв та клопотань з процесуальних питань або заперечень на заяви та клопотання з процесуальних питань, участь у судових засіданнях, надання пояснень суду, підготовку та подання до суду інших документів, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, які необхідні для розгляду справи.

Згідно з п. 5 Додаткової угоди № 3 Клієнт сплачує кошти, визначені у п. 2 даної додаткової угоди протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту підписання даної додаткової угоди.

До справи надано меморіальний ордер від 28.01.2020 про сплату витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

25 лютого 2020 року між Адвокатським бюро «Олексія Романченко» та ОСОБА_1 підписано акт виконаних робіт № 4, відповідно до якого сторони погодили, що згідно із п.п. 1, 8 Додаткової угоди № 3 від 19.12.2019 до Договору № 19/12-2019 від 09.12.2019 Адвокатське бюро надало Клієнту правничу допомогу у Харківському окружному адміністративному суді при розгляді справи № 520/14540/19 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 2, а саме: підготовлено позовну заяву про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.12.2019; підготовлено письмові пояснення щодо усунення недоліків позовної заяви від 13.01.2020; підготовлено клопотання про ознайомлення з матеріалами справи від 22.01.2020, здійснено ознайомлення з матеріалами справи; підготовлено клопотання про долучення доказів від 29.01.2020; підготовлено заяву щодо понесених судових витрат на професійну правничу допомогу від 29.01.2020; підготовлено відповідь на відзив на позовну заяву від 12.02.2020; прийнято участь у судових засіданнях у справі 12.02.2020 та 24.02.2020.

Вищевказаними документами підтверджено, що адвокат Романченко О. М. надав позивачу послуги з професійної правничої допомоги, що спростовує доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність відповідних доказів.

В свою чергу, дослідивши подані заявником докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката у сумі 3000,00 грн. не є співмірним із складністю справи та з виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, оскільки підготовка та представництво інтересів позивача у судовому засіданні в суді першої інстанцій не потребувала настільки значного часу для надання послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги позивачу у співвідношенні до гонорару адвоката, а суми, які заявлені до відшкодування позивачу за надання послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги, не є належним чином обґрунтовані на предмет їх розміру, який визначений в поданій заяві.

Представник позивача в апеляційній скарзі посилається на те, що сума гонорару Адвокатського бюро є фіксованою та не залежить від витрат часу, обсягу підготовлених та поданих документів чи ухвалення судом рішення на користь Клієнта, а тому ці обставини не впливають на вартість наданої професійної правничої допомоги та, відповідно, на розмір судових витрат, а також, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Колегія суддів не приймає до уваги зазначені доводи, оскільки суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, значення спору для сторони тощо.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 23.04.2019 по справі № 826/9047/16.

При цьому, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорія складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Вказані критерії закріплені у ст. 134 КАС України.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, зазначена норма законодавства, на яку посилається позивач, чітко вказує, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи і гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, колегія суддів наголошує, що розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд, про що останнім вказується, зокрема, у постанові від 01.10.2018 року у справі № 569/17904/17.

В свою чергу, з наданих документів не вбачається можливості визначити кількість витраченого адвокатом часу, а заявлена ціна послуг - 3000 грн. не є співмірною складності справи, оскільки розмір визначених відповідачем зобов`язань оскаржуваним у справі податковим повідомленням-рішенням визначено на рівні 698,05 грн. та аналогічні правовідносини, в тому числі щодо позивачки, були неодноразово предметом судового оскарження.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на положення ГПК України та правові висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, в даному випадку, є недоречними.

Разом з тим, враховуючи критерії обґрунтованості та співмірності, доцільності понесених позивачем витрат, беручи до уваги, що дана справа є справою незначної складності, враховуючи обсяг складених адвокатом в рамках даної адміністративної справи документів, та беручи до уваги, що факт надання адвокатом вищезазначених послуг, а саме, ознайомлення та підготовки процесуальних документів, участь в судових засіданнях підтверджено документально, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу в сумі саме 1000,00 грн.

При цьому, необхідно зауважити, що наведені вище положення законодавства покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З огляду на це, відповідач, як особа, яка заперечує зазначений розмір витрат на оплату правничої допомоги (1000,00 грн.), зобов`язаний був навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності вказаних судових витрат із заявленими позовними вимогами.

Водночас, відповідачем в апеляційній скарзі не наведено жодного обґрунтування та не надано жодних доказів на підтвердження неспівмірності зазначених судових витрат із заявленими позовними вимогами.

З огляду на викладене, розмір понесених позивачем витрат в сумі 1000,00 грн. підтверджується належними та допустимими в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України доказами.

Крім того, такий розмір є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, а також ціною позову та (або) значенням справи для сторони, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу саме вказаної суми.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення вимог апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Державної податкової служби у Харківській області залишити без задоволення.

Додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 року по справі № 520/14540/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді І.С. Чалий Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 22.06.2020 року