Справа № 640/20443/19
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2020-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 року м. Київ № 640/20443/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Інгулецький

гірничо-збагачувальний комбінат"

до Державної податкової служби України

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

представники позивача - Омельченко О.О.;

сторін: відповідача - Соболєва Ю.С.,

В С Т А Н О В И В:

Приватним акціонерним товариством "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (адреса: 50064, м. Кривий Ріг, вул. Рудна, 47, ідентифікаційний код - 00190905) (далі - позивач або ПрАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" або Товариство) подано на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Державної податкової служби України (адреса: 04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ідентифікаційний код - 43005393) (надалі - відповідач або ДПС України), у якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Державної податкової служби України по складанню та наданню листа № 15/2/99-00-04 від 23.09.2019 (з додатками) на адресу голови Комітету Верховної Ради України з питань фінансів, податкової та митної політики Д.О. Гетманцева;

- зобов`язати Державну податкову службу України скласти та надати голові Комітету Верховної Ради України з питань фінансів, податкової та митної політики Д.О. Гетманцеву лист із зазначенням коректної (обґрунтованої) інформації з підтверджуючими документами.

В якості підстав позову позивач зазначив, що відповідачем у межах розробки законопроекту надано лист, що містить грубі помилки, маніпуляції, недостовірні дані, що порушує майнові права та інтереси Товариства як добросовісного платника податків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.10.2019 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у даній адміністративній справі; постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання; витребувано у Державної податкової служби України матеріали та інформацію, на підставі яких було складено лист № 15/2/99-00-04 від 23.09.2019.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.11.2019 судом здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження; призначено справу до розгляду в підготовче судове засідання на 11.12.2019.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.01.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.02.2020.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2020 виправлено описку у п. 1 резолютивної частини ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.01.2020 у справі № 640/20443/19.

Поряд із цим у судових засіданнях 11.12.2019 та 25.02.2020 судом оголошувалась перерва.

02.04.2020 розгляд справи відкладено до 11.06.2020.

Вказаної дати у судовому засіданні представник позивача підтримав, за викладених у позові підстав, заявлені вимоги та просив задовольнити позовну заяву.

Представник відповідача проти позову заперечив. Зокрема акцентував необґрунтованість та безпідставність позову.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Державною податковою службою України на доручення комітету Верховної Ради України з питань фінансів, податкової та митної політики, наданого за результатами засідання робочої групи комітету 05 вересня 2019 року з розгляду проекту Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» № 1210 від 30.08.2019 (по рішенню скорочено - Законопроект або Закон № 1210), створено робочу групу для обговорення питання регулювання проектом справляння рентної плати за користування надрами для видобування руд залізних.

До складу робочої групи були залучені представники ДПС України, Міністерства фінансів України та Офісу реформ Міністерства фінансів України, представники галузі: Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ»; ПАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат»; ПАТ «АрселорМітал Кривий Ріг»; Об`єднання підприємств «Укрметалургпром»; Європейська Бізнес Асоціація; Американська торговельної палата в Україні; аудиторська фірма «PwC Україна» та «Аудиторська фірма «Капітал плюс».

Позивач примічає, що засідання робочої групи відбулися 13, 16 та 18 вересня 2019 року, на яких представниками гірничо-металургійної галузі було надано розрахунки, що свідчать про недосконалість норм проекту Закону № 1210, а саме зазначено, що:

- внаслідок зміни ставки податку та зміни бази оподаткування сума плати за надра зросте у середньому в 4,18 разів, що матиме наслідком додаткову сплату податку у розмірі 8,5 млрд. грн. на рік. При прийнятті Законопроекту Україна стане країною із найбільшим податковим навантаженням у світі з точки зору рентної плати за видобуток надр (висновок аудиторської фірми «PwC Україна»);

- різке збільшення податкового навантаження матиме руйнівний вплив не лише для гірничо-видобувної галузі, а і для дотичних галузей економіки України, зокрема:

матиме місце фактичне скорочення відрахування до бюджету внаслідок зниження податку на прибуток (майже на 20%), зниження виробництва через втрату ринків на 26 млн. т. та ін. Скорочення відрахувань до бюджету складе близько 11,3 млрд. грн.;

відбудеться суттєве зниження доходів державних монополістів - AT «Укрзалізниця» та ДП «Адміністрація морських портів України», оскільки наразі частка ГМК у вантажоперевезеннях та портових перевалках складає майже 40% від відповідних загальноукраїнських показників;

зупиняться гірничо-збагачувальні комбінати, які стануть нерентабельними в умовах нестабільних цін на ринку залізорудної сировини та високої конкуренції із іншими виробниками, які платять суттєво нижчі податки за ГЗК України (наприклад, виробники із Російської Федерації).

Тобто, на думку Товариства, окрім зрозумілих податкових та соціальних наслідків від зупинки гірничо-збагачувальних комбінатів, Законопроект фактично грає на руку конкурентам України на сировинних ринках, повернутися на які буде практично неможливо.

Окремо позивач звертає увагу, що управляючою компанією - Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ», як учасником робочої групи, неодноразово надавалися коректні дані та розрахунки впливу Законопроекту на ГЗК України на адресу Голови Комітету Верховної Ради України з питань фінансів, податкової та митної політики, членів Комітету Верховної Ради України з питань фінансів, податкової та митної політики, членів робочої групи та відповідача - Державної податкової служби України (листи: від 17.09.2019, № 283/04-2.00/10 від 24.09.2019, № 293/04-1.00/10 від 01.10.2019).

Так позивач відмічає, що незважаючи на це ДПС України повністю проігнорувала надані представниками гірничо-металургійної галузі, в т.ч. ТОВ «МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ», коректні дані та розрахунки впливу Законопроекту на ГЗК України та листом № 15/2/99-00-04 від 23.09.2019 (надалі - Лист) надано Голові Комітету Верховної Ради України з питань фінансів, податкової та митної політики Д.О. Гетманцеву свої висновки та пропозиції.

За переконанням відповідача Лист містить низку помилок та маніпуляцій, а саме:

- твердження: «Запропоноване у проекті підвищення ставки рентної плати до розміру 10 відсотків від вартості продукції гірничого підприємства наблизить розподіл часток економічної вигоди від руд залізних між власником та користувачами до більш паритетного, наприклад у співвідношенні 40 відсотків до 60 відсотків, де користувач одержує більшу частку...» є маніпуляцією, бо цей паритет вже виконується, зокрема, ГЗК Групи Метінвест (до якої, зокрема, відноситься позивач);

- позиція: «...уточнення терміну первинної переробки (за обсягом реалізованої товарної продукції) повинно забезпечити однозначне визначення об`єкта оподаткування...» є грубою помилкою, оскільки таке лише збільшить кількість податкових спорів, адже представники органів центральної влади на засіданнях робочої групи вже обговорювали готовність давати податкові консультації, що свідчить про непрозорість та нечіткість запропонованих норм. Крім того саме це уточнення призведе до основної частини збільшення податкового навантаження на гірничодобувну галузь та збільшення частки держави у отриманні економічної вигоди до 87%;

- розуміння: «станом на 2019 рік частка рентної плати в собівартості товарної продукції користувача надр не перевищує 1-1,5 відсотків» - є грубою помилкою та абсолютно не відповідає дійсності. Так рентна плата за надра при видобуванні залізної руди у ГЗК Групи Метінвест (в тому числі позивача) складає в собівартості від 4% до 5% згідно даних за період з 2014 року - перше півріччя 2019 року, а в собівартості добутої залізної руди складає - від 9% до 11% (згідно даних за 2 квартал 2019 року);

- у розрахунках «оптимістичного та песимістичного» сценаріїв обсяг рентної плати сплутані ціна та витрати для концентрату та окатишів, окрім того не враховується факт, що базою буде більша з величин, що розраховані доходним та витратним методом (що дуже добре відомо фахівцям податкового органу). Такі неточності у розрахунках вводять в оману користувачів інформації, адже Народні депутати України не сумніваються у коректності розрахунків від податківців та з недовірою ставляться до цифр від підприємств та асоціацій;

- інші помилки, які спростовувались представниками підприємств під час зсідань робочої групи, а також у листах, що були направлені, зокрема, на адресу Голови Державної податкової служби України.

Додатково позивач звернув увагу, що у Листі не зазначено обґрунтованої позиції щодо наданих розрахунків та причин розбіжностей між розрахунками фахівців підприємств та фахівців податкової служби. Розрахунки фахівців податкової служби не підкріплені жодними документами, матеріалами та офіційною інформацією.

Така розбіжність в розрахунках, як стверджує Товариство, є неприпустимою та свідчить про недосконалість, поспішність та помилковість запропонованих змін, внесених у проект Закону № 1210, які було надано на розгляд Народним депутатам України.

Як вважає позивач, передбачене Законопроектом зростання рентної плати за рахунок зміни ставки та зміни бази оподаткування призведе до:

різкого згортання інвестиційних проектів та зупинки їх фінансування;

швидкого старіння діючих основних фондів та їх фізичного і морального зносу;

відсутності можливості нарощування виробничих потужностей та покращення показників якості товарної продукції;

втрати ринків збуту товарної продукції; зменшення обсягів виробництва товарної продукції;

скорочення робочих місць.

ПрАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" акцентує, що Лист Державної податкової служби України - це не просто лист, а офіційний документ центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну податкову політику, що, в даному випадку, суттєво впливає на думку Народних депутатів України. Останні для прийняття зваженого рішення повинні мати у розпорядженні інформацію, яка відповідає дійсності та сьогоденним реаліям.

Тому є неприпустимою ситуація коли офіційний документ спеціалізованого органу державної влади містить грубі помилки, маніпуляції, недостовірні дані, що абсолютно викривляє ситуацію у гірничо-добувній галузі.

Крім того розрахунки фахівців податкової служби не підкріплені жодними документами, матеріалами та офіційною інформацією.

Висновки та розрахунки викладені в Листі гуртуються на припущеннях, що суперечить статтям 19, 62 Конституції України.

Товариство наводить довід про те, що дії ДПС України грубо порушують майнові права та інтереси всіх підприємств гірничо-збагачувальної галузі у вигляді потенціального обтяження безпідставними та непідйомними податками та, зокрема, ПрАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат".

З викладеними позивачем твердженнями відповідач не погоджується та у своєму відзиві відмітив, що супровідні документи до законопроектів, як то: пояснювальна записка, порівняльна таблиця тощо, не мають самостійного правового значення і не розглядаються окремо від змісту законопроекту, з яким вони системно пов`язані.

ДПС України зауважує, що оскаржуючи Лист Товариство фактично оскаржує законність окремих стадій законодавчого процесу, здійснення яких віднесено до виключної компетенції Верховної ради України, яка при цьому реалізує свою нормотворчу функцію, а не владні управлінські функції податкового органу.

За доводами відповідача позивач не надав суду доказів того, що діями ДПС України порушені його права, свободи чи інтереси в публічно-правових відносинах, та не довів, що Лист безпосередньо зачіпає його права.

У своїй відповіді на відзив позивач, за тотожних обставин, що викладені у позові, висловився про порушення своїх майнових прав та інтересів через обтяження безпідставними та непідйомними податками.

В свою чергу у поданих додаткових поясненнях відповідач запримітив, що у робочій групі ПрАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" представляло ТОВ «Метінвест холдинг», і дане товариство у своїх письмових зверненнях надавало свої висновки щодо положень Законопроекту, а також власні висновки про результати роботи робочої групи безпосередньо голові комітету.

Також ДПС України відзначило про надання в аналітичній записці детальної інформації формування часток економічної оцінки вигоди держави України в залежності від податкового навантаження та варіації цін на товарну продукцію.

У відповідь на викладені відповідачем у додаткових поясненнях позиції, позивач підкреслив про своє непогодження з розрахунками, доводи про що виклав у додаткових поясненнях.

Вирішуючи спір по суті, суд зауважує на таке.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законами України «Про комітети Верховної Ради України», «Про Регламент Верховної Ради України» (в рішенні - Закон), та іншими нормативно-правовими актами (тут і по тексту відповідні нормативно-правові акти наведено в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

В контексті нормативного регулювання спірних правовідносин та обставин справи, суд констатує на такому.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236 затверджене «Положення про Державну фіскальну службу України» (за текстом - Положення), згідно приписів якого Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

ДФС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Основними завданнями ДФС є:

1) реалізація державної податкової політики та політики у сфері державної митної справи, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, здійснення в межах повноважень, передбачених законом, контролю за надходженням до бюджетів та державних цільових фондів податків і зборів, митних та інших платежів, державної політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, державної політики з адміністрування єдиного внеску, а також боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, державної політики у сфері контролю за своєчасністю здійснення розрахунків в іноземній валюті в установлений законом строк, дотриманням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів;

2) внесення на розгляд Міністра фінансів пропозицій щодо забезпечення формування: державної податкової політики; державної політики у сфері державної митної справи; державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, здійснення контролю за надходженням до бюджетів та державних цільових фондів податків і зборів, митних та інших платежів; державної політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів; державної політики з адміністрування єдиного внеску, а також боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску; державної політики у сфері контролю за своєчасністю здійснення розрахунків в іноземній валюті в установлений законом строк, дотриманням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів.

ДФС відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: узагальнює практику застосування законодавства з питань, що належать до компетенції ДФС, розробляє пропозиції щодо вдосконалення законодавчих актів, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правових актів міністерств та в установленому порядку подає їх Міністру фінансів; розробляє проекти законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, наказів Мінфіну з питань, що належать до сфери діяльності ДФС.

ДФС для виконання покладених на неї завдань має право, а саме: залучати в установленому порядку до виконання окремих робіт, участі у вивченні деяких питань вчених і фахівців, працівників центральних та місцевих органів виконавчої влади, а також підприємств, установ та організацій; отримувати безоплатно від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових осіб, а також від громадян та їх об`єднань інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на неї завдань, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом; скликати наради, утворювати комісії та робочі групи, проводити наукові конференції, семінари з питань, що належать до її компетенції.

ДФС очолює Голова, який призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України, внесеним на підставі пропозицій Міністра фінансів.

Голова ДФС: 1) очолює ДФС, здійснює керівництво діяльністю Служби, представляє ДФС у відносинах з іншими органами, підприємствами, організаціями в Україні та за її межами; 2) вносить на розгляд Міністра фінансів пропозиції щодо забезпечення формування державної політики у відповідній сфері, розроблені ДФС проекти законів, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, а також визначає позицію щодо проектів, розробниками яких є інші міністерства; 3) вносить на розгляд Міністра фінансів проекти нормативно-правових актів Мінфіну з питань, що належать до компетенції ДФС; 4) забезпечує виконання Конституції та законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, наказів Мінфіну з питань, що належать до компетенції ДФС; утворює комісії, робочі та експертні групи.

З наведеного Положення випливає про здійснення ДФС першочергового завдання як то реалізацію державної податкової політики.

ДФС для виконання покладених на неї завдань, розробляє: пропозиції щодо вдосконалення законодавчих актів; проекти законів України.

ДФС наділено правами щодо: залучення в установленому порядку до виконання окремих робіт, участі у вивченні деяких питань вчених і фахівців, працівників центральних та місцевих органів виконавчої влади, а також підприємств, установ та організацій; отримання безоплатно від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових осіб інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на неї завдань, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом; утворення комісій та робочих груп з питань, що належать до її компетенції.

Поряд із цим суд вказує, що Закон України «Про комітети Верховної Ради України» визначає правовий статус комітетів Верховної Ради України, їх функції та організаційні основи діяльності.

Комітет Верховної Ради України (комітет) - орган Верховної Ради України, який утворюється з числа народних депутатів України для здійснення за окремими напрямами законопроектної роботи, підготовки і попереднього розгляду питань, віднесених до повноважень Верховної Ради України, виконання контрольних функцій.

Комітети Верховної Ради України здійснюють такі функції: 1) законопроектну; 2) організаційну; 3) контрольну.

Законопроектна функція комітетів полягає в: 1) розробці проектів законів, інших актів Верховної Ради України; 2) попередньому розгляді та підготовці висновків і пропозицій щодо законопроектів, внесених суб`єктами законодавчої ініціативи на розгляд Верховної Ради України; 3) доопрацюванні за дорученням Верховної Ради України окремих законопроектів за наслідками розгляду їх у першому та наступних читаннях (за винятком прийнятих Верховною Радою України актів у цілому); 4) попередньому розгляді та підготовці висновків і пропозицій щодо проектів загальнодержавних програм економічного, науково-технічного, соціального, національно-культурного розвитку, охорони довкілля, а також наданні згоди на обов`язковість чи денонсацію міжнародних договорів України; 5) узагальненні зауважень і пропозицій, що надійшли до законопроектів; 6) внесенні пропозицій щодо перспективного планування законопроектної роботи.

Комітет при здійсненні законопроектної функції має право: 1) розробляти з власної ініціативи проекти законів та інших актів Верховної Ради України з питань, що віднесені до предметів відання комітетів, з наступним внесенням їх на розгляд Верховної Ради України членами комітету за його рішенням; 2) визначати завдання щодо розробки законопроектів чи їх структурних частин з питань, віднесених до предмета їх відання; 3) опубліковувати за своїм рішенням у засобах масової інформації проекти законів, розроблені відповідно до пункту 1 цієї статті, до внесення їх на розгляд Верховної Ради України; 4) вносити пропозиції і поправки під час розгляду на своєму засіданні проекту закону чи іншого акта Верховної Ради України; 5) створювати робочі групи і призначати їх керівників із числа членів комітету для підготовки проектів актів Верховної Ради України, питань, що обговорюються на засіданнях комітетів, проектів рішень, рекомендацій, висновків комітетів; 6) включати до складу робочої групи членів комітету, інших народних депутатів України, співробітників науково-дослідних інститутів і навчальних закладів, авторів проектів законодавчих актів та інших фахівців за їх згодою; 7) залучати до роботи в робочих групах фахівців на контрактній основі з оплатою за рахунок коштів, передбачених у кошторисі видатків на здійснення повноважень Верховної Ради України; 8) залучати до роботи в робочих групах посадових та службових осіб державних органів та органів місцевого самоврядування за згодою керівника відповідного органу; 9) звертатися до державних органів, органів місцевого самоврядування, наукових установ і організацій, об`єднань громадян з проханням висловити пропозиції щодо проектів законів.

З положень Закону України «Про комітети Верховної Ради України» видно про здійснення Комітетом Верховної Ради України за окремими напрямами законопроектної роботи, підготовки і попереднього розгляду питань, віднесених до повноважень Верховної Ради України.

Реалізація комітетами законопроектної функції відбувається шляхом: розробки проектів законів, інших актів Верховної Ради України; попереднього розгляду та підготовки висновків і пропозицій щодо законопроектів; створення робочих груп і призначення їх керівників із числа членів комітету для підготовки проектів актів Верховної Ради України, питань, що обговорюються на засіданнях комітетів, проектів рішень, рекомендацій, висновків комітетів.

Окремо суд зауважує, що правові засади роботи Верховної Ради України регулює Закон України «Про Регламент Верховної Ради України».

Закон встановлює, що порядок роботи Верховної Ради України, її органів та посадових осіб, засади формування, організації діяльності та припинення діяльності депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді встановлюються Конституцією України, Регламентом Верховної Ради України та законами України "Про комітети Верховної Ради України", "Про статус народного депутата України", про тимчасові слідчі комісії, спеціальну тимчасову слідчу комісію і тимчасові спеціальні комісії Верховної Ради України.

Регламент встановлює порядок підготовки і проведення сесій Верховної Ради, її засідань, формування державних органів, визначає законодавчу процедуру, процедуру розгляду інших питань, віднесених до її повноважень, та порядок здійснення контрольних функцій Верховної Ради. Особливості здійснення контрольних функцій Верховної Ради у сферах національної безпеки і оборони визначаються Законом України "Про національну безпеку України".

Закон України «Про Регламент Верховної Ради України» визначає, серед іншого, законодавчу процедуру.

Законом чітко встановлюється, що право законодавчої ініціативи здійснюється шляхом внесення до Верховної Ради: 1) проектів законів, постанов; 2) проектів інших актів Верховної Ради; 3) пропозицій до законопроектів; 4) поправок до законопроектів.

Під терміном законопроект в Законі розуміється проекти законів, постанов Верховної Ради, які містять положення нормативного характеру. Проект іншого акта - проекти постанов, резолюцій, декларацій, звернень, заяв, що випливають з установчих, організаційних, контрольних та інших функцій Верховної Ради. Пропозиції - внесення змін до тексту законопроекту (статей, їх частин, пунктів, речень), зміни порядку розміщення, об`єднання розділів, глав, статей, їх частин і пунктів, а також виділення тих чи інших положень в окремі розділи, глави, статті. Поправка - внесення виправлень, уточнень, усунення помилок, суперечностей у тексті законопроекту.

Пропозиції вносяться письмово до законопроекту, який готується до другого читання, в редакції, яка передбачає конкретну зміну, доповнення або виключення певних положень із тексту законопроекту.

Пропозиція щодо структурних частин законопроекту має містити послідовно викладені назви розділів, глав, а в разі необхідності - статей, частин чи пунктів законопроекту.

Поправка може бути внесена письмово до законопроекту, який готується до другого і третього читань, а також усно під час розгляду законопроекту в другому читанні на пленарному засіданні Верховної Ради.

Закон регулює питання формування супровідних документів до законопроекту, проекту іншого акта.

Так законопроект, проект іншого акта вноситься на реєстрацію разом з проектом постанови, яку пропонується Верховній Раді прийняти за результатами його розгляду, списком авторів законопроекту, пропозицією щодо кандидатури доповідача на пленарному засіданні та пояснювальною запискою, яка має містити: 1) обґрунтування необхідності прийняття законопроекту, цілей, завдань і основних його положень та місця в системі законодавства; 2) обґрунтування очікуваних соціально-економічних, правових та інших наслідків застосування закону після його прийняття; 3) інші відомості, необхідні для розгляду законопроекту.

Зазначені в частині першій цієї статті документи подаються письмово разом з їх електронним файлом.

У разі внесення законопроекту, проекту іншого акта, прийняття якого призведе до зміни показників бюджету (надходжень бюджету та/або витрат бюджету), суб`єкт права законодавчої ініціативи зобов`язаний додати фінансово-економічне обґрунтування (включаючи відповідні розрахунки). Якщо такі зміни показників бюджету передбачають зменшення надходжень бюджету та/або збільшення витрат бюджету, до законопроекту, проекту іншого акта подаються пропозиції змін до законодавчих актів щодо скорочення витрат бюджету та/або джерел додаткових надходжень бюджету для досягнення збалансованості бюджету. Законопроект, проект іншого акта (крім проектів законів про Державний бюджет України, про внесення змін до закону про Державний бюджет України, про ратифікацію міжнародних договорів України щодо одержання Україною від іноземних держав, банків і міжнародних фінансових організацій позик, не передбачених Державним бюджетом України) не має містити положень, прийняття яких призведе до збільшення державного боргу і державних гарантій.

У разі внесення законопроекту, остаточне прийняття рішення щодо якого можливе лише за результатами референдуму, ця обставина повинна бути зазначена у пояснювальній записці.

До законопроекту про внесення змін до законів додається порівняльна таблиця, яка містить редакцію відповідних положень (статей, частин, пунктів, абзаців тощо) чинного закону та нову його редакцію з урахуванням запропонованих змін.

Кожен законопроект, проект іншого акта після його реєстрації не пізніш як у п`ятиденний строк направляється Головою Верховної Ради України або відповідно до розподілу обов`язків Першим заступником, заступником Голови Верховної Ради України в комітет, який відповідно до предметів відання комітетів визначається головним з підготовки і попереднього розгляду законопроекту, проекту іншого акта, а також у комітет, до предмета відання якого належать питання бюджету, для проведення експертизи щодо його впливу на показники бюджету та відповідності законам, що регулюють бюджетні відносини, комітет, до предмета відання якого належать питання боротьби з корупцією, для підготовки експертного висновку щодо його відповідності вимогам антикорупційного законодавства та в комітет, до предмета відання якого належить оцінка відповідності законопроектів міжнародно-правовим зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції для підготовки експертного висновку. Кожен законопроект не пізніш як у триденний строк направляється комітетом, до предмета відання якого належать питання бюджету, до Кабінету Міністрів України для здійснення експертизи щодо його впливу на показники бюджету та відповідності законам, що регулюють бюджетні відносини.

У разі якщо для підготовки і попереднього розгляду, доопрацювання законопроектів Верховна Рада приймає рішення про утворення тимчасової спеціальної комісії (стаття 85 цього Регламенту), така комісія здійснює функції головного комітету з цих питань у порядку, визначеному цим Регламентом.

Головний комітет не пізніш як у тридцятиденний строк попередньо розглядає законопроект, проект іншого акта і ухвалює висновок щодо доцільності включення його до порядку денного сесії Верховної Ради. До висновку головного комітету додаються висновки комітетів, до предметів відання яких належать питання відповідно бюджету, боротьби з корупцією та оцінки відповідності законопроектів міжнародно-правовим зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції, які мають бути подані до головного комітету у 21-денний строк з дня отримання законопроекту, проекту іншого акта для надання висновку.

За дорученням Верховної Ради, Голови Верховної Ради України, за зверненням головного комітету, голови або першого заступника голови головного комітету чи з власної ініціативи комітет, до предмета відання якого належать питання регламенту, розглядає законопроект, проект іншого акта та готує експертний висновок на відповідність його оформлення та реєстрації вимогам закону, цього Регламенту та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Висновок комітету, до предмета відання якого належать питання регламенту, додається до висновку головного комітету та має бути поданий до головного комітету у 21-денний строк з дня отримання законопроекту, проекту іншого акта для надання висновку. У разі якщо законопроект, проект іншого акта оформлено та/або зареєстровано без дотримання вимог закону, цього Регламенту та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, висновок комітету, до предмета відання якого належать питання регламенту, направляється головному комітету та Голові Верховної Ради України для повернення законопроекту, проекту іншого акта суб`єкту права законодавчої ініціативи без його включення до порядку денного сесії та розгляду на пленарному засіданні Верховної Ради.

До попереднього розгляду законопроекту, проекту іншого акта головний комітет на своєму засіданні може запропонувати Кабінету Міністрів України, міністерствам, іншим державним органам, об`єднанням громадян висловити свою думку щодо доцільності його прийняття.

Як витікає із положень Закону, встановленими є правила щодо формування законопроектів, проектів інших актів; супровідних документів до законопроекту, проекту іншого акта; попереднього розгляду законопроектів, проектів інших актів у комітетах.

Закон також виокремлює, що голова Верховної Ради України або відповідно до розподілу обов`язків Перший заступник, заступник Голови Верховної Ради України за наявності передбачених цією статтею підстав за пропозицією головного комітету чи тимчасової спеціальної комісії або Погоджувальної ради повертає внесений законопроект, проект іншого акта суб`єкту права законодавчої ініціативи без його включення до порядку денного сесії та розгляду на пленарному засіданні Верховної Ради.

Підставами для повернення законопроекту, проекту іншого акта без його включення до порядку денного та розгляду на пленарному засіданні є: 1) висновок комітету, до предмета відання якого належать питання конституційного права, про те, що законопроект суперечить положенням Конституції України, крім випадків, коли він стосується внесення змін до Конституції України; 2) висновок комітету, до предмета відання якого належать питання регламенту, про те, що внесений законопроект, проект іншого акта оформлений та/або зареєстрований без дотримання вимог закону, цього Регламенту та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів; 3) відсутність фінансово-економічного обґрунтування законопроекту, проекту іншого акта, якщо головний комітет чи відповідна тимчасова спеціальна комісія не вважають за можливе розглядати його без такого обґрунтування; 4) наявність прийнятого в першому читанні законопроекту, щодо якого внесений проект є альтернативним; 5) відхилення на поточній сесії Верховної Ради законопроекту, положення якого дослівно або по суті повторюють поданий законопроект.

Тобто підставою для повернення законопроекту, проекту іншого акта без його включення до порядку денного та розгляду на пленарному засіданні може виступати відсутність фінансово-економічного обґрунтування законопроекту, проекту іншого акта, якщо головний комітет чи відповідна тимчасова спеціальна комісія не вважають за можливе розглядати його без такого обґрунтування.

Щодо кожного законопроекту, включеного до порядку денного сесії Верховної Ради, Апарат Верховної Ради та головний комітет ведуть справу законопроекту. Справа законопроекту містить документи, внесені в порядку законодавчої ініціативи, документи, підготовлені в процесі розробки, розгляду, доопрацювання, прийняття відповідного законопроекту Верховною Радою, а також документи, які підготовлені органами Верховної Ради, державними органами, установами і організаціями за зверненням Верховної Ради.

До справи законопроекту в хронологічному порядку їх внесення, подання, направлення, розгляду або прийняття включаються: 1) законопроект, у тому числі альтернативний (альтернативні), у разі його (їх) внесення в установленому порядку, пояснювальні записки до нього (них) та інші супровідні документи; 2) проекти альтернативних рішень, що надходили, і рішення Верховної Ради щодо розробки, доопрацювання, прийняття відповідного законопроекту; 3) усі проміжні редакції, у тому числі й альтернативні, відповідного законопроекту, які вносилися на попередній розгляд, редакції на перше, друге, третє чи повторні перше і друге читання, а також пояснювальні записки до них та інші супровідні документи; 4) пропозиції і поправки до законопроекту, внесені в установленому порядку; 5) висновки щодо законопроекту та дані експертиз, інформаційних чи наукових досліджень, виконаних щодо законопроекту за дорученням Верховної Ради; 6) висновки комітетів щодо законопроекту; 7) протоколи або витяги з протоколів засідань головного комітету щодо законопроекту та стенограми відповідних засідань у разі їх ведення; 8) витяги із протоколів і стенограм пленарних засідань Верховної Ради, які містять інформацію про розгляд відповідного законопроекту; 9) дані про результати поіменного голосування щодо законопроекту; 10) пропозиції Президента України щодо законопроекту; 11) документи про результати і наслідки референдуму щодо цього законопроекту; 12) листи, якими супроводжувалися документи до законопроекту (закону); 13) текст закону в остаточній редакції; 14) законопроекти та інші документи, пов`язані з розробкою і розглядом Верховною Радою актів про зміну чи скасування цього закону.

Законопроекти розглядаються Верховною Радою, як правило, за процедурою трьох читань з урахуванням особливостей, встановлених у цій статті.

Розгляд і прийняття законопроекту за процедурою трьох читань включає: 1) перше читання - обговорення основних принципів, положень, критеріїв, структури законопроекту та прийняття його за основу; 2) друге читання - постатейне обговорення і прийняття законопроекту в другому читанні; 3) третє читання - прийняття законопроекту, який потребує доопрацювання та узгодження, в цілому.

За рішенням Верховної Ради допускається остаточне прийняття законопроекту (крім проектів кодексів і законопроектів, які містять понад 100 статей, пунктів) відразу після першого чи другого читання, якщо законопроект визнано таким, що не потребує доопрацювання, та якщо не надійшло зауважень щодо його змісту від народних депутатів, інших суб`єктів права законодавчої ініціативи, юридичного чи експертного підрозділів Апарату Верховної Ради.

Під час другого і третього читань розглядаються порівняльні таблиці законопроектів, а щодо законопроектів про внесення змін до законів порівняльні таблиці розглядаються і в першому читанні.

Після включення законопроекту до порядку денного сесії Верховної Ради підготовка його до першого читання здійснюється головним комітетом.

Розгляд законопроекту при підготовці його до першого читання здійснюється в порядку, передбаченому для попереднього розгляду законопроектів (стаття 93 цього Регламенту), з урахуванням особливостей, визначених цією главою.

Виходячи з норм Закону, законопроект, у тому числі альтернативний (альтернативні), у разі його (їх) внесення в установленому порядку, пояснювальні записки до нього (них) та інші супровідні документи є документами справи законопроекту.

В свою чергу Верховна Рада України розглядає і приймає законопроект за процедурою трьох читань, яка включає: 1) перше читання - обговорення основних принципів, положень, критеріїв, структури законопроекту та прийняття його за основу; 2) друге читання - постатейне обговорення і прийняття законопроекту в другому читанні; 3) третє читання - прийняття законопроекту, який потребує доопрацювання та узгодження, в цілому.

При цьому розгляд законопроекту при підготовці його до першого читання здійснюється головним комітетом в порядку, передбаченому для попереднього розгляду законопроектів.

Як свідчать матеріали справи Державною податковою службою України на доручення комітету Верховної Ради України з питань фінансів, податкової та митної політики, наданого за результатами засідання робочої групи комітету 05 вересня 2019 року з розгляду проекту Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» № 1210 від 30.08.2019, створено робочу групу для обговорення питання регулювання проектом справляння рентної плати за користування надрами для видобування руд залізних.

До складу робочої групи залучені представники: ДПС України, Міністерства фінансів України та Офісу реформ Міністерства фінансів України, представники галузі: Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ»; ПАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат»; ПАТ «АрселорМітал Кривий Ріг»; Об`єднання підприємств «Укрметалургпром»; Європейська Бізнес Асоціація; Американська торговельної палата в Україні; аудиторська фірма «PwC Україна» та «Аудиторська фірма «Капітал плюс».

Листом від 17.09.2019, скерованого до голови робочої групи, що була створена після засідання Комітету Верховної Ради України з питань фінансів, податкової та митної політики, копію якого подано до голови Комітету Верховної Ради України з питань фінансів, податкової та митної політики Гетманцева Д.О. , та членів робочої групи, Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ», надаючи інформацію на прикладі підприємств Групи МЕТІНВЕСТ, у тому числі щодо ПрАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", повторно запропонувало: створити окрему групу, що в рамках загальної податкової реформи, що авансована урядом змінить Розділ IX ПКУ з урахуванням кращого світового досвіду; збільшити ставку оподаткування для руд на 2020 рік до 10 відсотків, ввести нижній поріг Крмпе на рівні 150% облікової ставки НБУ та залишити без змін усі інші елементи Розділу. Запропоновані зміни дадуть до бюджету 2020 додатково 800 млн. грн порівняно з фактом 2018 року.

У листі № 283/04-2.00/10 від 24.09.2019, скерованого до: голови Верховної Ради України, голови Комітету Верховної Ради України з питань фінансів, податкової та митної політики Гетманцева Д.О., голови ДПС України, Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ» зауважувалося про врахування наданих розрахунків при подальшому обговоренні Законопроекту.

23.09.2019 ДПС України, за обставин створення робочої групи для обговорення питання регулювання проектом справляння рентної плати за користування надрами для видобування руд залізних, сформовано на адресу голови Комітету Верховної Ради України з питань фінансів, податкової та митної політики Гетманцева Д. лист № 15/2/99-00-04, яким проінформовано останнього про результати засідань 13, 16 та 18 вересня 2019 року.

Зауважено, що: «Результатами засідання стали окремі позиції Державної податкової служби та Міністерства фінансів України, з однієї сторони, та з іншої - Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест холдинг», а також Приватного акціонерного товариства «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат».

Відповідні розрахунки впливу Проекту на збільшення рентної плати за надра порівняно з чинним законодавством та висновки щодо обґрунтованості сторін викладені у додатках.

Висновки та пропозиції ДПС та Мінфіну наведено у додатках 1 - 3 до цього листа.

Розрахунки Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест холдинг», представлені Робочій групі електронним листом від 17 вересня 2019 року, надаються в окремому додатку до цього листа.

Розрахунки Приватного акціонерного товариства «Полтавський гірничо- збагачувальний комбінат», представлені Робочій групі електронним листом від 18 вересня 2019 року, надаються в окремому додатку до цього листа».

В додаток до Листа долучено: довідку; пояснення до довідки; пропозиції уточнень; розрахунки; Всього на 23 аркушах.

З огляду на наведене суд відмічає, що направлення ДПС України Листа в адрес голови Комітету Верховної Ради України з питань фінансів, податкової та митної політики Гетманцева Д.О. в межах площини розгляду проекту Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» № 1210 від 30.08.2019, є проявом забезпечення реалізації державної податкової політики шляхом визначення позиції щодо такого проекту в силу Положення та Закону.

Окремо в рамках питання розгляду Законопроекту суд примічає, що згідно інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті Верховної Ради України за посиланням: https://w1.c1.rada.gov.ua/pls/zweb2/webproc4_1?pf3511=66520, даний проект, зокрема, направлено на розгляд комітету. По Законопроекту: надано висновок комітету; вручено таблицю поправок-2. Законопроект повернуто з підписом від Президента України.

Відповідне вказує про проходження Законопроекту у законодавчій процедурі, передбаченій чинним законодавством України.

Таким чином, приймаючи до уваги викладення у листах: від 17.09.2019, № 283/04-2.00/10 від 24.09.2019 позицій про надання необхідної інформації та врахування розрахунків при подальшому обговоренні Законопроекту, зважаючи на формування ДПС України Листа у процедурі обговорення робочою групою питання регулювання Законопроектом справляння рентної плати за користування надрами для видобування руд залізних, беручи до уваги, що супровідні документи до законопроекту лише включаються до справи законопроекту, та підлягають оцінці під час розгляду і прийняття такого нормативного акту Верховною Радою України за відповідною законодавчою процедурою в цілому, що, як наслідок, не породжує для Товариства самостійних реальних юридичних наслідків в аспекті відзначеної стадії законодавчої процедури, процесі розробки законопроекту, невмотивованими, за висновками суду, є доводи позивача про наявність підстав для визнання протиправними дій відповідача по складанню та наданню Листа на адресу голови Комітету Верховної Ради України з питань фінансів, податкової та митної політики Д.О. Гетманцева.

В частині позовних вимог про зобов`язання ДПС України вчинити певні дії, то суд вважає, що у задоволенні відповідних похідних вимог позивача слід відмовити, позаяк такі обґрунтовані в межах питання порушення прав Товариства через мотиви протиправності дій ДПС України, які, в свою чергу, є недоведеними.

За ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України).

У відповідності до ч.ч. 2, 4 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

За переконанням суду, відповідач довів правомірність вчинених ним дій, та надав суду достатні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, які, в свою чергу, спростовували доводи та аргументи позивача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом вище вже підкреслювалося, що у відповідності до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).

Отже виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 КАС України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для їх розподілу, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 6, 72-77, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову № 14/293 від 23.10.2019 Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" - відмовити повністю.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Текст рішення у повному обсязі складено 22.06.2020.

Суддя К.С. Пащенко