Справа № 344/6058/17
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 рокуЛьвівСправа № 344/6058/17 пров. № А/857/3658/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Заверухи О.Б., Мікули О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2020 року, прийняте суддею Пастернак І.А. в м.Івано-Франківську, у справі № 344/6058/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

11 травня 2017 року, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії державного службовця, відповідно до ст. 37-1 Закону України "Про державну службу" у зв"язку із підвищенням заробітної плати відповідних категорій державних службовців відповідно до постанови КМУ від 06.04.2016 року №292 "Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році"; зобов"язати здійснити перерахунок та виплату пенсії державного службовця за віком з 01.05.2016 року відповідно до вимог ст. 37-1 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 19.12.1993 року в редакції, що діяла на дату призначення пенсії, в розмірі 70% заробітної плати, що значиться у довідці виданій Івано-Франківським обласним військовим комісаріатом від 14.01.2017 року №101273/1 без обмеження будь-яким періодом та розміром.

Позовні вимоги мотивує тим, що з серпня 2014 року отримує пенсію за віком, згідно Закону України "Про державну службу" в розмірі 70 % від заробітної плати. З 01.05.2016 року постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 року №292 "Деякі питання оплати праці державних службовців" збільшено посадові оклади державним службовцям, в тому числі і держслужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_1 , де вона працювала до моменту виходу на пенсію. Позивач в лютому 2017 року, звернулась до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську із заявою про перерахунок пенсії державного службовця в зв`язку з підвищенням посадових окладів, виходячи із заробітної плати, вказаної у довідці Івано-Франківського обласного військового комісаріату від 14.01.2017 року №101273/1 та її пенсійної справи, проте в такому перерахунку листом від 24.02.2017 року №71/Г-15 їй було відмовлено.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач подала апеляційну скаргу, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин справи.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що норми, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії державним службовцям за віком є ст.37 Закону України «Про державну службу» (в редакції, що була чинна на момент призначення пенсії). Внесені в подальшому у Закон зміни стосуються порядку призначення пенсій державним службовцям у разі реалізації ними права.

Вважає, що при перерахунку її пенсії має застосовуватись законодавство, що діяло на момент призначення їй пенсії, а також постанова КМУ № 856 від 31.05.2000, без виключення з неї пункту 4.

Просить скасувати рішення і прийняти нове, яким позов задоволити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що оскільки позивачкою подано заяву про перерахунок пенсії після 01.05.2016 року (після набрання чинності Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року), то в управління були відсутні правові підстави для перерахунку пенсії.

Просить залишити без змін рішення суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року.

10.02.2017 року позивачка звернулась до відповідача з заявою про перерахунок пенсії, з врахуванням довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № 101273/1 від 14.01.2017 про складові заробітної плати, відповідно до Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII «Про державну службу» та постанови КМУ від 06.04.2016 року № 292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» станом на 01.05.2016 року за посадою головного спеціаліста ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої вона була звільнена 11.08.2014 року у зв`язку із виходом на пенсію: посадовий оклад становив 3274,00 грн.; надбавка за ранг 200.00 грн.; надбавка за вислугу років (20%) 654,80 грн.; надбавка за роботу з таємними документами 10% - 324,70 грн.; премія 20% - 654,80 грн. (а.с.12, 30).

Листом за вих. № 71/Г-15 від 24.02.2017 року відповідач повідомив позивачку, що здійснити перерахунок, згідно її заяви від 10.02.2017 року, в управління немає законних підстав, тому прийнято рішення від 24.02.2017 року про відмову їй у перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року (а.с.13, 14)

Не погодившись із вказаною відмовою, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що у пенсійного органу відсутні підстави для перерахунку пенсії позивача на підставі ст.37-1 Закону України «Про державну службу» і постанови Кабінету Міністрів України №865 у редакціях, чинних на момент призначення їй пенсії, з огляду на зміни законодавства України, виходячи з наступного.

Частина 2 статті 19 Конституція України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У грудні 2015 року Верховною радою України прийнято закон, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, а саме Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VІІІ).

У зв`язку з набуттям з 01.05.2016 чинності зазначеним Законом, положення Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців.

Натомість у ст. 90 Закону №889-VIII закріплено правило, за яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 42 якого визначає підстави перерахунку призначених пенсій. Підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців до підстав перерахунку пенсії зазначеною статтею не віднесено.

Посилання позивачки на порушення ст. 22 Конституції України у зв`язку зі зміною правого регулювання спірних правовідносин є безпідставними, адже ст. 90 Закону №889-VIII, не визнана неконституційною Конституційним Судом України.

До того ж у рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011 Конституційний суд України вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до ст. 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Враховуючи наведені положення норм чинного законодавства та рішення Конституційного суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011, апеляційний суд дійшов висновку, що з 01.05.2016 у зв`язку з набранням чинності Законом №889-VIII, яким по-іншому врегульовані правовідносини, пов`язані із пенсійним забезпеченням державних службовців, пенсії, призначені за ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, не підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 07.11.2017 у справі №398/4332/16 та в постановах Верховного Суду від 03.04.2018 у справі №646/10879/16, від 13.03.2019 у справі 165/2711/16-а.

Колегією суддів взято до уваги рішення Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 у справі «Великода проти України», в якому суд, розглянувши скаргу, зокрема, за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19.01.2010 після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів, вказав на відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.

За таких обставин, враховуючи той факт, що із заявою про перерахунок пенсії позивачка звернулась в лютому 2017 року, зважаючи на практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 червня 2020 року у справі № 703/526/17.

Щодо обмеження граничного розміру пенсії позивачки, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VІ (далі - Закон №3668-VI) в редакції Закону № 911-VІІІ від 24.12.2015, тимчасово у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, у тому числі, Закону України «Про державну службу», не може перевищувати 10740 гривень.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

З 01 січня 2016 року Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VІІІ від 24 грудня 2015 року частину 7 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ доповнено реченням такого змісту: "Тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень".

Дію вказаної норм продовжено до 31.12.2017 Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Зазначені вище положення не визнавались у встановленому порядку Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), отже, є чинними і підлягають виконанню.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 02.05.2018 у справі №704/87/17, від 03.04.2018 у справі №361/4922/17, від 15.05.2019 у справі №554/4191/17.

Колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від зазначених правових висновків Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Аналогічний правовий висновок щодо подібних правовідносин викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 822/524/18 та в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі №348/2370/16-а.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то воно не може бути скасоване чи змінене з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2020 року у справі № 344/6058/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді О. Б. Заверуха
О. І. Мікула