Справа № 0640/3879/18
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України
23 червня 2020 року
Київ
справа №0640/3879/18
адміністративне провадження №К/9901/6482/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Чиркіна С.М., розглянувши у письмовому провадженні в касаційному порядку справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання призначити, нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, за касаційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду у складі судді Горовенко А.В. від 16.10.2018 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів Сторчака В.Ю., Ватаманюка Р.В., Мельник Томенко Ж.М. від 04.02.2019,
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У липні 2018 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Міністерства оборони України (далі Міноборони, Міністерство, відповідач), третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , (далі Військкомат), у якому просив:
2. визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи з 25.05.2017, внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велися бойові дії, оформлене протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 30.03.2018 №34 (далі спірне рішення);
3. зобов`язати Міністерство оборони України призначити, нарахувати та виплавити одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, як інваліду 2 групи з 25.05.2017, внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, з урахуванням попередніх виплат (далі спірна грошова допомога).
4. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на те, що приписи частини четвертої статті 16-3 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII), врегульовують питання здійснення доплати до раніше виплаченої одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності, а не її призначення.
5. При цьому, позивач наголошував, що абзац другий, на який посилався відповідач, приймаючи спірне рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги, діє з 01.01.2017, а тому не може бути застосований до спірних правовідносин в силу положень статті 58 Конституції України.
6. За наведеного, позивач наполягав на незаконності та безпідставності відмови Міноборони у виплаті йому спірної грошової допомоги, на яку він набув право відповідно до законодавства.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
7. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16.10.2018, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2019, позов задоволено повністю.
8. Ухвалюючи таке судове рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що відмова Міноборони у виплаті позивачу спірної грошової допомоги є протиправною, оскільки абзац другий частини четвертої статті 16-3 Закону №2011-XII, на підставі якого позивачу відмовлено у призначенні та виплаті спірної грошової допомоги, було введено в дію з 01.01.2017, тоді як первинно ОСОБА_1 інвалідність встановлено до цієї дати (з 04.04.2014), а отже ця правова норма, виходячи з закріпленого у статті 58 Конституції України правила дії законів у часі, до спірних правовідносин не застосовується.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
9. Не погоджуючись з такими судовими рішеннями Міноборони подано касаційну скаргу, в якій відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та відмовити у позові.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
10. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач проходив строкову військову службу в період з 27.04.1980 по 26.04.1982, що відповідачем не заперечується.
11. Відповідно до висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 25.01.2014 №155/Ж, зі слів ОСОБА_1 , у 1982 році під час бойових дій у Афганістані він отримав осколкове поранення голови, лівої ноги. Описані рубці є наслідком загоєння ран, які могли утворитися внаслідок вогнепальних (осколкових) поранень, отриманих у 1982 році.
12. Згідно з витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 19.02.2014 №442 отримані ОСОБА_1 поранення (контузія) та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
13. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10ААВ №830302 від 18.04.2014 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності з 04.04.2014 до 01.05.2019, причина інвалідності: поранення (контузія) та захворювання, так, пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
14. У зв`язку із встановленням позивачу третьої групи інвалідності, внаслідок поранення (контузії), захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, ОСОБА_1 отримав одноразову грошову допомогу в сумі 182700 гривень, що сторонами не заперечується.
15. У подальшому, відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №782533 від 29.05.2017, позивачу встановлено другу групу інвалідності з 25.05.2017 довічно, причина інвалідності: поранення (контузія) та захворювання, так, пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
16. 08.12.2017 позивач звернувся до Баранівського районного військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 25.05.2017 другої групи інвалідності, внаслідок поранення (контузії) та захворювання, так, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, яка була скерована в подальшому до Міністерства оборони України.
17. Згідно з рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладеного в пункті 32 протоколу №34 від 30.03.2018, позивачу відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з тих підстав, що відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII після первинного встановлення інвалідності сплинув дворічний термін, з урахуванням зазначеного підстави для виплати різниці одноразової грошової допомоги у разі встановлення вищої групи інвалідності відсутні.
18. Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
19. У касаційній скарзі Міністерство зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували усіх обставин справи і не надали їм належної правової оцінки у світлі вимог законодавства, яке діяло станом на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності.
20. Зокрема, скаржник звертає увагу на те, що позивач проходив саме строкову військову службу й чинне станом на 25.05.2017 (дату встановлення інвалідності ІІ групи) законодавство передбачало можливість виплати спірної грошової допомоги не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби.
21. За таких обставин, відповідач вважає, що позивач не набув права на виплату йому спірної грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому інвалідності ІІ групи, а тому вказує на помилковість висновків судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
22. Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
23. Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
24. Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
25. Згідно з положеннями статті 41 Закону №2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
26. З набранням чинності Законом №2011-ХІІ діяла редакція статті 16 цього ж Закону, відповідно до якої військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.
27. Законом №328-V статтю 16 Закону №2011-ХІІ викладено в новій редакції, яка діяла з 01.01.2007 до 01.01.2014, та якою було введено поняття «одноразова грошова допомога».
28. В подальшому, Законом України від 04.07.2012 №5040-VI «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців», який набрав чинності 01.01.2014, статтю 16 Закону №2011-ХІІ викладено в новій редакції та доповнено цей Закон статтями 16-1-16-4. Вказана редакція діяла на час встановлення позивачу втрати працездатності.
29. Відповідно до частини першої статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
30. Пунктом 4 частини другої статті 16 вищеназваного Закону встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
31. Як визначено пунктом б частини першої статті 16-2 Закону №2011-ХІІ (в редакції, чинній на момент звернення позивача за призначенням допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності) визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
32. В свою чергу, частинами другою, четвертою статті 16-3 вищенаведеного Закону (в редакції, чинній на час первинного огляду позивача органами МСЕК та встановлення ІІІ групи інвалідності) передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
33. За приписами пункту 2 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі Порядок №975) особам, які до набрання чинності Порядком мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
34. Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу позивачу, як особі, якій встановлено інвалідність ІІ групи.
35. Абзацом другим пункту 3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
36. Пункт 11 Порядку №975 встановлює, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
37. Отже, нормами Закону №2011-ХІІ передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або відсотку втрати працездатності.
38. Положення статті 16-3 цього Закону застосовуються при вирішенні питання щодо отримання доплат між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності нижчої групи (меншого відсотка втрати працездатності) та розміром одноразової грошової допомоги яка повинна виплачуватись при встановлені інвалідності вищої групи (більшого відсотка втрати працездатності).
39. В той же час, стаття 16 Закону №2011-ХІІ визначає перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а стаття 16-3 цього ж Закону визначає порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
40. Колегія суддів звертає увагу, що на момент первинного встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності 04.04.2014 зазначені вище Закон №2011-ХІІ та Порядок №975 не містили норми, яка б встановлювала строк реалізації права на одноразову грошову допомогу при подальшому встановленні особі інвалідності за наслідками повторного медичного огляду.
41. В подальшому Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі Закон №1774-VIII) частину четверту статті 16-3 Закону №2011-ХІІ доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
42. Саме ця норма стала підставою для відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги.
43. З цього приводу Верховний Суд зазначає, що відповідно до матеріалів справи, позивачу 18.04.2014 під час первинного огляду органами МСЕК встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення (контузія) та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, а 25.05.2017, позивачу, під час повторного огляду органами МСЕК встановлено ІІ групу інвалідності з тих самих причин.
44. Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
45. Колегія суддів зазначає, що Закон №1774-VІІІ набрав чинності 01.01.2017.
46. Поряд із цим, в силу положень статті 58 Конституції України, норма Закону №1774-VІІІ, яка набрала чинності 01.01.2017 не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, оскільки це фактично означитиме застосування зворотної дії закону в часі. Застосування даної норми можливе лише у разі повторного встановлення інвалідності для позивача починаючи з 25.05.2017 і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.
47. Стаття 16-3 Закону №2011-ХІІ у редакції до 01.01.2017 року не містила часових обмежень на виплату одноразової грошової допомоги у разі, якщо після призначення первинної групи інвалідності (меншого відсотку втрати працездатності) особі було встановлено вищу групу інвалідності (більшого відсотку втрати працездатності), зокрема після двох років з часу первинного встановлення інвалідності.
48. Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави зробити висновок, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги. Оскільки станом на момент виникнення спірних правовідносин, а саме встановлення ОСОБА_1 інвалідності ІІІ групи, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, то за позивачем визнається право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.
49. Аналогічний підхід до застосування наведених вище правових норм висловлено у постановах Верховного Суду, зокрема, від 20.03.2018 у справі №295/3091/17, від 21.06.2018 у справі №760/11440/17, від 30.09.2019 у справі №825/1380/18, від 03.04.2020 у справі №640/1596/19.
50. Водночас суди попередніх інстанцій, вирішуючи цей спір, не врахували такого.
51. Підпунктом 3 пункту 6 Порядку №975 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 18.05.2017 №335, яка застосовується з 01.01.2017) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві, у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності II групи.
52. Отже, до моменту набрання чинності Законом №1774-VIII право на одноразову грошову допомогу мали всі військовослужбовці, незалежно від виду проходження військової служби.
53. Натомість, з 01.01.2017, після набрання чинності Законом №1774-VIII, для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення особі інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону №2011-ХІІ, після спливу трьох місяців від дня звільнення зі строкової військової служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.
54. Як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 проходив саме строкову військову службу, з якої був звільнений у 1982 році.
55. При цьому, пунктом 3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
56. Зважаючи на ту обставину, що на дату встановлення позивачу інвалідності ІІ групи (25.05.2017), статтею 16 Закону №2011-ХІІ не передбачалось можливості здійснення виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби, то позивач відповідного права не набув.
57. Правова позиція аналогічного змісту щодо подібних правовідносин наведена у постановах Верховного Суду від 21.11.2019 у справі №2040/5602/18, від 25.04.2019 у справі №806/2508/18 та від 22.03.2019 у справі №2340/2993/18.
58. Не заслуговують на увагу висновки суду апеляційної інстанції щодо можливості поширення на спірні правовідносини вимог пункту 4 частини другої статті 16 Закону №2011-ХІІ з огляду на те, що відповідно до частин 6-7 статті 2 Закону №2232-XII, строкова військова служба є одним із видів військової служби, яку громадяни України проходять відповідно до законів України.
59. Тому, строкова військова служба є окремим видом військової служби, що має своїм наслідком особливий порядок правового регулювання порядку її проходження.
60. Аналогічна правова позиція висловлена й у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №620/601/19.
61. Зважаючи на вищевикладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позову не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, оскільки позивач, відповідно до наявної на час встановлення йому ІІ групи інвалідності правової регламентації спірних правовідносин, не набув право на виплату йому спірної грошової допомоги.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
62. Ураховуючи наведене, Верховний Суд, провівши касаційний розгляд справи у межах доводів та вимог касаційної скарги, повноважень касаційного суду, визначених статтею 341 КАС України, дійшов висновку про те, що суди першої та апеляційної інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, неправильно застосували норми матеріального та допустили порушення норм процесуального права, а отже ухвалили в цій частині незаконні судові рішення, які, як наслідок, підлягають скасуванню.
63. За правилами пункту 3 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
64. Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 351 КАС України).
65. За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги та ухвалення в оскаржуваній позивачами частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
66. Керуючись статтями 340, 341, 344, 349, 350, 355, 356 КАС України, пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15.01.2020 №460-IX,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16.10.2018 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2019 скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання призначити, нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Судді: Я.О. Берназюк

С.М. Чиркін