Справа № 600/697/20-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 р. м. Чернівці справа № 600/697/20-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Чернівецькій області) від 25.02.2020 року №0-2407 яким визначено зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 25855,91 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем вказано, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення щодо визначення позивачу податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на загальну суму прийнято контролюючим органом всупереч вимог діючого законодавства, а отже підлягає скасуванню. Позивач зазначив, що у розумінні чинного законодавства, виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно - правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин. Вважає, що саме до числа таких об`єктів і належить нежиле приміщення позивача, яке впродовж 2019 року податкового періоду використовувалось і використовується в даний час для зберігання сіна, вирощеної сільськогосподарської продукції та відповідної техніки та вирощування свиней. Позивач також звернув увагу суду на тому, що дане приміщення в оренду, лізинг не передавалось, а відтак не може бути об`єктом оподаткування.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення відповідача протиправним, та таким, що порушує законні права та інтереси позивача, останній звернувся до суду з вказаним позовом.

29.05.2020 року ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного провадження (письмового провадження), та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для надання відзиву на позов.

16.06.2020 р. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якої заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що позивачем не підтверджено двох умов для звільнення об`єкта нерухомості від оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, тому даний об`єкт нерухомого майна не відноситься до об`єктів, визначених пп. "ж" пп. 266.2.2 п.266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України), як об`єкт нерухомості, що не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки власник такого об`єкту не є юридичною особою та не використовує об`єкт у сільськогосподарській діяльності. Окрім того, дане підтверджується податковими деклараціями.

На підставі цього представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.

Суд дослідивши письмові докази по справі встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець 08.09.2010 р. Взятий на облік до ГУ ДПС у Чернівецькій області (Новоселицький район) 09.09.2010 р. Основними види діяльності за КВЕД : 01.11 основна вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних; 01.46 розведення свиней; 01.61 допоміжна діяльність у рослинництві (а.с. 10-11).

01.06.2011 р. між позивачем та Ванчиковецькою сільською радою укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до змісту якого в оренду ОСОБА_1 передається земельна ділянка площею 0,60 га (а.с 18-19).

01.01.2012 р. між позивачем та Ванчиковецькою сільською радою укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до змісту якого в оренду ОСОБА_1 передається земельна ділянка площею 10 га (а.с. 16-17).

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.09.2011 року ОСОБА_1 , належить нежитлова будівля, складу, розташована по АДРЕСА_1 (а.с. 29 зворотній бік).

15.05.2018 р. винесено рішення Ванчиковецької сільської ради Новоселицького району №03-25/18 "Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів нежитлової нерухомості на 2019 рік та об`єктів нежитлової нерухомості на 2018-2019 р.р." (а.с. 68-73).

25.02.2020 р. відповідачем винесено податкове повідомлення рішення від 25.02.2020 р. №6022-5307-2407, щодо сплати податку на нерухоме майно (а.с. 66).

25.03.2020 р. розглянувши заяву позивача, відповідач залишив без змін податкове повідомлення - рішення у зв`язку із відсутністю підстав для перегляду суми податку на нерухоме майно.

Згідно експертного висновку за результатами проведеного технічного обстеження, щодо класифікації за Державним класифікатором будівель та споруд за ДК 018-2000 нежитлової будівлі складу, встановлено, що за нормативним (проектним) цільовим призначенням нежитлову будівлю складу літ. А слід класифікувати за класом 1271.9 "Будівлі сільськогосподарського призначення інші"; - за фактичним цільовим використанням нежитлову будівлю складу літ. А слід класифікувати за класом 1271.9 "Будівлі для тваринництва" (а.с. 26-28).

21.05.2020 р. Ванчиковецькою сільською радою видано довідку про використання позивачем нежитлової будівлі складу для зберігання зернових культур, сіна та вирощування свиней з моменту придбання і по даний час (а.с. 15).

Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України №71-VIII від 28 грудня 2014 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким, шляхом викладення в новій редакції ст. 266 ПК України, введено новий податок - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування, відповідно до п. п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України, стали об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частка.

Так, пункт "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлює, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

При цьому, виходячи із системного тлумачення вищевказаної норми ПК України необхідно вказати, що законодавець у кожному буквеному пункті (від "а" до "л") передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширюваному тлумаченню. Прикладом цього є, зокрема, те, що така умова як зв`язок об`єкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений пунктами "е" та "і", на відміну від пункту "є".

Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування ("д"), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу ("е"), сільськогосподарський товаровиробник ("ж"), громадські організації інвалідів та їх підприємства ("з"), релігійні організації ("и"), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання ("ґ"), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів ("і"), будівлі промисловості ("є") тощо.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 15.05.2018 по справі №806/2676/17 (адміністративне провадження №К/9901/28719/18), від 15.05.2018 по справі №806/2461/17 (адміністративне провадження №К/9901/27759/18), від 02.10.2018 по справі №823/1702/16 (адміністративне провадження №К/9901/40145/18).

Отже, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є одночасна сукупність наступних умов: 1) віднесення будівлі до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000; 2) особа має бути сільськогосподарським товаровиробником.

У ПК України поняття "сільськогосподарський товаровиробник" визначено підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14, а саме, сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Водночас, у вказаній нормі визначено, що визначення сільськогосподарського товаровиробника дано виключно для цілей глави 1 "Спрощена система оподаткування, обліку та звітності" розділу XIV цього Кодексу "Спеціальні податкові режими", до якої віднесено четверту групу - сільськогосподарські товаровиробники. Таким чином, визначення "сільськогосподарський товаровиробник", яке міститься у підпункті 14.1.235. пункту 14.1 статті 14 ПК України застосовується виключно для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", що прямо визначено вказаним підпунктом.

З системного аналізу правових норм слідує, що до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, дане визначення не застосовується, оскільки вказаний податок відноситься до розділу ХІІ "Податок на майно".

Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" від 23.09.2008 №575-VI виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Поняття "сільськогосподарський товаровиробник", що міститься у Законі України "Про сільськогосподарський перепис" та у ПК України не суперечить один одному, оскільки визначення, закріплене законодавцем у підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України має чітко обмежену сферу застосування та, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Отже, сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власно-виробленої продукції рослинництва і тваринництва. Це визначення пов`язується лише з виробництвом і переробкою сільськогосподарської продукції незалежно від її подальшої долі (використання у власному господарстві або реалізації). Таким чином, наведене визначення "сільськогосподарський товаровиробник" є результатом поєднання процесів виробництва і реалізації сільськогосподарської продукції.

При цьому, згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 об`єктами класифікації в ДК БС є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Так, будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несучо-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів. До будівель відносяться: житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали, будівлі для публічних виступів, для медичних закладів та закладів освіти тощо.

Згідно розділу 1 "Будівлі" підрозділу 12 "Будівлі нежитлові" групи 127 "Будівлі нежитлові інші" класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства" Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого та введеного в дію Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, до класу будівель сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства належать - будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо, а сам : підклас 1271.1 "Будівлі для тваринництва", підклас 1271.2 "Будівлі для птахівництва", підклас 1271.3 "Будівлі для зберігання зерна", підклас 1271.4 "Будівлі силосні та сінажні", підклас 1271.5 "Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства", підклас 1271.6 "Будівлі тепличного господарства", підклас 1271.7 "Будівлі рибного господарства", підклас 1271.8 "Будівлі підприємств лісництва та звідництва", підклас 1271.9 "Будівлі сільськогосподарського призначення інші".

Отже, належна позивачу нежитлова будівля належать до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства" Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, підклас 1271.9 "Будівлі сільськогосподарського призначення інші".

Дане підтверджується і експертним висновком за результатами проведення технічного обстеження щодо класифікації за Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що для цілей застосування податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, звільняються від оподаткування цим податком споруди, які використовуються сільськогосподарським товаровиробником (особою, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією) безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, незалежно від того, власником таких споруд є фізична чи юридична особа.

В даному ж випадку, факт використання позивачем будівлі загальною площею 1239,2 кв.м. саме у своїй господарській діяльності підтверджується долученою до матеріалів справи довідкою Ванчиковецької сільської ради від 21.05.2020 р., із змісту якої слідує, що вказана будівля використовується за призначенням - для зберігання зернових культур, сіна та вирощування свиней.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного суду 10.04.2020 р. по справі №823/1751/17 (№К9901/46723/18).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частинами 1, 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У практиці Європейського Суду з прав людини, зокрема, у справах "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine), заяви № 23759/03 та 37943/06, рішення від 14 жовтня 2010 року та "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine), заява № 39766/05, рішення від 7 липня 2011 року ЄСПЛ дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги податкового законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Згідно із ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат.

Відповідно до частини 1статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією від 22.05.2020 року №0.0..1 (а.с.1).

Враховуючи наявність підстав для задоволення адміністративного позову, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 840,80 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 25.02.2020 року №0-2407, яким визначено зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 25855,91 грн.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) в сумі 840,80 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (с. Ванчиківці, Новоселицький район, Чернівецька область, 60351, РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200-А, м. Чернівці, 58013, Код )

Суддя І.В. Маренич