Справа № 373/2250/17
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року м. Київ № 373/2250/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клименчук Н.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Київській області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Київській області, відповідач) та просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо внесення відомостей до державного земельного кадастру про земельні ділянки, кадастрові номери :02:024:0031, :02:024:0032 на підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у натурі (на місцевості) від 2016 року, оскільки останні не відповідають Державним актам на право власності на земельну ділянку серії КВ №018380 та серії КВ №018381 від 20 серпня 2004 року;

- зобов`язати відповідача внести зміни до державного земельного кадастру про земельні ділянки з кадастровими номерами :02:024:0031, :02:024:0032 щодо розмірів та кутів поворотів відповідно до відомостей зазначених в Державних актах на право власності на земельні ділянки серії КВ №018380 та серії КВ №018381 від 20 серпня 2004 року.

Позов обґрунтовано тим, що позивач через уповноваженого представника - адвоката Миколаєнко Є.В. звернулася до відповідача із запитом про надання інформації та документів стосовно технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок з кадастровими номерами :02:024:0031, :02:024:0032, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належать ОСОБА_1 на праві власності на підставі Державних актів на право власності серії КВ №018380 та серії КВ №018381 від 20 серпня 2004 року.

У наданні інформації на запит було відмовлено листом від 09 червня 2017 року з посиланням на наявність іншої процедури отримання зазначеної інформації та документів.

Надалі позивачем через Центр з надання адміністративних послуг подано два запити про надання відомостей з документації із землеустрою, що включена до Державного фонд документації із землеустрою щодо вищевказаних земельних ділянок, зокрема, про надання плану земельної ділянки, проекту землеустрою, технічної документації із землеустрою.

Відповідачем через ЦНАП 22 червня 2017 року надано відповідь та додано копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки у натурі (на місцевості), проте копії проекту землеустрою та копії плану земельних ділянок надано не було.

Ознайомившись із наданими документами, позивач з`ясувала, що виготовлені вони Переяслав-Хмельницьким міськрайонним виробничим відділом Київської обласної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», до якого вона не зверталася, а підписи навпроти її прізвища їй не належать, окрім того інформація щодо земельних ділянок не відповідає тій, що зазначена в Державних актах на право власності, не вірно зазначені кути поворотів та розміри земельних ділянок та їх розташування.

З цього приводу представником позивача повторно подано запити до відповідача через ЦНАП, проте копії проекту землеустрою та плану земельних ділянок надано не було, зазначено лише, що проект землеустрою до Державного фонду документації із Землеустрою не надходив.

Представником позивача також направлено декілька запитів до землевпорядних організацій щодо надання інформації: чи виготовлявся ними проект землеустрою щодо відведення зазначених земельних ділянок та з проханням про надання таких документів за наявності, проте відповіді на такі запити не надійшло.

Після перевірки даних щодо земельних ділянок у Державному земельному кадастрі та її порівняння з інформацією, наявною у позивача, з`ясувалося, що вони є однаковими, проте суперечать даним, які містяться в Державних актах про право власності на земельні ділянки, а внесення змін до Державного земельного кадастру відбувалося без відома позивача як власника земельних ділянок, який не був присутній під час встановлення межових знаків, не отримував їх на зберігання, не надавав доручень на виготовлення технічної документації та встановлення меж земельних ділянок.

З таких обставин позивач вважає дії відповідача протиправними, такими, що порушують її права та звертається до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03 січня 2018 року адміністративну справу №373/2250/17 передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2018 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05 березня 2018 року адміністративну справу №373/2250/17 передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2018 року справу прийнято мною у своє провадження, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву та наявні докази.

Відповідачем 17 квітня 2018 року через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що через ЦНАП виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Переяслав-Хмельницьким відділом ДП «Центр державного земельного кадастру» Київської обласної філії 02 грудня 2016 року подано для проведення державної реєстрації технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у натурі (на місцевості) ОСОБА_1 за кодом 02.01 - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; за кодом 01.03 - для ведення особистого селянського господарства на території АДРЕСА_1. Реєстратором було заведено заяви про державну реєстрацію. Підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації не виникло, оскільки подані документи відповідали встановленим вимогам, наявним був і підпис заявника. У задоволенні позову відповідач просить відмовити.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 червня 2017 року адвокатом Миколаєнко Є.В. в інтересах позивача - ОСОБА_1 подано адвокатські запити до ГУ Дергеокадастру у Київській області, а саме: структурного підрозділу відділу у Переяслав-Хмельницькому районі про отримання інформації та документів, а саме: технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок з кадастровими номерами :02:024:0031, :02:024:0032, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належать ОСОБА_1 на праві власності на підставі Державних актів на право власності серії КВ №018380 та серії КВ №018381 від 20 серпня 2004 року.

У відповідь відповідачем було відмовлено у наданні інформації та документів з посиланням на наявність іншої процедури їх отримання.

Представником позивача через Центр надання адміністративних послуг (ЦНАП) подано два запити про надання відомостей з документації із землеустрою, що включена до Державного фонду документації із землеустрою щодо вищевказаних земельних ділянок, та надання плану земельних ділянок, проектів землеустрою, технічної документації із землеустрою.

Відповідачем через ЦНАП 22 червня 2017 року надано відповідь на запити із додаванням копій технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), яка виготовлена Переяслав-Хмельницьким міськрайонним виробничим відділом Київської обласної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», проте копії проекту землеустрою та копії плану земельних ділянок не додано.

Позивач стверджує, що не зверталася до Переяслав-Хмельницьким міськрайонним виробничим відділом Київської обласної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», а підписи у заяві на про виготовлення технічної документації їй не належать, при цьому інформація щодо земельних ділянок не відповідає зазначеній у Державних актах на право власності, зокрема, невірно зазначені кути поворотів та розмір земельних ділянок, а також їхнє розташування.

У зв`язку з виявленням таких розбіжностей, представником позивача повторно подавалися запити через ЦНАП, проте копії проекту землеустрою та копії плану земельних ділянок не надані, натомість у відповіді зазначено, що проект землеустрою до Державного фонду документації із землеустрою не надходив.

Також представником позивача надавалися запити до землевпорядних організацій, зокрема, до ТОВ «Землевпорядкування та кадастр», ТОВ «Регіонземсервіс», ТОВ «Гео-Сервіс Україна» щодо надання інформації: чи виготовлявся ними проект землеустрою щодо відведення зазначених земельних ділянок з наданням копій зазначених документів.

Відповідь на запит надійшла лише з ТОВ «Регіонземсервіс» про те, що такої документації щодо зазначених земельних ділянок товариством не виготовлялося.

Вважаючи, що інформація, яка міститься у Технічній документації, наданій відповідачем щодо земельних ділянок, суперечить відомостям, які містяться в Державних актах про право власності на земельні ділянки, а внесення такої інформації відбувалося на підставі невідповідної документації та без відома власника, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом та оскаржує протиправні, на її думку, дії відповідача.

Розглядаючи спірні правовідносини, суд виходить з того, що відповідно до статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» (тут та далі - в редакції на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою:

особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;

власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;

органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;

оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;

документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви:

перевіряє відповідність документів вимогам законодавства;

за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Виходячи з положень пунктів 6 та 7 статті 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об`єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов`язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється.

Згідно пункту 55 розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 травня 2014 року №523-р «Деякі питання надання адміністративних послуг органів виконавчої влади через центри надання адміністративних послуг» з 01 січня 2015 року виключно через центри надання адміністративних послуг надаються послуги, в тому числі й державна реєстрація земельної ділянки з видачею витягу з Державного земельного кадастру.

З пояснень відповідача вбачається, що через центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Переяслав-Хмельницьким відділом Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Київської обласної філії 02 грудня 2016 року подано для проведення державної реєстрації технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 , код 02.01 - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; код 01.03 - для ведення особистого селянського господарства на території АДРЕСА_1 .

Державним кадастровим реєстратором 07 грудня 2016 року заведено заяви про державну реєстрацію зазначених вище земельних ділянок.

Відповідно до пункту 111 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення державного земельного кадастру» від 17 жовтня 2012 року №1051 (далі - Порядок №1051) державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельних ділянок протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє: відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 Порядку №1051; електронний документ відповідно до пункту 74 Порядку №1051.

Державним кадастровим реєстратором, розглядаючи заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, належних ОСОБА_1 на праві власності, перевірено: розташування земельних ділянок на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; повноту подання заявником документів, передбачених частиною четвертою статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»; відповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельних ділянок, поданих для реєстрації, інших земельних ділянок або їх частин.

Подана для державної реєстрації документація із землеустрою відповідала вимогам чинного законодавства, підстав для відмови у державній реєстрації не вбачалося, тому державним кадастровим реєстратором здійснено державну реєстрацію земельних ділянок на підставі поданих документів.

Стосовно меж земельних ділянок, то відповідачем пояснено, що їх встановлення здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися.

Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Як зазначає відповідач, подана від імені ОСОБА_1 заява про державну реєстрацію земельних ділянок та технічна документація містила усі необхідні складові з проставленням підпису заявниці, яким надано згоду на виготовлення необхідної документації.

Також, суд вбачає за доцільне зазначити, що на підтвердження тих аргументів, що у заяві щодо проведення державної реєстрації земельних ділянок проставлений підпис не позивача, а іншої особи, належних, достатніх та переконливих доказів не надано.

Відповідно до статей 26, 28 Закону України «Про землеустрій» взаємовідносини замовників і розробників документації із землеустрою регулюються законодавством України і договором. У разі невиконання або неналежного виконання умов договору при здійсненні землеустрою, розробники документації із землеустрою несуть відповідальність, передбачену договором або законом.

Окрім того, за змістом Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» уразі, якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаному у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної або комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.

Викладене свідчить про те, що можливість усунення помилок у зареєстрованій документації щодо земельних ділянок чітко передбачена чинним законодавством, і позивач не позбавлена права такою можливістю скористатися.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду справи суд перевіряє, чи прийняті (вчинені) рішення:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Ураховуючи викладене у сукупності, а також розглянувши позовні вимоги на предмет дотримання відповідачем положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не вбачає протиправності у діях відповідача щодо внесення відомостей до державного земельного кадастру про земельні ділянки, кадастрові номери :02:024:0031, :02:024:0032 на підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки у натурі (на місцевості) від 2016 року, оскільки останні не відповідають Державним актам на право власності на земельну ділянку серії КВ №018380 та серії КВ №018381 від 20 серпня 2004 року, та виходячи з встановлених обставин справи не вбачає підстав для зобов`язання відповідача до вчинення певних дій, про які просить позивач.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-ІV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Здійснюючи судочинство Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»).

Суд вважає за необхідне зазначити також, що, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої підлягають відшкодуванню або оплаті витрати позивача - не суб`єкта владних повноважень лише при задоволенні адміністративного позову, через що підстави для розподілу судових витрат у даній справі відсутні.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру в Київській області, адреса: 03115, м. Київ, вул. Серпова, будинок 3/14, , тел.+35.

Суддя Н.М. Клименчук