Справа № 640/12621/20
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

18 червня 2020 року м. Київ № 640/12621/20

Cуддя Окружного адміністративного суду міста Києва Федорчук А.Б., розглянувши матеріали позовної заяви та додані до неї матеріали

за позовом ОСОБА_1 (

АДРЕСА_1 )

до Кабінету Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 12/2),

Секретаріату Кабінету Міністрів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського,

буд. 12/2),

Міністерства соціальної політики України (01601, м. Київ, вул. Еспланадна,

буд. 8/10)

третя особа Господарсько-фінансовий департамент Секретаріату Кабінету Міністрів

України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 12/2)

про визнання протиправною бездіяльністю, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України за участю третьої особи - Господарсько-фінансовий департамент Секретаріату Кабінету Міністрів України, в якому просить:

- визнати такими, що не відповідає нормам Конституції України, а також є протиправною бездіяльність, дії та рішення Кабінету Міністрів України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України щодо непроведения належної підготовки проекту Закону України про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 р. № 3551-XII та неподання його на розгляд Верховної Ради України, та неприведення підзаконних нормативно- правових актів Кабінету Міністрів України у відповідність до Рішень Конституційного Суду України від 18 грудня 2018 року №12-р/2018 та від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020;

- зобов`язати Міністерство соціальної політики України та Секретаріат Кабінету Міністрів України підготувати, узгодити, та подати на розгляд Кабінету Міністрів України, а Кабінет Міністрів України розглянути та подати на розгляд Верховної Ради України, остаточно узгоджений проект Закону України про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх Соціального захисту» від 22 жовтня 1993 р. № 3551-XII, з метою приведення змісту Закону № 3551-XII у відповідність до Рішень Конституційного Суду України від 18 грудня 2018 року №12-р/2018 та від 27 лютого 2020 року №3-р/2020, в строк 30 днів з дня набуття чинності рішенням суду в цій адміністративній справі;

- зобов`язати Міністерство соціальної політики України та Секретаріат Кабінету Міністрів України підготувати, узгодити, та подати на розгляд Кабінету Міністрів України остаточно узгоджений проект Постанови Кабінету Міністрів України, а Кабінет Міністрів України розглянути цей проект та прийняти Постанову про внесення змін до до п.2 «Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року №389, щодо непоширення дії обмежень цього Порядку на осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою - «учасник війни», незалежно від середньомісячного сукупного доходу сім`ї, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 18 грудня 2018 року №12-р/2018 та Рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, в строк 30 днів з дня набуття чинності рішенням суду в цій адміністративній справі;

- визнати такими, що не відповідає нормам Конституції України, а також є протиправною бездіяльність та дії Секретаріату Кабінету Міністрів України та Міністерства соціальної політики України щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 від 12.03.2020 р. в порядку Закону України «Про звернення громадян», відстуності контролю за розглядом звернення, нездійснення відповідних дій і неприйняття необхідних рішень, ненадання остаточної відповіді уповноваженою особою у встановлені Законом України строки;

- визнати такими, що не відповідає нормам Конституції України, а також є протиправною бездіяльність, дії та рішення Міністерства соціальної політики України щодо неналежного розгляду по суті звернення ОСОБА_1 від 09.04.2020 р. в порядку Закону України «Про звернення громадян», невирішення по суті всіх поставлених в зверненні питань, нездійснення відповідних дій і неприйняття необхідних рішень, ненадання остаточної відповіді по суті уповноваженою особою у встановлені Законом України строки;

- зобов`язати Міністерство соціальної політики України повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 12.03.2020 р. та від 09.04.2020 року, подані в порядку Закону України «Про звернення громадян», в повному обсязі всіх поставлених в них питань, відповідно до покладених на міністерство обов`язків ,та відповідно до Рішень Конституційного Суду України від 18 грудня 2018 року №12-р/2018 та від 27 лютого 2020 року № З-р/2020, та надати відповідь заявнику у встановлений законом строк;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду - зобов`язати суб`єктів владних повноважень - відповідачів подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва, яке набуде законної сили. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту встановити новий строк подання звіту, або накласти на керівника суб`єкта владних повноважень (відповідача), відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- якщо суд дійде висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, не застосовувати такий закон чи інший правовий акт, а застосувати норми Конституції України як норми прямої дії, а після винесення рішення у справі звернутись до Верховного Суду (Верховного Суду України) для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України, відповідно до абз.2 ч.4 ст.7 КАС України.

Пунктом 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини четвертої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Під змістом позовних вимог розуміються запропоновані позивачем, із установлених законом, способи захисту свого публічного права, свободи чи інтересу, а обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є конкретні юридичні факти з настанням яких суб`єкти публічного права вступають між собою у спірні правовідносини. При цьому позовні вимоги і обставини в їх обґрунтування мають викладатися лаконічно, чітко, зрозуміло, з використанням прийнятої юридичної термінології.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Частиною четвертою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Частиною п`ятою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Аналогічні положення визначені Національним стандартом України "Вимоги до оформлювання документів" ДСТУ 4163-2003., що затверджений Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55.

Так, пункт 5.27 даного стандарту зазначає, що відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено що позивачем надано до суду не завірені належним чином копії доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги як для суду так і для відповідачів та третьої особи.

Згідно з частиною 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання позову до адміністративного суду немайнового характеру, який подано фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що з 1 січня 2020 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 2102,00 гривень.

Судом встановлено, що розмір судового збору становить 840,80 грн. (2102*0,4). Таким чином позивачу необхідно надати суду докази сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. за кожну вимогу немайнового характеру.

При цьому позивачем подано клопотання про звільнення від сплати судового збору як особу ветерана праці, на підтвердження чого останньою надано відповідне посвідчення.

Також позивач стверджує, що є пенсіонеркою, що підтверджується копією відповідного посвідчення, а відтак з урахуванням її майнового стану просить суд звільнити її від сплати судового збору.

Положеннями статті 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Суд звертає увагу на те, що при зверненні до суду із заявою про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, звільнення від його сплати особа повинна додати до такої заяви належні документи на підтвердження факту відсутності відповідних коштів для сплати судового збору. Відсутність таких доказів чи їх неналежність є підставою для відмови в задоволенні заяви про відстрочення або розстрочення сплати судового збору.

Окрім цього, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати. Таке ж право мають і бюджетні установи. Водночас якщо ці бюджетні установи діють як суб`єкти владних повноважень, то обмежене фінансування такої установи не є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати.

Також, відповідно до положень статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Однак, суд зауважує, що додані позивачем до позовної заяви документи не підтверджують, що майновий стан перешкоджав (перешкоджає) йому сплатити судовий збір.

Більше того, суд наголошує, що відповідно до статті 129 Конституції України, однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й громадян.

Тому, задоволення заяви позивача про відстрочення, розстрочення чи звільнення від сплати судового збору з неналежних підстав або з підстав, що не підтвердженні доказами, поставить заявника у привілейоване становище перед іншими учасниками судового процесу, що, на переконання суду, з урахуванням приписів статті 129 Конституції України, є неприпустимим.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору за наявних матеріалів, доданих до адміністративного позову.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що доказом на підтвердження обґрунтованості клопотання про звільнення від сплати судового збору, у зв`язку з її малозабезпеченістю, зокрема, є довідка про річний дохід позивача за попередній календарний рік

В той же час наявність у позивача статусу особи ветерана війни не дає підстав для його звільнення від сплати судового збору.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що у задоволенні вказаного клопотання за відсутності доказів майнового стану слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з частиною другою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Зазначені недоліки позовної заяви повинно бути усунено шляхом подання до суду оригіналів або належним чином завірених копій доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги як для суду, так і для відповідачів та третьої особи; доказів сплати суми судового збору у розмірі 840,80 грн за кожну позовну вимогу немайнового характеру (оригінал платіжного документа) (перерахування коштів здійснюється за реквізитами зазначеними на сайті https://adm.ki.court.gov.ua/sud2670/gromadyanam/tax/)., або ж доказів на підтвердження наявності підстав для звільнення чи відстрочення сплати судового збору (докази важкого фінансового становища).

Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовну заяву ОСОБА_1 слід залишити без руху, надавши строк для усунення вказаних недоліків протягом п`яти днів з моменту отримання ухвали.

Разом з тим, суд зазначає, що 02.04.2020 набрав чинності Закон України від 30.03.2020, № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", відповідно до якого, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Згідно з частиною третьої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Керуючись статтями 94, 160, 161, 169, 241, 243 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху.

2. Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з моменту отримання ухвали, але не менше ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби.

3. Попередити позивача про наслідки недотримання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, передбачені пунктом 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала, відповідно до ч. 2 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя А.Б. Федорчук