Справа № 280/1096/20
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

18 червня 2020 року (12 год. 00 хв.)Справа № 280/1096/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області (, 08133, Київська область, м. Вишневе, вул. Балукова, 22) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) із позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області (далі - відповідач), в якому просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» №2 від 13.01.2020, про накладення штрафу Головним управлінням Держпродспоживслужби в Київській області на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 54 399,90 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на незаконність прийняття постанови про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» №2 від 13.01.2020, оскільки підставою для її прийняття слугував необґрунтований висновок відповідача про незаконну відмову споживачу у реалізації його прав, передбачених ч.1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів». Зауважує, що скарга споживача подана до відповідача на нібито неправомірну відмову позивача провести безоплатне усунення недоліку ювелірного виробу не може вважатися обґрунтованою відповідно до ч. 4 ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки споживач відмовилась від проведення альтернативної експертизи, письмової згоди від споживача організувати проведення незалежної альтернативної експертизи продукції позивач не отримувала. Окрім того позивач посилається на порушення порядку накладення штрафу відповідачем, що призвело до позбавлення позивача можливості надати обґрунтовані пояснення щодо незгоди із позицією відповідача та захистити свої права. З огляду на що, вважає винесену постанову про накладення стягнення від 13.01.2020 не правомірною та просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 25.02.2020 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 24.03.2020.

17.03.2020 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №12535), в якому представник відповідача позовні вимоги не визнає, зокрема зазначає, що при проведенні перевірки встановлено порушення позивачем законного права споживача на безоплатне усунення недоліку, передбаченого ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки як на момент перевірки, так і на день звернення позивача до суду, експертиза виробу в порядку ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» не проводилась, належний доказ порушення споживачем правил експлуатації виробу - експертний висновок, відсутній. Так, зазначає, що зважаючи на виявлені порушення, у відповідача були законні підстави для притягнення позивача до відповідальності за порушення законних прав споживача і докази про порушення споживачем правил користування товаром, і як наслідок відсутність підстав для реалізації законних прав споживача, позивачем не надані. Окрім того зазначає, що відповідачем вжито усіх можливих заходів щодо повідомлення позивача про дату та місце розгляду справи, але в даному випадку, позивач, зловживаючи своїм правом, свідомо не отримував поштову кореспонденцію від відповідача, відповідно і не скористався своїм правом на надання пояснень під час розгляду справи. Таким чином, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність оскаржуваної постанови, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Ухвалою суду від 24.03.2020 розгляд справи відкладено до 15.04.2020.

Ухвалою суду від 15.04.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено розгляд справи до 20.05.2020.

Протокольною ухвалою суду від 20.05.2020 закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи по суті на 20.05.2020.

20.05.2020 до суду від представника відповідача надійшло клопотання (вх. № 23162) про розгляд справи без участі представника відповідача.

20.05.2020 у судовому засіданні, за клопотанням представника позивача та з урахуванням клопотання представника відповідача про розгляд справи без його участі, судом ухвалено здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України, при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 4 с. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 КАС України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Суд, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

01.10.2019, на підставі наказу від 30.09.2019 № 2546Д та направлення (посвідчення) на проведення заходу від 30.09.2019, фахівцями відповідача проведено позапланову перевірку щодо дотримання фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів за місцем здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_2 (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), за результатами якої складено Акт №10-05.3/000143 від 01.10.2019 (а.с.58-64).

Підставою позапланової перевірки з боку відповідача слугувало звернення споживача гр. ОСОБА_2 (далі - споживач) зі скаргою від 01.08.2019, у якій зазначалось, що споживач 17.12.2018 придбав в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ланцюжок із золота 585 проби (вагою 3,59 гр., довжиною 50 см, арт. 11605, вартістю 5439,99 грн., далі - товар, ювелірний виріб), що під час експлуатації обірвався (а.с.51).

Поданню скарги до відповідача передувало звернення споживача до позивача, як продавця товару, із заявою від 27.07.2019 про безоплатне усунення недоліків ювелірного виробу згідно положень абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів». Споживач у вказаному зверненні до позивача зазначила, що надає згоду визначити причини втрати якості ювелірного виробу власними силами позивача (а.с.52).

Відповідно до поданої споживачем заяви від 27.07.2019 позивач дослідив причини втрати якості ювелірного виробу та встановив наявність ознак механічного пошкодження ланцюжка, що призвело до його розірвання.

Листом ФОП ОСОБА_1 від 01.08.2019 №1058 споживачу надано відповідь із поясненням причин відмови у проведенні безкоштовного усунення недоліку в рамках гарантійного строку та пропозицією провести альтернативну експертизу. Разом з цим, споживача повідомлено про те, що якщо у висновках експертизи буде підтверджено, що недоліки виникли внаслідок порушення споживачем правил використання, зберігання продукції чи транспортування або дій третіх осіб, споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю витрати на проведення такої експертизи (а.с.55).

Як встановлено судом позивач не одержав від споживача письмової згоди організувати проведення такої експертизи продукції.

В акті, складеному за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері захисту прав споживачів від 01.10.2019 №10-05.3/000143 встановлено відмову ФОП ОСОБА_1 споживачу у безоплатному усуненні недоліку ювелірного виробу через механічні пошкодження, які не підлягають гарантійному ремонту, а також не надання відповідачу на момент перевірки документів, що підтверджують пошкодження придбаного споживачем товару та, відповідно, відсутність підстав для гарантійного ремонту, чим порушено п. 27 Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів (затв. постановою КМУ №833 від 15.06.2006, далі - Порядок №833), п. 7 Правил торгівлі дорогоцінними металами (крім банківських металів) і дорогоцінним камінням, дорогоцінним камінням органогенного утворення та напівдорогоцінним камінням у сирому та обробленому вигляді і виробами з них, що належать суб`єктам господарювання на праві власності (затв. постановою КМУ №802 від 04.06.1998, далі - Правила №802) та ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач не погодившись із висновками Акта перевірки через їх неправомірність підписав його із зауваженнями/запереченнями, що містяться на сторінці 13 Акта перевірки (а.с.64).

На підставі Акту від 01.10.2019 №10-05.3/000143, яким встановлено відмову споживачу в реалізації його прав, установлених ч.1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: відмова споживачу ОСОБА_2 в безоплатному усуненню недоліків товару в розумний строк, відповідачем прийнято постанову про накладення стягнень, передбачених ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» від 13.01.2020 № 2, якою до позивача застосовано штраф у розмірі 54399,90 грн. (а.с.79-80).

Вважаючи прийняту відповідачем постанову про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» №2 від 13.01.2020 протиправною, позивач звернулась до суду із даним позовом про її скасування.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів врегульовані Законом України Про захист прав споживачів №1023-ХІІ від 12.05.1991 (далі - Закон №1023).

Частиною 1 ст.4 Закону №1023 визначено, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування.

Згідно ч.3 ст.4 Закону №1023 споживачі зобов`язані: 1) перед початком експлуатації товару уважно ознайомитися з правилами експлуатації, викладеними в наданій виробником (продавцем, виконавцем) документації на товар; 2) в разі необхідності роз`яснення умов та правил використання товару - до початку використання товару звернутися за роз`ясненнями до продавця (виробника, виконавця) або до іншої вказаної в експлуатаційній документації особи, що виконує їх функції; 3) користуватися товаром згідно з його цільовим призначенням та дотримуватися умов (вимог, норм, правил), встановлених виробником товару (виконавцем) в експлуатаційній документації; 4) з метою запобігання негативним для споживача наслідкам використання товару - застосовувати передбачені виробником в товарі засоби безпеки з дотриманням передбачених експлуатаційною документацією спеціальних правил, а в разі відсутності таких правил в документації - дотримуватися звичайних розумних заходів безпеки, встановлених для товарів такого роду.

Захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту прав споживачів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, місцеві державні адміністрації, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законом, а також суди (ч.3 ст.5 Закону №1023).

Частиною 5 ст.6 Закону №1023 визначено, що виробник (виконавець) зобов`язаний забезпечити використання продукції за призначенням протягом строку її служби, передбаченого нормативним документом або встановленого ним за домовленістю із споживачем, а в разі відсутності такого строку - протягом десяти років.

Виробник (виконавець) зобов`язаний забезпечити технічне обслуговування та гарантійний ремонт продукції, а також її випуск і поставку для підприємств, що здійснюють технічне обслуговування та ремонт, у необхідному обсязі та асортименті запасних частин протягом усього строку її виробництва, а після зняття з виробництва - протягом строку служби, в разі відсутності такого строку - протягом десяти років.

Перелік груп технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 8 Закону №1023 встановлено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача.

Продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги.

При пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк.

Вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника.

Згідно до ч.4 ст.17 Закону №1023 споживач має право на перевірку якості, безпеки, комплектності, міри, ваги та ціни продукції, що придбавається (замовляється), демонстрацію безпечного та правильного її використання. На вимогу споживача продавець (виконавець) зобов`язаний надати йому контрольно-вимірювальні прилади, документи про якість, безпеку, ціну продукції.

У разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.23 Закону №1023 у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за відмову споживачу в реалізації його прав, установлених частиною першою статті 8, частиною першою статті 9 і частиною третьою статті 10 цього Закону, - у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи з цін, що діяли на час придбання цієї продукції, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу наведених норм матеріального права, можна дійти висновку, що суб`єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність у десятикратному розмірі вартості продукції виходячи з цін, що діяли на час придбання цієї продукції, але не менше п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян тільки у разі відмови споживачеві у реалізації його прав встановлених ч.1 ст.8 Закону №1023.

Разом з тим, споживачі зобов`язані, зокрема, перед початком експлуатації товару уважно ознайомитися з правилами експлуатації, викладеними в наданій виробником (продавцем, виконавцем) документації на товар; користуватися товаром згідно з його цільовим призначенням та дотримуватися умов (вимог, норм, правил), встановлених виробником товару (виконавцем) в експлуатаційній документації.

При цьому, вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач фактично вжив всі обов`язкові для нього дії по дотриманню вимог законодавства в частині надання можливості споживачу реалізувати свої права регламентовані ч. 1 ст. 8 Законом №1023, зокрема:

27.07.2019 прийняв від споживача товар разом із заявою про безоплатне усунення недоліків ювелірного виробу, що засвідчено підписом продавця на цій заяві (а.с.52);

провів дослідження причин появи недоліку у виробі, результатом якого стало встановлення ознак механічного пошкодження виробу;

листом вих. № 1058 від 01.08.2019 надав споживачу - Карасевич С.О. аргументований висновок щодо причин відмови у проведенні безкоштовного усунення виявленого недоліку (а.с.55);

цим же листом запропонував провести альтернативну незалежну експертизу для визначення причини втрати якості продукції за рахунок позивача та проінформував споживача про те, що якщо у висновках експертизи буде підтверджено, що недоліки виникли внаслідок порушення споживачем правил використання, зберігання продукції чи транспортування або дій третіх осіб, споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю витрати на проведення такої експертизи.

Суд зазначає, що письмової згоди від споживача - Карасевич С.О. організувати проведення незалежної альтернативної експертизи продукції позивач не отримував, будь-яких інших звернень від споживача із вимогою організувати експертизу позивач не отримував, доказів зворотнього представником відповідача не надано, акт перевірки від 01.10.2019 №10-05.3/000143 не містить інформації щодо наявності письмової згоди споживача на проведення експертизи виробу.

Так, дійсно, приписи статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів» містять обов`язок продавця (виробника) організувати проведення експертизи продукції, у разі необхідності визначити причини втрати якості продукції під час гарантійного строку, однак за умови одержання від споживача письмової згоди на проведення експертизи продукції.

Матеріали справи не містять письмової згоди споживача - Карасевич С.О ОСОБА_3 на проведення експертизи продукції, відповідачем не надано жодного доказу в підтвердження наявності такої згоди споживача.

Враховуючи наведене, з аналізу наведених норм чинного законодавства та досліджених судом доказів, суд приходить до висновку, що при розгляді заяви споживача - Карасевич С.О., позивачем вжито всіх залежних від нього заходів для захисту прав споживача відповідно до Закону №1023.

Згідно зі статтею 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та оцінці всіх фактів і обставин, що мають значення. В рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 р. по справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Як зазначено в рішенні по справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Щодо твердження позивача про порушення відповідачем порядку накладення стягнення на позивача, що порушило її право на захист своїх прав та інтересів під час вирішення питання притягнення його до відповідальності, суд зазначає наступне.

Порядок накладення стягнень за порушення законодавства про захист прав споживачів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 №1177.

Даний порядок визначає процедуру накладення стягнень уповноваженими особами Держпродспоживслужби та її територіальних органів на суб`єктів господарювання - підприємств, установ, організацій (їх філій, представництв, відділень) незалежно від форми власності, іноземних юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців, що провадять господарську діяльність на території України, за порушення законодавства про захист прав споживачів.

Оскаржуючи постанову про накладення штрафу від 13.01.2020 №2, позивач робить висновок про порушення відповідачем Порядку накладення штрафу, у частині розгляду справи та прийняття рішення за її відсутності.

Порядком накладення стягнень за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 №1177, а саме - п. 4, передбачено, що рішення про накладення штрафів приймається на підставі відповідних актів перевірки суб`єкта господарювання та інших матеріалів, пов`язаних з цією перевіркою, за наявності порушень, зазначених у пункті 2 цього Порядку, і оформляється постановою за формою, що встановлюється Мінекономрозвитку.

Питання про накладення штрафу розглядається за участю представника суб`єкта господарювання. У разі його відсутності справу може бути розглянуто лише у випадку, коли незважаючи на своєчасне повідомлення суб`єкта господарювання про місце і час розгляду справи від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Так, суд зазначає, що відповідачем неодноразово надсилались листи на адресу позивача, за якою остання здійснює господарську діяльність та юридичну адресу повідомлення про дату, час і місце розгляду справи про накладення стягнення, однак зазначені листі були повернуті на адресу контролюючого органу не врученими (а.с.69,71-77).

Останній лист із запрошенням на розгляд справи про накладення стягнення на 13.01.2020, надісланий на адреси позивача повернувся до контролюючого органу з відміткою поштового зв`язку «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.120-125).

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідачем вжито усіх можливих та необхідних заходів щодо повідомлення позивача про дату та місце розгляду справи, а відтак порушення порядку накладення стягнення на позивача з боку відповідача відсутнє.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, оскільки відповідач не довів факту відмови споживачу у реалізації його прав, передбачених ч.1 ст. 8 Закону №1023-ХІІ, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова №2 від 13.01.2020 не відповідає встановленим у частині другій статті 2 КАС України критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, винесена відповідачем постанова про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» №2 від 13.01.2020 є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суб`єктом владних повноважень у справі було Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області, то з бюджетних асигнувань цього органу повинні бути присуджені позивачу судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст.9, 139, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області (, 08133, Київська область, м. Вишневе, вул. Балукова, 22) про визнання протиправною та скасування постанови, задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» №2 від 13.01.2020, яка винесена Головним управлінням Держпродспоживслужби в Київській області.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк, визначений ст.295 КАС України, а також інші процесуальні строки щодо апеляційного оскарження, продовжуються на строк дії такого карантину.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 18.06.2020.

Суддя Ю.В. Калашник