Справа № 160/4055/20
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2020 року Справа № 160/4055/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 з 26.02.2020 року та не зарахування до стажу роботи періоду з 30.06.1982 по 17.10.1988;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області включити до стажу, що дає право на призначення пенсії на загальних підставах період роботи трактористом-машиністом ІІІ кл. в радгоспі «Квіти Дніпропетровська» з 30.06.1982 по 17.10.1988 та нарахувати, призначити та виплатити ОСОБА_1 , в порядку вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсію за віком з 26 лютого 2020 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 12.03.2020 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для призначення пенсії, додавши до своєї заяви необхідні документи. За результатами розгляду заяви та поданих документів, рішенням від 16.03.2020 № 0400-0324-8/8811 відділу з питань перерахунків пенсій №19 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком, з підстав відсутності у позивача необхідного загального страхового стажу, оскільки періоди роботи з 30.06.1982 по 17.10.1988 пенсійним органом не зараховані до страхового стажу, через те що в трудовій книжці під підписами про звільнення наявні нечіткі відбитки печатки підприємств, чим порушено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників). Означене рішення про відмову у призначенні пенсії позивач вважає протиправним, оскільки воно порушує гарантоване статтею 46 Конституції України право позивача на соціальний захист.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 160/4055/20. Призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні. Вказаною ухвалою суду відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
14 травня 2020 року відповідачем наданий до суду відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти позову та вказав про необґрунтованість заявлених позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції відповідачем зазначено, що 12.03.2020 року позивач подав до Управління заяву про призначення пенсії за віком згідно зі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та змінами, внесеними відповідно до ст.26 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», якими передбачено: починаючи з 01.01.2020 року право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу (з 01.01.2020 по 31.12.2020) не менше 27 років. За результатами розгляду заяви та наданих документів позивачем листом від 16.03.2020 повідомлено, що загальний страховий стаж роботи склав - 19 років 1 місяць 5 днів, оскільки: період роботи з 30.06.1982 року по 17.10.1988 року та з 05.11.1988 року по 01.04.1994 року неможливо зарахувати, у зв`язку з тим, що записи про звільнення засвідчені печаткою підприємств, назву яких неможливо ідентифікувати, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58. У зв`язку з чим, пенсійним органом повідомлено ОСОБА_2 про відсутність права на призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного страхового стажу роботи.
Суд, дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у лютому 2020 року досяг 60-ти річного віку та з метою призначення йому пенсії 12.03.2020 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням №0400-0324-8/8811 від 16.03.2020 відділу з питань перерахунків пенсій № 19 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до умов ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Підставою для відмови стало неврахування до загального страхового стажу роботи позивача періодів роботи з 30.06.1982 року по 17.10.1988 року та з 05.11.1988 року по 01.04.1994 року, у зв`язку з тим, що в трудовій книжці під записами про звільнення наявний нечіткий відбиток печаток підприємств, чим порушено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджену наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбачений Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Починаючи з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 27 років.
Так, статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
З аналізу наведених норм випливає, що ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має право на призначення пенсії за віком з 26.02.2020 за умови наявності в нього страхового стажу не менше 27 років.
Відповідно до статті 48 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок № 637).
Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
З аналізу наведених положень, суд доходить висновку, що надання особою до Пенсійного органу уточнюючих довідок на підтвердження наявного трудового стажу при призначенні пенсії за віком потрібно лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відповідні записи в ній.
Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Таким чином, підтвердження стажу роботи уточнюючими довідками потрібно лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відповідні записи в ній.
У випадку ж позивача такі записи в трудовій книжці наявні.
Позивач, вважає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання вимог при заповненні трудової книжки.
Суд погоджується з такими доводами позивача та зазначає, що обов`язок щодо оформлення та ведення трудових книжок покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки, а не на працівника, тому наявність недоліків у заповненні трудової книжки не може бути підставою для неврахування до страхового стажу спірних періодів роботи позивача.
Разом із тим, суд зазначає, що відмова відповідача у врахуванні стажу роботи ОСОБА_1 в радгоспі «Квіти Дніпропетровська» трактористом-машиністом ІІІ кл., а саме: періоду роботи з 30.06.1982 року по 17.10.1988 року з підстав невідповідності запису про роботу вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 є необгрунтованою, з огляду на таке.
В матеріалах справи наявна копія трудової книжки ОСОБА_1 Серії НОМЕР_2 , дата заповнення - 05.07.1982 року.
Отже, на момент заповнення та внесення запису про роботу позивача в радгоспі «Квіти Дніпропетровська», а саме: періоду роботи з 30.06.1982 року по 17.10.1988 року чинною була Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162.
Пунктом 2.3. зазначеної Інструкції визначено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведенні на іншу роботу чи звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - в день звільнення та мають точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи здійснюються арабськими цифрами (число і місяць двозначними)
Записи здійснюються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилами чорного, синього чи фіолетового кольору.
Згідно з пунктом 2.26. Інструкції, запис про звільнення в трудовій книжці працівника здійснюється з дотриманням наступних правил: в графі 1 ставиться порядковий номер запису, в графі 2 - дата звільнення; в графі 3 - причина звільнення, в графі 4 - зазначається на підставі чого внесено запис - наказ (розпорядження), його дата і номер.
Отже, суд зазначає, що вимогами Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162, чинної на момент здійснення спірних записів в трудовій книжці позивача взагалі не було передбачено проставлення печатки підприємства під записом про звільнення працівника.
Наведені обставини свідчать про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області безпідставно застосувало до розглядуваних правовідносин нормативно - правовий акт - Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджену наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, яка не підлягає застосуванню, враховуючи положення статті 58 Конституції України.
Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Отже, враховуючи пряму норму Конституції України, Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 підлягає застосуванню до правовідносин, які виникли вже після введення в дію зазначеної Інструкції.
Приймаючи до уваги наведене вище, суд зазначає, що відповідачем протиправно не враховано період роботи позивача в радгоспі «Квіти Дніпропетровська», а саме: періоду роботи з 30.06.1982 року по 17.10.1988 року до загального страхового стажу, що призвело до порушення конституційного права позивача на отримання пенсійного забезпечення, яке гарантоване державою.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Щодо позовних вимог про визнання неправомірними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 з 26.02.2020 суд зазначає, що фактично ця вимога зводиться до непогодження позивача із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в призначенні пенсії за віком, яке оформлене у формі листа відділу з питань перерахунків пенсій №19 Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 16.03.2020 № 0400-0324-8/8811, саме яке і несе негативні правові наслідки для позивача.
Частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зі змісту вказаної норми можна зробити висновок, що при розгляді справи, суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.
Тому, відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд вважає за потрібне вийти за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в призначенні пенсії за віком, яке оформлене у формі листа відділу з питань перерахунків пенсій №19 Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 16.03.2020 № 0400-0324-8/8811. У зв`язку з чим, ефективним способом захисту порушеного права позивача є необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 в радгоспі «Квіти Дніпропетровська» з 30.06.1982 року по 17.10.1988 до загального страхового стажу.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію в порядку Закону Україні «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за віком з 26 лютого 2020 року, суд виходить з такого.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» передбачає, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково, вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що задоволення позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію в порядку Закону Україні «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за віком з 26 лютого 2020 року буде втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та прийняттям рішення замість нього, що не входить до компетенції суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Таким чином, належним способом захисту прав позивача у цій справі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.03.2020 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду.
З урахуванням чого, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до ч. 1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Керуючись ст. ст. 132, 139, 241 - 246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в призначенні пенсії за віком, яке оформлене у формі листа відділу з питань перерахунків пенсій №19 Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 16.03.2020 № 0400-0324-8/8811.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області включити (зарахувати) період роботи ОСОБА_1 трактористом-машиністом ІІІ кл. в радгоспі «Квіти Дніпропетровська» з 30.06.1982 по 17.10.1988 до загального страхового стажу.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 12.03.2020 про призначення пенсії за віком відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити повністю.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати з оплати судового збору у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст судового рішення складений 22 червня 2020 року.

Суддя О.В. Царікова