Справа № 500/281/20
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 рокуЛьвівСправа № 500/281/20 пров. № А/857/4020/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Іщук Л.П.

з участю секретаря судового засідання: Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Будзика Богдана Васильовича на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Мартиць О.І. у м. Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ярошенка Костянтина Юрійовича (за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс інновація») про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ярошенка Костянтина Юрійовича (далі приватний виконавець Ярошенко К.Ю., відповідач), у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 28.12.2019 про відкриття виконавчого провадження ВП №60941309 щодо примусового виконання виконавчого напису №8469, виданого 19.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршадським І.В. щодо стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс інновація» (далі ТзОВ «ФК «Фінанс інновація», третя особа) заборгованість в сумі 14 920 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27.20.2020 у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача Будзик Б.В. подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про можливість відкриття виконавчого провадження за місцезнаходженням майна боржника, оскільки такі ґрунтуються виключно на припущеннях. Зазначає, що відповідачем не надано, а судом не здобуто належних та допустимих доказів наявності коштів (майна) на рахунках, належних позивачу, у м. Києві. Суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положень Законів України «Про банки та банківську діяльність» та «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», оскільки в них йдеться виключно про банківські установи та рахунки, відкриті у банках. Крім того, суд першої інстанції невірно взяв до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 10.09.2018 по справі №905/3542/15, оскільки у ній інші обставини, ніж ті, які є предметом даної справи. Крім того, скаржник вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що полягало у невірному роз`ясненні порядку оскарження судового рішення, що в свою чергу є додатковою підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Від представника позивача та відповідача надійшли заяви про розгляд справи без участі.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити адміністративний позов, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 28.12.2019 за заявою ТзОВ «ФК «Фінанс інновація» приватним виконавцем Ярошенко К.Ю. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60941309 з примусового виконання виконавчого напису №8469, виданого 19.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршадським І.В., яким передбачено стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Фінанс інновація» заборгованості в сумі 14 920 грн.

Позивач, вважаючи, що приватним виконавцем відкрито виконавче провадження з порушенням правил щодо визначення місця виконання рішення, визначених ст.24 Закону №1404-VIII, звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що приватним виконавцем Ярошенком К.Ю. з дотриманням вимог Закону №1404-VIII правомірно, згідно поданих документів прийнято до виконання виконавчий напис №8469, виданий 19.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршадським І.В. та винесено оспорювану постанову.

Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.

Примусове виконання рішень здійснюють у передбачених Законом України «Про виконавче провадження» випадках приватні виконавці, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ч.1 ст.5 Закону №1404, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Закон №1404 визначає вимоги до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження.

Так, згідно ч.2-4 ст.24 Закону №1404-VIII, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (ч.3 ст.26 Закону №1404-VIII)

Згідно ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Пунктом четвертим частини другої статті 23 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1403-VIII) передбачено, що у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Відповідно до ч.1, 2, 3, 6 ст.25 Закону №1403-VIII, виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ. Інформація про приватних виконавців виконавчого округу та реквізити їхніх офісів розміщуються у всіх судах та в органах державної виконавчої служби, розташованих у межах відповідного виконавчого округу. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Отже, у разі якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи або місцезнаходження майна боржника, в даному випадку фізичної особи, розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

З матеріалів справи видно, що до приватного виконавця Ярошенка К.Ю. надійшла заява стягувача ТзОВ «ФК «Фінанс інновація» про примусове виконання виконавчого напису, у якій стягувач просив розпочати примусове виконання рішення на підставі виконавчого документу, виданого 19.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршадським І.В. за №8469 про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості.

У заяві про примусове виконання виконавчого напису та листі №б/н від 23.12.2019 стягувачем зазначено, що у ОСОБА_1 наявне майно, зокрема, грошові кошти на рахунку, відкритого в АТ «КБ «Приватбанк», платіжна карта № НОМЕР_1 , у валюті гривня, місцезнаходження : 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д. Однак, на підтвердження зазначеного жодних доказів не надано.

У заяві третьої особи про примусове виконання рішення зазначено, що у позивача відкрито рахунок № НОМЕР_2 у ТзОВ «ФК «Фінанс інновація» від 09.05.2019 у валюті гривня.

Згідно довідки ТзОВ «ФК «Фінанс інновація», яка додається до вказаної вище заяви, у позивача є рахунок №242436 від 09.05.2019 у валюті гривня, відкритий у ТзОВ «ФК «Фіннанс інновація», розташованому за адресою : бульвар Вацвела Гавела, 4, оф. 520, м. Київ. Залишок на рахунку 100 грн 00 коп, які нараховані відповідно до бонусної програми.

Так, ч.3.1 ст.3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Згідно ч.ч.6.1, 6.2 ст.6 цього Закону, банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Частинами 7.1, 7.1.4, 7.1.5 статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки. Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Згідно ч.4 ст.24 Закону №1403-VIII, виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Так, дійсно, грошові кошти на рахунках банку в розумінні глави 13 Цивільного кодексу України є майном.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що наявність лише самого рахунку в банку, за відсутності на ньому коштів не породжує цивільні права та обов`язки.

Наразі, банківський рахунок не є власністю громадянина та призначений для зберігання грошових коштів і здійснення розрахунково-касових операцій.

При цьому, майном на яке можне бути звернено стягнення є, зокрема, кошти, а не жодним чином рахунки у банку.

Відтак, наявність у боржника банківських рахунків не свідчить про наявність у боржника майна у такому банку та не є таким майном.

При цьому, стягувачем при поданні заяви про примусове виконання рішення не надано доказів, які б підтверджували, що боржник дійсно має власні грошові кошти (майно) на зазначеному вище рахунку.

Відповідачем не було надано доказів на підтвердження того, що при прийнятті виконавчого документа до виконання вказані факти були перевірені.

Відтак, відповідачем не доведено та з матеріалів справи не вбачається, що на дату прийняття оспорюваної постанови у приватного виконавця були відомості про наявність у боржника коштів на рахунках у банках, що розташовані у м. Києві.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що відкриття виконавчого провадження за місцем знаходження грошових коштів не суперечить нормам законодавства.

При цьому, боржник (позивач) зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 .

Отже, місце проживання боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого відповідач здійснює діяльність, а виконавчий документ у виконавчому провадженні прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання/перебування боржника - фізичної особи.

Стосовно висновків суду першої інстанції з покликанням на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10.09.2018 по справі №905/3542/15, колегія суддів зазначає, що у вказаній справі була надана оцінка правовідносинам щодо накладення арешту на майно, однак при наявності грошових коштів на банківських рахунках, тобто за інших фактичних обставин справи.

Щодо листа Міністерства юстиції України №23123/16620-33-18/20.5.1 від 11.06.2018, колегія суддів зазначає, що такий не має сили нормативного акту, отже, не може регулювати спірні правовідносини. Крім того, в листі надано оцінку правомірності відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження за умови знаходження грошових коштів на рахунках боржника, відкритими ним самостійно.

Відтак, відповідачем відкрито виконавче провадження без належних повноважень, чим порушено вимоги ч.2 ст.24 Закону №1404-VIII.

Оспорювана постанова прийнята відповідачем з порушенням вимоги ч.2 ст. 24 Закону №1404-VIII, оскільки приватним виконавцем виконавчий документ прийнято до виконання не за місцем проживання, перебування позивача або місцем знаходження його майна.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено невідповідність оспорюваної постанови вимогам, передбачених Законом №1404-VIII та критеріям, визначених у ч.2 ст.2 КАС України, а відтак, така є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, через що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року по справі №500/281/20 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ярошенка Костянтина Юрійовича (за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс інновація») про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ярошенка Костянтина Юрійовича від 8.12.2019 про відкриття виконавчого провадження ВП №60941309.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках, передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
Л. П. Іщук
Повне судове рішення складено 24.06.2020.