Справа № 200/938/20-а
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2020-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2020 р. Справа№200/938/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Стойки В.В.,

при секретарі Дідевич І.О.,

за участю:

представника позивача Жаболенко Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправним та скасування постанови про накладання штрафу, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року фізична особа ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими особами Головного управління Держпраці у Донецькій області № ДЦ-569/542/АВ/ТД-ФС від 04 грудня 2019 року у розмірі 250 380 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перевірку було проведено безпідставно, оскільки її призначення та проведення було здійснено на підставі листа ГУ ДПС України в Донецькій області від 30.09.2019 року, в якому зазначено, що позивач зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, в той час, як позивач зареєстрував свою підприємницьку діяльність 01.10.2019 року. Тобто перевірку було призначено безпідставно з порушенням вимог нормативно правових актів, що тягне за собою протиправність прийнятої за її наслідками постанови. Також зазначає про на час перевірки в гаражі по ремонту авто знаходились особи: родич позивача зять та знайомий позивача, які не виконували трудових обов`язків. Просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладання штрафу.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10.02.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05.03.2020.

05.03. 2018 підготовче засідання було відкладено до 25.03.2020.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25.03.2020 витребувано додаткові докази у відповідача та відкладено підготовче засідання до 08.04.2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08.04.2020 року підготовче засідання було продовжено на 30 днів та відкладено за клопотання позивача до 28.04.2020 року.

28.04.2020 року підготовче засідання було відкладено за клопотанням відповідача до 07.05.2020 року

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07.05.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.05.2020 та задоволено клопотання позивача про виклик свідків ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 в порядку ст.92 КАСУ.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28.05.2020 року було задоволено клопотання представника позивача щодо забезпечення позову.

Оскільки під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки подання доказів та розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину 28.05.2020 року було оголошено перерву у зв`язку з клопотання відповідача до 17.06.2020 року

Відповідач засобами електронного зв`язку надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого, просив суд відмовити у задоволені позовних вимог зазначивши, що ним було додержано відповідно до Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю № 823 від 21.08.2019 року всіх вимог щодо призначення та проведення інспекційного відвідування, за результатами якого було складено акт від 28.11.2019 року. На підставі акту 04.12.2019 року правомірно була прийнята спірна постанова про накладання штрафу.

До судового засідання з`явився представник позивача, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, був повідомлений належним чином.

17.06.2020 року через канцелярію суду надав клопотання про відкладення розгляду справи.

При цьому, на час розгляду справи суду не було відомо про зазначене клопотання позивача.

Разом з цим, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів № 211 від 11.03.2020 з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020, з 12.03.2020 по 03.04.2020 на усій території України установлено карантин. Рішенням Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 загальнонаціональний карантин продовжено до 24.04.2020. Рішенням Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 загальнонаціональний карантин продовжено до 11.05.2020. Рішенням Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 загальнонаціональний карантин продовжено до 22.05.2020.

Суд звертає увагу на те, що рішенням Ради суддів України № 19 від 17.03.2020 «Щодо організації роботи судів та органів суддівського самоврядування в умовах карантину» затверджено Рекомендації Ради суддів України щодо встановлення особливого режиму роботи судів України задля убезпечення населення України від поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19, який віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Відповідно до змісту цих Рекомендацій на період з 16.03.2020 судам зокрема, рекомендовано: встановити особливий режим роботи судів України, роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами та можливість розгляду справ в режимі відеоконференції; зменшити кількість судових засідань, що призначаються для розгляду протягом робочого дня; по можливості здійснювати судовий розгляд справ без участі сторін, в порядку письмового провадження.

Крім того, Радою суддів України рекомендовано громадянам та іншим особам:

всі необхідні документи (позовні заяви, заяви, скарги, відзиви, пояснення, клопотання тощо) надавати суду в електронному вигляді на електронну адресу суду, через особистий кабінет в системі Електронний суд, поштою, факсом або дистанційні засоби зв`язку;

учасникам судових засідань рекомендовано подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами;

утриматися від відвідування приміщення суду, особливо за наявності захворювання (слабість, кашель, задуха, утруднення дихання, тощо).

Також, Рада суддів України рекомендувала судам, зокрема, роз`яснити громадянам про можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами та можливість розгляду справ в режимі відеоконференції, окрім цього було роз`яснено про можливість надання заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами.

Проте, приписами статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України визначений вичерпний перелік підстав для відкладення розгляду справи, яка не передбачає такої підстави як відкладення розгляду справи у зв`язку з проведенням карантину на території України.

Також, суд зазначає, що п. 2 ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.

З аналізу приписів вимог Кодексу адміністративного судочинства України, суд може за відсутності учасників справи у разі повторної неявки учасника справи розглядати справу за їх відсутності незалежно від причин неявки.

Приписами частини 4 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України.

Отже, сторони не позбавлені можливості звернутися до суду з клопотання про проведення судового засіданні в режимі відеоконференції поза приміщенням суду, відповідно до вимог ч. 4 ст. 195 КАС України.

При цьому, відповідач з відповідним клопотання до суду не звертався.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 є фізичною особою, яка в період з 01.10.2019 по 30.10.2019 була зареєстрована підприємцем, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та здійснювала діяльність згідно код КВЕД 45.20 технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів.

В період з 23 по 28 жовтня 2019 року посадовими особами Головного управління Держпраці в Донецькій області інспекторами праці Кімачуком А.В., та ОСОБА_4 на підставі направлення № 966/04-4/15-08 від 22 жовтня 2019 року проведено інспекційне відвідування щодо дотримання вимог законодавства про працю, загальнообов`язкове державне соціальне страхування та зайнятість населення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

В направленні № 966/04-4/15-08 від 22 жовтня 2019 року підставою здійснення інспекційного відвідування визначено наказ від 22 жовтня 2019 року № 1518 та лист Головного управління Державної податкової служби України в Донецькій області від 30..09.2019 року за № 8192/10/05-99-33-04, пп.6, п.5 Постанови КМУ від 21.08.2019 року № 823 про невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва.

28 жовтня 2018 року за результатом здійснення інспекційного відвідування посадовими особами Держпраці в Донецькій області складено акт інспекційного відвідування (невиїздного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ДЦ 569/542/АВ.

Актом перевірки встановлено що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 використовує найману працю для здійснення своєї підприємницької діяльності по ремонту автомобілів.

За висновками акта перевірки було встановлено порушення позивачем ч.1 ст.21, ч.3 чт.23, чч.1, 3 ст.24 КЗпП, Постанови КМУ № 413.

На підставі висновків акта перевірки 04.12.2019 року начальником Головного управління Держпраці у Донецькій області було прийнято Постанову № ДЦ 569/542/АВ/ТД-ФС про накладання штрафу уповноваженими особами у розмірі 250 380 грн.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши доводи, викладені в адміністративному позові, додаткових поясненнях та письмових запереченнях, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України держава створює умови для здійснення громадянами права на працю. Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю є важливими способами захисту трудових прав працівників, гарантією забезпечення законності в трудових відносинах.

Відповідач є суб`єктом владних повноважень - територіальним органом Державної служби України з питань праці.

22.10.2019 року начальником Головного управління Держпраці в Донецькій області винесено наказ № 1518 від 22.10.2019 року про проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Підстави, порядок, процедура здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами встановлений Законом України №877-V, Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою КМУ від 21.08.2019 року №823 (далі Порядок №823).

Частиною 4 ст. 2 Закону України №877-V щодо сфери дії цього Закону встановлено, що заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Відповідно до ч.5 ст.2 Закону зазначені у ч.4 цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, ч.1,4,6-8, абз.2 ч.10, ч.13 та 14 ст.4, ч.1-4 ст. 5, ч.3 ст.6, ч.1-4 та 6 ст. 7, ст. 9, 10, 19, 20, 21, ч.3 ст. 22 цього Закону.

Аналіз вказаної норми Закону свідчить про те, що норм Закону України №877-V повинні дотримуватися всі органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, а також зазначені норми, які повинні бути дотримані вказаними органами у будь-якому випадку.

Статтею 3 Закону визначені основні принципи державного нагляду (контролю), якими є, зокрема, гарантування прав та законних інтересів кожного суб`єкта господарювання; об`єктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю), неприпустимості проведення перевірок суб`єктів господарювання за анонімними та іншими безпідставними заявами, а також невідворотності відповідальності осіб за подання таких заяв; здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом; дотримання умов міжнародних договорів України; презумпції правомірності діяльності суб`єкта господарювання у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків суб`єкта господарювання та/або повноважень органу державного нагляду (контролю).

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем було здійснено інспекційне відвідування

У відзиві на адміністративний позов відповідач зазначив, що підставою для проведення інспекційного відвідування був аналіз інформації, що надійшла від Головного управління ДПС у Донецькій області.

У листі Головного управління Державної податкової служби в Донецькій області від 30.09.2019 № 8192/10/05-99-33-04 зазначено, що він направляється для затвердження переліку суб`єктів господарювання, які відповідно до проведеного до перевірочного аналізу мають невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності та надання пропозицій для сумісного відпрацювання вищенаведених доручень.

Зокрема, підстави проведення інспекційних відвідувань щодо додержання законодавства про праці встановлені п.5 Порядку №823.

Так відповідно до пп.6 п.5 зазначеного Порядку інспекційні відвідування проводяться за інформацією органів ДПС та її територіальних органів про невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності.

Дослідивши вказаний лист від 30.09.2019 № 8192/10/05-99-33-04, суд вважає обґрунтованими доводи позивача, щодо зазначення у якості підстави проведення перевірки вказаного листа є неправомірними з огляду на наступне.

Як вбачається з тексту листа ГУ ДПС в Донецькій області він був направлений відповідачу для затвердження переліку суб`єктів господарювання та надання пропозицій для сумісного відпрацювання, з наданням інформації до 03.10.2019 року. Інформація, яку відповідач направив у відповідь на цей лист суду не надано.

Про те, суду відповідачем разом з листом ГУ ДПС в Донецькій області в якості до датку до нього було надано перелік суб`єктів підприємців, по яким планувалось проведення фактичних перевірок спільно з органами Держпраці.

З наданого переліку вбачається, що в ньому під номером три зазначені дані позивача, в тому числі код ЄДРПОУ позивача.

При цьому, позивач був зареєстрований підприємцем згідно з витягом ЄДРПОУ 01.10.2019 року, в той час, як лист ГУ ДПС в Донецькій області датований 30.09.2019 року.

Крім того, наданий перелік не підписаний, хоча його форма передбачає підпис начальника ГУ Держпраці в Донецькій області та ГУ ДПС в Донецькій області.

Отже наданий суду перелік суб`єктів господарювання містить інформацію, яка 30.09.2019 року, коли був датований лист ГУ ДПС в Донецькій області, не існувала.

При цьому, в самому листі від 30.09.2019 ГУ ДПС в Донецькій області, не міститься інформації про порушення законодавства про працю позивачем.

За таких обставин суд дійшов висновку ГУ Держпраці в Донецькій області безпідставно було призначено та проведено інспекційне відвідування позивача.

Такі дії відповідача щодо призначення, відтак і проведення інспекційного відвідування на підставі листа ГУ ДПС в України який не містив інформації щодо позивача, дає підстави стверджувати про неправомірність рішень, прийнятих за наслідками цієї перевірки.

До аналогічного висновків дійшов Верховний суд по справі 805/420/17-а від 12.12.2018 року.

Суд не приймає доводи відповідача про те, що у разі незгоди з підставами призначення перевірки позивач повинен був не допускати інспекторів до проведення інспекційного відвідування, оскільки враховуючи фактичний характер проведення інспекційного відвідування у позивача не могло бути достатності часу для ознайомлення та оцінки документів на підставі яких воно було призначено.

Щодо порушень встановлених під час інспекційного відвідування, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Законодавством України передбачені різні шляхи реалізації цього права. Виходячи з положень КЗпП України та ЦК України реалізувати своє право на працю можна шляхом укладення трудового договору, контракту або цивільно-правового договору, зокрема: договору підряду, договору доручення, авторського договору та інших цивільно-правових угод. Усі ці договори регулюють суспільні відносини у сфері трудової діяльності осіб, хоча їх правове регулювання істотно відрізняється.

Проаналізувавши, приписи спеціального Закону, що регулює державну політику у сфері трудових відносин, суд наголошує, що трудовий договір за своєю правовою природою регулює процес праці, а цивільно-правовий договір, у даному випадку - договір надання послуг, - укладається з метою вчинення певних дій та за згодою певних осіб для досягнення результатів певної діяльності. Правовідносини, що виникають у випадку взяття фізичною особою обов`язку виконати роботу (послугу) і передати замовникові результат роботи, - виникають на підставі цивільно-правового договору. Разом з тим, укладення трудового договору зумовлює дотримання працівником внутрішнього трудового розпорядку роботодавця, про прийняття його на роботу видається наказ, працівник має право на одержання допомоги з соціального страхування та - ним на одержання певних пільг тощо.

Відповідно до ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачена відповідальність у вигляді штрафу - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Як вбачається з акту в ході інспекційного відвідування позивачем було зазначено, що у нього стажуються його зять - ОСОБА_3 , у вільний час, гроші він йому не платить, та ОСОБА_2 , якому дозволено відремонтувати свій автомобіль.

На відеозапису, який був здійснений в ході інспекційного відвідування ОСОБА_2 заявив, що він ремонтує своє авто та стажується, інколи отримуючи 70-150 грн. на день. ОСОБА_3 пояснив, що він інколи приходить повчиться.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_2 пояснив, що він як знайомий позивача, домовився самостійно відремонтувати своє авто. Будь яких трудових відносин з позивачем не мав, грошей не отримував. На підтвердження зазначених обставин позивачем надано копію реєстраційного свідоцтва на автомобіль Форд Мондео, ремонтом якого під час інспекційного відвідування займався свідок ОСОБА_2 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що він одружений з донькою позивача та проживає разом з ним на одному подвір`ї. Трудові обов`язки не виконував, гроші не отримував. У вільний час приходив до позивача навчиться ремонтувати авто.

Суд зазначає, що в ході перевірки відповідачем не було встановлено, які безпосередньо обов`язки виконували ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чи мало стажування характер трудових відносин між ними та позивачем, тобто не підтверджено ознаки трудових відносин.

Отже, висновки відповідача в частині порушення позивачем вимог ст.24 КЗпП України, а саме наявність неоформлених трудових відносин з зазначеними особами, є недоведеними.

Таким чином, в ході судового розгляду було встановлено, що інспекційне відвідування було проведено безпідставно, без встановлення усіх обставин наявності трудових відносин.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

З урахуванням встановлених фактів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з матеріалами справи позивачем були понесені судові витрати на правовому допомогу у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок та сплачений судовий збір розмірі 2504 (дві тисячи п`ятсот чотири) гривні 00 копійок, тому зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держпраці в Донецькій області.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 90, 132, 139, 193, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправним та скасування постанови про накладання штрафу, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Постанову про накладання штрафу № ДЦ569/542/АВ/ТД-ФС від 04 грудня 2019 року на суму 250 380 грн.

Стягнути з Головного управління Держпраці у Донецькій області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати в вигляді витрат на правовому допомогу у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок та судового збору розмірі 2504 (дві тисячи п`ятсот чотири) гривні 00 копійок.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 17 червня 2019 року.

Повний текст рішення складено та підписано 23 червня 2020 року.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Роз`яснити сторонам, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 КАС України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Стойка