Справа № 380/1239/20
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №380/1239/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Шиц А.А.,

представника позивача Романів С.І. в режимі відеоконференції,

представника відповідача 2 Попельчука С.О.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сокальської районної ради Львівської області, голови Сокальської районної ради Львівської області Пасько Миколи Миколайовича про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Сокальської районної ради Львівської області, голови Сокальської районної ради Львівської області Пасько Миколи Миколайовича, із вимогами:

-визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Сокальської районної ради Львівської області Пасько Миколи Миколайовича «Про звільнення ОСОБА_1 » від 06.01.2020 року №1-к;

-поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліст-юрисконсульта організаційно-юридичного відділу Сокальської районної ради Львівської області з 06.01.2020 року;

-стягнути з Сокальської районної ради Львівської області у користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою судді від 12.02.2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 04.05.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Учасниками справи було подано до суду заяви по суті справи письмові відзив, заперечення, відповідь.

Відповідно до позиції позивача, яка нею висловлена в позові, інших письмових заявах, що були подані до суду, вона вважає, що відповідачами було порушено її право на працю та звільнено з роботи без законних для цього підстав.

Позивач зазначає, що вона тривалий час (із 2002 року) працювала в Сокальській районній раді, а з березня 2017 року обіймала посаду головного спеціаліста-юрисконсульта організаційно-юридичного відділу.

При цьому, в кінці 2017 року роботодавцем було прийнято рішення щодо придбання додаткового транспортного засобу, після чого ініційовано питання щодо зміни організаційно-штатної структури ради, з метою забезпечити використання та обслуговування автомобіля. У зв`язку з чим, рішенням Сокальської районної ради з 01.03.2018 року було затверджено нову структуру виконавчого апарату ради, якою передбачено збільшення на одну одиницю посад водіїв автотранспортних засобів фінансово-господарського відділу зі зменшенням чисельності організаційно-юридичного відділу на одну одиницю в частині посади головного спеціаліста-юрисконсульта. Таким чином, враховуючи те, що позивач не погодилася обійняти вакантну посаду водія, розпорядженням голови Сокальської районної ради від 27.02.2018 року №12-к її було звільнено з посади у порядку скорочення.

Однак, ОСОБА_1 оскаржила відповідні рішення відповідача до суду та рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 року в справі №813/1195/18 вони були скасовані, а позивач поновлена на роботі, що виконано за розпорядженням голови Сокальської районної ради від 23.05.2019 року №28-к.

У подальшому ж, рішенням Сокальської районної ради від 16.10.2019 року №817 було затверджено з 01.01.2020 року структуру виконавчого апарату ради, якою знову не передбачено посади головного спеціаліста-юрисконсульта організаційно-юридичного відділу, натомість збільшено на одну штатну одиницю посаду водіїв автотранспортних засобів фінансово-господарського відділу. Комісією з розгляду питань щодо скорочення штату працівників, створеною головою ради, протоколом від 29.10.2019 року було рекомендовано звільнити ОСОБА_1 з посади. При цьому, комісія покликалася на те, що позивач не належить до кола працівників, щодо яких діють обмеження на звільнення, а також вона має нижчу кваліфікацію та продуктивність праці в порівнянні з іншими працівниками підрозділу.

Відтак, за розпорядженням голови Сокальської районної ради від 30.10.2019 року №137 було внесено зміни до штатного розпису, затверджено його та введено в дію з 01.01.2020 року. Позивача 04.11.2019 року знову повідомлено про наступне вивільнення та запропоновано переведення на вакантну посаду водія автотранспортних засобів, від якої вона відмовилася. Розпорядженням голови Сокальської районної ради від 06.01.2020 року №1-к ОСОБА_1 була звільнена з посади головного спеціаліста-юрисконсульта організаційно-юридичного відділу з 06.01.2020 року, у зв`язку зі скороченням штату працівників.

Проте позивач наголошує на тому, що таке звільнення було незаконним, оскільки роботодавцем не було дотримано вимог чинного законодавства щодо її переважного права на залишення на роботі. ОСОБА_1 відзначає, що рівень її кваліфікації та продуктивність праці є не нижчими, аніж у інших працівників організаційно-юридичного відділу, а здійснене в ході оспорюваного скорочення їх порівняння було некоректним і необ`єктивним. Крім цього, позивач вказує на те, що відповідачем не було проведено порівняння її кваліфікації та продуктивності праці з працівниками інших підрозділів виконавчого апарату районної ради. Позивач також наголошує на тому, що вона має переважне право на залишення на роботі з огляду на те, що в її сім`ї немає інших працівників із самостійним заробітком.

А тому, на переконання ОСОБА_1 , вона була безпідставно звільнена з роботи, в порушення гарантій щодо переважного права на залишення на роботі, відтак свої вимоги вважає повністю обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до позиції відповідачів, яка ними висловлена у відзиві, інших письмових заявах, що були подані до суду, вони вважають вимоги позивача безпідставними.

А саме, відповідач зазначає, що у зв`язку з об`єктивними обставинами (придбання додаткового транспортного засобу для забезпечення діяльності районної ради) у виконавчому апараті Сокальської районної ради виникли підстави для змін в організації її діяльності та потреба в зміні штатної структури для належної експлуатації такого транспортного засобу. У зв`язку з чим, районній раді слід було збільшити посаду водія на одну штатну одиницю, оскільки наявної кількості водіїв недостатньо для обслуговування автопарку районної ради.

Відтак, рішенням Сокальської районної ради від 16.10.2019 року №817 було затверджено з 01.01.2020 року нову структуру виконавчого апарату ради, якою не передбачено посади головного спеціаліста-юрисконсульта організаційно-юридичного відділу, натомість збільшено на одну штатну одиницю посаду водіїв автотранспортних засобів фінансово-господарського відділу. При цьому, таке рішення щодо структури апарату є дискрецією органу місцевого самоврядування й повністю узгоджується з об`єктивними обставинами та актуальною управлінською необхідністю.

На виконання такого рішення районної ради її головою було внесено зміни до штатного розпису, затверджено та з 01.01.2020 року введено в дію змінений розпис. Крім цього, для належного вирішення питання про скорочення працівників виконавчого апарату, в зв`язку з такими змінами було створено відповідну комісію з розгляду питань щодо скорочення штату працівників. Така комісія проаналізувала підстави для скорочення посад, здійснила порівняння кваліфікації та продуктивності праці працівників організаційно-юридичного відділу (в якому виводилася одна посада) та рекомендувала звільнити ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста-юрисконсульта з урахуванням її нижчих показників у частині кваліфікації та продуктивності праці.

Таким чином, позивач не користувалася переважним правом на залишення на роботі при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, а підлягала звільненню з посади, що скорочувалася (за умови, якщо її неможливо буде перевести на іншу роботу). З огляду на це, ОСОБА_1 було запропоновано обійняти вакантну (новостворену) посаду водія автотранспортних засобів, від чого вона добровільно відмовилася. Відтак, за розпорядженням голови Сокальської районної ради від 06.01.2020 року №1-к позивач була звільнена з посади головного спеціаліста-юрисконсульта організаційно-юридичного відділу з 06.01.2020 року, у зв`язку зі скороченням штату працівників.

Тож, відповідачі вважають, що звільнення ОСОБА_1 зі займаної посади відбулося у відповідності до вимог чинного законодавства України, а тому підстав для задоволення позовних вимог не вбачають.

Розглянувши доводи та заперечення сторін позивача, відповідачів, дослідивши зібрані в справі докази, об`єктивно оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до розпорядження від 13.05.2002 року №8-к ОСОБА_1 була прийнята на роботу в Сокальську районну раду на посаду радника з юридичних питань з 14.05.2002 року, прийняла присягу посадової особи місцевого самоврядування.

Відповідно до розпорядження від 28.02.2017 року №16-к, позивач була переведена на посаду головного спеціаліста-юрисконсульта організаційно-юридичного відділу з 01.03.2017 року.

Із 05.06.2008 року ОСОБА_1 присвоєно 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування.

Як засвідчується матеріалами справи та не заперечується її учасниками, у грудні 2017 року Сокальською районною радою було придбано нову одиницю автотранспортних засобів автомобіль Renault Trafic.

У зв`язку з чим, головою Сокальської районної ради було ініційовано зміни в структурі виконавчого апарату районної ради в частині введення до фінансово-господарського відділу додаткової штатної одиниці водія автотранспортних засобів із відповідним зменшенням чисельності організаційно-юридичного відділу. Указане підтверджується протоколом консультацій з первинною профспілковою організацією від 14.09.2017 року, пропозиціями щодо затвердження структури виконавчого апарату районної ради від 23.11.2017 року.

Судом установлено, що рішенням Сокальської районної ради від 22.12.2017 року №444 із 01.03.2018 року було затверджено нову структуру виконавчого апарату Сокальської районної ради, яким скорочено посаду головного спеціаліста-юрисконсульта організаційно-юридичного відділу та введено додаткову штатну одиницю водія автотранспортних засобів фінансово-господарського відділу.

Розпорядженням голови Сокальської районної ради від 27.12.2017 року №126 внесено з 01.03.2018 року відповідні зміни до штатного розпису виконавчого апарату ради.

ОСОБА_1 , яка займала посаду головного спеціаліста-юрисконсульта, 28.12.2017 року була повідомлена про звільнення з посади з 01.03.2018 року, у зв`язку із скороченням штату працівників і їй було запропоновано обійняти вакантну посаду водія автотранспортних засобів, від чого позивач заявою від 26.02.2018 року письмово відмовилася.

Розпорядженням голови Сокальської районної ради від 27.02.2018 року №12-к позивача було звільнено з посади головного спеціаліста-юрисконсульта організаційно-юридичного відділу Сокальської районної ради з 01.03.2018 року, у зв`язку із скороченням штату працівників.

ОСОБА_1 оскаржила до суду зазначені вище рішення про затвердження структури виконавчого апарату районної ради, про скорочення штату працівників і внесення змін до штатного розпису, розпорядження про своє звільнення та просила суд поновити на займаній посаді. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 року у справі №813/1195/18 позов ОСОБА_1 було задоволено повністю, зокрема, позивача постановлено поновити на роботі з 01.03.2018 року.

Розпорядженням голови Сокальської районної ради від 23.05.2019 року №28-к ОСОБА_1 , на виконання зазначеного вище рішення суду, була поновлена на посаді головного спеціаліста-юрисконсульта організаційно-юридичного відділу.

Судом встановлено також, що згодом, ураховуючи подальшу потребу в наявності в штаті районної ради двох одиниць водіїв, було ініційовано питання про зміни структури виконавчого апарату ради, шляхом введення додаткової посади водія зі скороченням посади головного спеціаліста-юрисконсульта організаційно-юридичного відділу, потреба в якій відсутня.

Зокрема, як засвідчується зібраними матеріалами, роботодавцем було проведено відповідні консультації (за зверненням від 25.09.2019 року №1007а/01-18) з професійною спілкою про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень, за наслідком яких первинна профспілкова організація Сокальської районної ради вирішила (протокол профспілкових зборів працівників виконавчого апарату Сокальської районної ради від 30.09.2019 року) рекомендувати голові районної ради дотримуватися вимог трудового законодавства, не пізніше в двох місячний термін повідомити про заплановане звільнення, також запропонувати переведення на вакантні посади.

Судом установлено, що в подальшому, з метою ефективного виконання повноважень районної ради, раціонального використання матеріальних, фінансових ресурсів, в межах затвердженої чисельності виконавчого апарату районної ради та фонду оплати праці, відповідно до п.4 ч.1 ст.43, ст.58 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», враховуючи рекомендації постійних комісій районної ради, рішенням Сокальської районної ради від 16.10.2019 року №817 затверджено з 01.01.2020 року нову структуру виконавчого апарату Сокальської районної ради, дано вказівку голові районної ради затвердити відповідний штатний розпис і ввести його в дію з 01.01.2020 року.

Відповідно до нової структури виконавчого апарату Сокальської районної ради, яка затверджена рішенням Сокальської районної ради від 16.10.2019 року №817, організаційно-юридичний відділ Сокальської районної ради повинен функціонувати в складі начальника відділу (1 штатна одиниця), головного спеціаліста із зв`язків зі ЗМІ та територіальними громадами (1 штатна одиниця), головного спеціаліста (1 штатна одиниця), головного спеціаліста з інформаційних технологій (1 штатна одиниця). Посада головного спеціаліста-юрисконсульта в штаті відсутня.

Згідно з рішенням голови Сокальської районної ради від 28.10.2019 року №135 було створено комісію з розгляду питань щодо скорочення штату працівників. Як вбачається з протоколу засідання комісії з розгляду питань щодо скорочення штату працівників від 29.10.2019 року, вона розглядала питання скорочення працівників, що пов`язане зі затвердженням нової структури виконавчого апарату Сокальської районної ради.

Судом установлено, що на такому засіданні комісії вирішувалося питання щодо можливості скорочення посади, яку обіймає ОСОБА_1 і звільнення останньої, з огляду на те, що рішення Сокальської районної ради від 16.10.2019 року №817 передбачає виведення відповідної посади зі структури апарату.

Як вбачається з матеріалів справи, на засіданні комісії з розгляду питань щодо скорочення штату працівників від 29.10.2019 року проведено порівняння кваліфікації та продуктивності праці ОСОБА_1 та інших працівників організаційно-юридичного відділу ОСОБА_2 (займає посаду начальника організаційно-юридичного відділу, заступника керуючого справами), ОСОБА_3 (займає посаду головного спеціаліста організаційно-юридичного відділу), ОСОБА_4 (займає посаду головного спеціаліста із зв`язків зі ЗМІ та територіальними громадами організаційно-юридичного відділу), ОСОБА_5 (займає посаду головного спеціаліста з інформаційних технологій організаційно-юридичного відділу). Зокрема, комісією порівнювалася кваліфікація та продуктивність праці зазначених працівників у розрізі рівня освіти, підвищення кваліфікації, наявності/відсутності дисциплінарних стягнень, наявності/відсутності заохочень, посадових обов`язків, строків і якості виконуваних завдань у їх межах.

Висновком комісії з розгляду питань щодо скорочення штату працівників було рекомендовано звільнити ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста-юрисконсульта організаційно-юридичного відділу Сокальської районної ради з огляду на те, що вона не належить до працівників, щодо яких діють обмеження на звільнення працівників окремих категорій, окрім того, вона має нижчу кваліфікацію та продуктивність праці.

Розпорядженням голови Сокальської районної ради від 30.10.2019 року №137, виданим на виконання рішення Сокальської районної ради від 16.10.2019 року №817, внесено з 01.01.2020 року зміни до штатного розпису виконавчого апарату районної ради, якими виведено зі штату (скорочено) посаду головного спеціаліста-юрисконсульта організаційно-юридичного відділу, введено до штату посаду водія автотранспортних засобів фінансово-господарського відділу. Цим же розпорядженням затверджено новий штатний розпис і введено його в дію з 01.01.2020 року.

Судом установлено, що в зв`язку з цим 04.11.2019 року ОСОБА_1 у письмовому вигляді була персонально повідомлена про можливе звільнення з 06.01.2020 року (у зв`язку зі скороченням штатів, відповідно до розпорядження голови Сокальської районної ради від 30.10.2019 року №137). Одночасно, в такому письмовому повідомленні позивачу було запропоновано переведення на посаду водія автотранспортних засобів.

ОСОБА_1 із даним попередженням і пропозицією переведення ознайомилася 04.11.2019 року, що засвідчується її особистим підписом.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.01.2020 року ОСОБА_1 подала на ім`я голови Сокальської районної ради письмове повідомлення, в якому вона відмовилася від посади водія автотранспортних засобів фінансово-господарського відділу.

Судом встановлено, що розпорядженням голови Сокальської районної ради від 06.01.2020 року №1-к ОСОБА_1 була звільнена з посади головного спеціаліста-юрисконсульта організаційно-юридичного відділу з 06.01.2020 року, у зв`язку зі скороченням штату працівників, у відповідності до ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України. Відповідний запис унесено до трудової книжки позивачки за номером 8. Трудову книжку ОСОБА_1 отримала 06.01.2020 року, як це засвідчується записом за номером 25 у книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них від 03.11.2016 року.

Однак, вважаючи своє звільнення незаконним, позаяк роботодавцем не було належним чином проведено порівняння кваліфікації та продуктивності праці працівників виконавчого апарату Сокальської районної ради та, відтак, не враховано переважне право позивача на залишення на роботі, ОСОБА_1 оскаржила його до суду за цим позовом.

У зв`язку з чим, установивши необхідні дійсні обставини справи, суд, вирішуючи даний спір, керуючись принципом змагальності сторін, свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ураховуючи визначений законом обов`язок з доказування в такій категорії справи, постановляючи рішення виходить із наступного.

Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, а також захист від незаконного звільнення. Такі ж гарантії закріплені у ст.5-1 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (нормативні акти наводяться в редакції, застосовній на час спірних правовідносин), на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

За змістом ст.20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», служба в органах місцевого самоврядування припиняється в тому числі зі загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України.

Як встановлено ч.4 ст.36 Кодексу законів про працю України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Пунктом 1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті, звільнення з наведеної вище підстави (п.1 ч.1 ст.40) допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Таким чином, у разі, якщо в роботодавця мають місце зміни в організації виробництва і праці, які потягнули за собою зміни в штаті працівників (наприклад, скорочення певних посад), працівники за посадами, які скорочуються, можуть бути звільнені лише в разі неможливості їх переведення на іншу роботу або їх відмови від такого переведення.

Суд у цьому контексті відзначає, що наявні матеріали справи засвідчують дійсну об`єктивно існуючу потребу в зміні організації виробництва та праці виконавчого апарату Сокальської районної ради, що було обумовлене необхідністю забезпечення транспортного обслуговування органу місцевого самоврядування. Відтак, зазначене обґрунтовує підставність прийняття Сокальською районною радою відповідного рішення, а також розпорядження голови районної ради в частині внесення змін і затвердження штатного розпису (в нашому випадку рішення від 16.10.2019 року №817 і розпорядження від 30.10.2019 року №137).

При цьому, як зазначено в п.54 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07.08.2019 року в справі №813/1195/18 (справа за позовом ОСОБА_1 аналогічної природи), визначення структури виконавчого апарату ради, його чисельності є дискреційними повноваженнями органу місцевого самоврядування, тому скасування цього нормативно-правового акта можливе лише у разі недотримання порядку його прийняття. Тому слід прийняти, що відповідні зміни в частині структури та штату відповідачів є правомірними. Більш того, позивач не оскаржує в цій справі зазначені рішення відповідачів, а отже, в суду відсутні підстави для ревізії таких рішень, що були прийняті органом місцевого самоврядування в межах своєї дискреції.

Відтак, вирішуючи спір у даній справі слід дослідити чи було проведено звільнення позивача з посади з урахуванням відповідних законодавчих гарантій, які стосуються процедури такого звільнення.

З огляду на наведене, суд відзначає, що звільнення працівника внаслідок скорочення штату може мати місце тільки у випадку неможливості переведення (за згодою) на іншу роботу.

В означеному випадку, як це засвідчується матеріалами справи та підтверджується поясненнями усіх учасників справи, до дня спірного звільнення позивачу була запропонована для зайняття в порядку переведення вакантна посада водія, від якої ОСОБА_1 добровільно відмовилася. Свідчення щодо наявності інших вакантних посад у роботодавця, які могла би зайняти позивач відповідно кваліфікації, відсутні.

Отже, указане засвідчує неможливість переведення ОСОБА_1 , за її згодою, на іншу роботу.

Суд також підкреслює, що в даному випадку рішеннями органу місцевого самоврядування (які не оспорюються) було вирішено вивести зі штату конкретну штатну посаду головного спеціаліста-юрисконсульта організаційно-юридичного відділу. При цьому, в штатному розписі виконавчого апарату Сокальської районної ради на час відповідних змін була лише одна штатна одиниця за вказаною посадою, яку обіймала власне ОСОБА_1 .

Таким чином, за цих обставин слід дійти обґрунтованого висновку про те, що вивільнення працівників унаслідок скорочення штату відповідача стосувалося лише позивача, яка займала єдину посаду, що скорочувалася. Й це відповідає рішенню районної ради, яке, відповідно до згаданої вище позиції Верховного Суду, є дискреційним і може оспорюватися лише з мотивів порушення процедури ухвалення, чого позивачем не вчинено.

У цьому контексті суд бере до уваги також позицію, що викладена в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9, яка полягає в тому, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Таким чином, оскільки роботодавцем не вирішувалося питання про перестановку працівників у межах однорідних посад (в даному випадку це міг бути організаційно-юридичний відділ), суд не вважає можливим надавати оцінку такій гіпотетичній можливості, яка полягає в переведенні ОСОБА_1 на іншу посаду в підрозділі, зі звільненням менш кваліфікованого працівника.

Таким чином, докази можливості перевести позивача в установленому законом порядку на іншу посаду відсутні, що є підставою для її звільнення через скорочення штату (беручи до уваги рішення про організаційні зміни, яке стосується саме єдиної посади позивача), а отже, це свідчить про безпідставність позову.

Окрім того, враховуючи доводи позивача про порушення відповідачем приписів закону щодо переважного права на залишення на роботі, суд окремо надає їм оцінки та зазначає наступне.

Дійсно, звільнення працівника, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці вимагає дотримання чинних вимог щодо переважного права на залишення на роботі.

Так, відповідно до ч.1 ст.42 Кодексу законів про працю України, при скороченні чисельності чи штату працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно з ч.2 цієї ж статті, при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1)сімейним при наявності двох і більше утриманців; 2)особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3)працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4)працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5)учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6)авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7)працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8)особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9)працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10)працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Тобто, для реалізації переважного права на залишення на роботі слід у першу чергу здійснити аналіз і порівняння продуктивності праці і кваліфікації працівників серед працівників за однорідними посадами й, встановивши вищу або рівну продуктивність праці чи кваліфікацію ОСОБА_1 із такими працівниками чи працівником, застосувати відповідні гарантії (щодо переважного права на залишення на роботі).

В означеному випадку, як це встановлено судом, роботодавцем було організовано порівняння продуктивності праці і кваліфікації ОСОБА_1 із іншими працівниками організаційно-юридичного відділу Сокальської районної ради.

Указане було здійснене комісією з розгляду питань щодо скорочення штату працівників (створеною в Сокальській районній раді), результат роботи якої оформлений відповідним протоколом від 29.10.2019 року.

Як засвідчується зазначеним протоколом, комісія встановила, що ОСОБА_1 має нижчу кваліфікацію та продуктивність праці від інших працівників. При цьому, комісія проводила порівняння працівників із урахуванням їх освіти працівників, підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи у роботі, отримання премій, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт та ін., що відповідає, зокрема, рекомендаціям Міністерства соціальної політики України відповідно до листа від 21.05.2012 року №80/06/187-12.

Ураховуючи наведені комісією аргументи, а також врахувавши зібрані матеріали справи, суд погоджується з висновком про нижчу кваліфікацію та продуктивність праці позивача, що відповідає відомостям, наведеним у протоколі, в сукупності з іншими доказами. При цьому, хоча окремі доводи комісії, які були покладені в мотивацію її рішення, суд і оцінює критично, проте, в сукупності все інше засвідчує загальний правильний її висновок.

А саме, суд надає критичної оцінки мотивації комісії, яка полягала в урахуванні наявності дисциплінарного стягнення ОСОБА_1 , позаяк дисциплінарне стягнення було застосоване до позивача за розпорядженням від 11.10.2016 року №82, тому в силу ч.1 ст.151 Кодексу законів про працю України вона вважається такою, що не має дисциплінарного стягнення. Окрім того, суд відзначає, що комісією не було окремо викладено результати аналізу в частині рівня освіти, підвищення кваліфікації, стажу позивача (на що вона покликається).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідні дані щодо кваліфікації, продуктивності, показників роботи ОСОБА_1 наявні у розпорядженні роботодавця (матеріли особової справи працівника тощо), відтак вони були враховані, про що також надано свідчення при розгляді цієї справ.

У зв`язку з чим, суд резюмує, що роботодавцем у сукупності було здійснено порівняння та аналіз продуктивності праці та кваліфікації позивача й інших працівників організаційно-юридичного відділу Сокальської районної ради, а висновок про нижчий рівень продуктивності праці та кваліфікації ОСОБА_1 є обґрунтованим і відповідає зібраним матеріалам справи.

Відтак, указане унеможливлює застосування норм чинного законодавства України щодо переважного права на залишення на роботі.

Відповідно до положень ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зібрані і досліджені матеріали цієї справи не засвідчують належної обґрунтованості вимог, з якими звернулася до суду позивач.

Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами й іншими учасниками справи докази, а також їх письмові доводи, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що позов до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Сокальської районної ради Львівської області, голови Сокальської районної ради Львівської області Пасько Миколи Миколайовича про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Судові витрати стягненню із сторін не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України, з урахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 24.06.2020 року.