Справа № 120/67/20-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2020-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/67/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Воробйова Інна Анатоліївна

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

22 червня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Іваненко Т.В. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправними дії щодо не врахування періоду роботи з 01.04.1993 по 11.11.1996 р. на посаді секретаря судового засідання Теплицького районного суду Вінницької області, до стажу який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», тобто 3 роки 7 місяців 11 днів, а також не обчислення, не призначення та не виплату пенсії;

- зобов`язати врахувати періоди роботи з 01.04.1993 по 11.11.1996 р. на посаді секретаря судового засідання Теплицького районного суду Вінницької області, до стажу який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», тобто 3 роки 7 місяців 11 днів;

- зобов`язати обчислити, призначити та виплачувати пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» з 30.09.2019 р., враховуючи період роботи з 01.04.1993 по 11.11.1996 р. на посаді секретаря судового засідання Теплицького районного суду Вінницької області, до стажу який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що звернувся до відповідача з проханням призначити пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», однак отримав відмову, у якій повідомлено, що відсутній необхідний спеціальний стаж.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:

- визнати протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №46 від 08.10.2019 р. про відмову в призначенні позивачу пенсії за вислугу років;

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не врахування позивачу періоди роботи з 01.04.1993 по 11.11.1996 р. на посаді секретаря судового засідання Теплицького районного суду Вінницької області, до стажу який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», тобто 3 роки 7 місяців 11 днів;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області врахувати позивачу періоди роботи з 01.04.1993 по 11.11.1996 р. на посаді секретаря судового засідання Теплицького районного суду Вінницької області, до стажу який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», тобто 3 роки 7 місяців 11 днів;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплатити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» починаючи з 30.09.2019 р.

В задоволенні позовних вимог позивача щодо зобов`язання відповідача обчислювати та виплачувати пенсію відмовлено, оскільки суд вважає їх є передчасними.

Не погодившись із прийнятим рішенням Вінницького окружного адміністративного суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати у зв"язку з порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. З підстав викладених в апеляційній скарзі, апелянт просить прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.09.2019 р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою призначити пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». До заяви подав копії трудової книжки, паспорта і довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру.

За наслідком розгляду даної заяви, відповідачем прийнято рішення №46 від 08.10.2019 р., яким відмовлено в призначенні пенсії та вказано, що страховий стаж заявника складає 29 років 1 місяць 2 дні, в тому числі 20 років 6 міс.10 днів вислуга років. Відтак, для призначення пенсії за вислугу років недостатньо спеціального стажу.

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачем враховано до стажу позивача, що дає право на пенсію за вислугою років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» періоди роботи з 22.02.1999 р. по 29.09.2019 р.

В свою чергу, позивач вказує, що до даного стажу безпідставно не зараховано періоди роботи з 01.04.1993 по 11.11.1996 р. на посаді секретаря судового засідання Теплицького районного суду Вінницької області, оскільки дана посада є посадою державного службовця, відтак теж має бути зарахована до вислуги років.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки на переконання суду, посада секретаря судового засідання відноситься до посад державних службовців та обіймати її може особа з вищою юридичною освітою, а тому на час звернення за призначенням пенсії за вислугу років у позивача наявний стаж на посаді державного службовця, яку обіймають особи з вищою юридичною освітою і період роботи з 01.04.1993 р. по 11.11.1996 р. мав бути врахований при вирішенні питання про призначення пенсії.

Крім того, на думку суду, рішення №46 від 08.10.2019 р., яким відмовлено в призначенні пенсії позивачу прийнято протиправно, оскільки у відповідача були відсутні підстави не зараховувати певні періоди роботи позивача, так як стаж підтверджено записами у трудовій книжці. При цьому, наслідком скасування неправомірного рішення суб"єкта владних повноважень на думку суду, є прийняття судом рішення про зобов"язання відповідача зарахувати позивачу стаж на посаді державного службовця, яку обіймають особи з вищою юридичною освітою, з 01.04.1993 р. по 11.11.1996 р. та призначити і виплатити пенсію.

Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновками суду першої інстанції. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.

Статтями 1, 2 Закону України «Про державну службу» 3723-XII (в редакції на час перебування позивача на посаді секретаря) передбачено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

Прийняття на державну службу, просування по ній службовців, стимулювання їх праці, вирішення інших питань, пов`язаних із службою, проводиться відповідно до категорій посад службовців, а також згідно з рангами, які їм присвоюються (ст..24 Закону України «Про державну службу» 3723-XII).

Отже, посада державного службовця визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень. Державним службовцям присвоювались відповідні ранги.

Наказом Державної судової адміністрації від 20 липня 2005 року № 86, затвердженого серед іншого посадову Інструкцію секретаря судового засідання. Так, пунктами 1.2, 1.3, 1.4. даного наказу визначено, що секретар судового засідання є посадовою особою апарату місцевого загального суду (далі - суд), статус якої визначається Законом України "Про державну службу". Секретар судового засідання призначається на посаду та звільняється з посади наказом голови відповідного суду з дотриманням вимог трудового законодавства та законодавства про державну службу України.

На посаду секретаря судового засідання призначаються особи, які мають вищу освіту за спеціальністю "Правознавство" або "Правоохоронна діяльність" з освітньо-кваліфікаційним рівнем не нижче молодшого спеціаліста, без вимог щодо стажу роботи.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що посада секретаря судового засідання відноситься до посад державних службовців та обіймати її може особа з вищою юридичною освітою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.04.1993 р. по 11.11.1996 р. обіймав посаду секретаря судового засідання Теплицького районного суду та 30.03.1994 р. йому присвоєно 15 ранг державного службовця, що підтверджується записами в трудовій книжці.

Таким чином, враховуючи, що на час звернення за призначенням пенсії за вислугу років у позивача наявний стаж на посаді державного службовця, яку обіймають особи з вищою юридичною освітою, період роботи з 01.04.1993 р. по 11.11.1996 р. мав бути врахований при вирішенні питання про призначення пенсії.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що оскільки у відповідача були відсутні підстави не зараховувати певні періоди роботи позивача, рішення №46 від 08.10.2019 р., яким відмовлено в призначенні пенсії позивачу є проиправним та підлягає скасуванню.

Разом з цим, з метою повного та ефективного захисту прав позивача, наслідком скасування неправомірного рішення суб"єкта владних повноважень доцільним та обгрунтованим в даному випадку є прийняття рішення про зобов"язання відповідача зарахувати позивачу стаж на посаді державного службовця, яку обіймають особи з вищою юридичною освітою, з 01.04.1993 р. по 11.11.1996 р. та призначити і виплатити пенсію.

Отже, за результатом апеляційного розгляду справи колегія суддів підтримує позицію суду першої інстанції, що дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не зараховування певних періодів роботи позивача до його стажу є протиправними та не відповідають критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Вінницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Іваненко Т.В. Граб Л.С.