Справа № 813/92/17
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2020-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 813/92/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючої-судді Сидор Н.Т., суддів Потабенко В.А., Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Колодій О.Р.,

заявник та представник заявника не прибули,

представники відповідачів та третьої особи не прибули,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 у справі № 813/92/17 за позовом ОСОБА_1 до Львівського апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Державної казначейської служби України про визнання неправомірною відмови, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , заявник) звернувся із заявою про перегляд за виключними обставинами рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 у справі № 813/92/17 за позовом ОСОБА_1 до апеляційного суду Львівської області, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Державної казначейської служби України про визнання неправомірною відмови, зобов`язання вчинити дії.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Конституційного суду України від 15.04.2020 № 2-р(ІІ)/2020 у справі № 3- 311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166-VII, яким із Закону №2453-VI «Про судоустрій та статус суддів» виключено статтю 136, частиною першою якої передбачалось право судді, який вийшов у відставку, на виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Відмовляючи в задоволенні позову в справі № 813/92/17, суд застосував положення Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 №1166-VII, яке вказаним рішенням Конституційного суду України визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Відтак, заявник вважає, що викладені обставини є виключними, мають істотне значення для перегляду рішення суду та задоволення позову.

Відповідач 1 не скористався правом надання суду відзиву.

Відповідач 2 подав суду відзив на заяву про перегляд рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 у справі № 813/92/17 за виключними обставинами та зазначив, що рішення Конституційного суду України від 15.04.2020 № 2-р(ІІ)/2020 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття вказаного рішення Конституційного суду України.

Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом заяви, слід зазначити наступне.

Ухвалою судді від 19.05.2020 заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за виключними обставинами залишено без руху для усунення недоліків. Вимоги ухвали судді заявником виконано.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 відкрито провадження у справі за виключними обставинами, замінено відповідача Апеляційний суд Львівської області на Львівський апеляційний суд та призначено судове засідання для розгляду вказаної заяви на 11:00 год. 22.06.2020.

Представник заявника подав клопотання про розгляд заяви без участі позивача (заявника) та його представника. Представники відповідачів та третьої особи в судове засідання не з`явились.

Відповідно до ч. 2 ст. 368 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. В суді першої інстанції справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Неявка заявника або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Матеріали справи містять докази належного повідомлення учасників справи про дату, час і місце розгляду справи, тому зважаючи на положення ч. 2 ст. 368 КАС України, їх неявка не перешкоджає судовому розгляду.

Розглянувши матеріли заяви про перегляд рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 у справі № 813/92/17 у зв`язку з виключними обставинами, матеріали справи, суд зазначає наступне.

05.01.2017 до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 , в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 14.03.2017, просить суд:

- визнати неправомірною відмову Апеляційного суду Львівської області у листі від 14.12.2016 за №07.24/114/2016 про проведення нарахування та виплати позивачу вихідної допомоги при звільнення з посади судді у відставку;

- визнати неправомірною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення на 2016 рік фінансування Апеляційного суду Львівської області на здійснення виплат належної позивачу суми вихідної допомоги при звільненні з посади судді у відставку та зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Апеляційного суду Львівської області на виплату вихідної допомоги при звільненні з посади судді у відставку;

- зобов`язати Апеляційний суд Львівської області провести нарахування та виплату суми вихідної допомоги без сплати податку при звільненні у відставку позивача у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що факт виникнення права на відставку, а отже і права на отримання вихідної допомоги, мав місце під час дії Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992. Звертає увагу на те, що протягом дії Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 у нього станом на 06.04.2007 виникло право на відставку. Таке право не реалізовано, оскільки Закон не забороняв і по спливу 20-ти років перебування на посаді судді продовжувати працювати суддею, до того ж обраного з 16.03.2006 суддею Апеляційного суду Львівської області безстроково. Вважає, що зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до законодавства.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 у справі № 813/92/17 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Апеляційного суду Львівської області, Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, Державної казначейської служби України про визнання неправомірною відмови, зобов`язання вчинити дії, відмовлено повністю.

У рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 у справі № 813/92/17 суд встановив, що позивача звільнено у відставку на підставі постанови Верховної Ради України №1515-VIIІ від 08.09.2016, тобто у той час коли ще не набрали чинності норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІІІ, які вступили в дію 30.09.2016, а діяли норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № №2453-VI, у якому відсутня норма, яка б передбачала виплату вихідної допомоги.

Підставою відсутності у Законі України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 № №2453-VI, який діяв на час звільнення позивача у відставку, норми, яка б передбачала виплату вихідної допомоги є Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України» від 27.03.2014 № 1166-VII, яким внесено зміни до згаданого вище Закону, а саме - виключено статтю 136 даного Закону, яка передбачала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, за останньою посадою.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для перегляду рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 у справі № 813/92/17 у зв`язку з виключними обставинами, суд виходить з того, що рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020 року № 2-р(ІІ)/2020 у справі № 3- 311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VII, яким із Закону №2453-VI виключено статтю 136, частиною першою якої передбачалось право судді, який вийшов у відставку, на виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акту чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Отже, для того, щоб визначити, чи є підстави для перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами на підставі п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, суд має встановити сукупність таких обставин: 1) Конституційним Судом України встановлено неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акту чи їх окремого положення; 2) на підставі такого правового акту чи його окремого положення суд вирішив справу; 3) на момент звернення з заявою про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами фактичне виконання судового рішення не відбулось.

Судом встановлено, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VII, яким із Закону №2453-VI виключено статтю 136, частиною першою якої передбачалось право судді, який вийшов у відставку, на виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, застосоване Львівським окружним адміністративним судом при вирішенні справи №813/92/17, визнано таким, що не відповідає Конституції України.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 361 КАС України рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 № 2-р(ІІ)/2020 у справі № 3- 311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) є виключною обставиною для перегляду рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 у справі № 813/92/17.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 363 КАС України заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня офіційного оприлюднення відповідного рішення Конституційного Суду України.

Позивач звернувся з заявою до суду 06.05.2020, після ознайомлення з рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020 № 2-р(ІІ)/2020 у справі № 3- 311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19), тобто з дотриманням строку звернення до суду з відповідною заявою, встановленого п. 4 ч. 1 ст. 363 КАС України.

Суд зазначає, що перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами є особливим видом провадження, у якому право на звернення особи до суду виникає у випадку настання обставин, яких не існувало на момент винесення судового рішення.

При цьому, встановлення Конституційним Судом України неконституційності правового акту чи його окремого положення як підстава для перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами, означає існування на момент розгляду справи та прийняття судового рішення, про перегляд якого подається заява, неякісного закону.

У випадку встановлення Конституційним Судом України неконституційності правового акту чи його окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, визначальним є не момент втрати таким актом чи його положенням чинності, а можливість врахувати висновки Конституційного Суду України про неконституційність (конституційність) правового акту чи його окремого положення для виправлення судової помилки.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини визнає прийнятним перегляд остаточного судового рішення для виправлення помилок правосуддя (див. рішення від 18.11.2004 року у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), заява №69529/01, пп. 27- 28, та рішення від 06.12.2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2), заява № 19960/04, п. 46).

На думку суду, перегляд судового рішення за виключними обставинами у зв`язку з застосуванням судом при вирішенні справи норм закону, які суперечать Конституції України, спрямований саме на виправлення судової помилки. За інших умов право особи ініціювати перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України не можливо було б реалізувати, оскільки у будь-якому випадку ухвалення судового рішення передуватиме факту встановлення Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) правової норми або її окремого положення.

Крім того, норма п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України містить чіткі підстави, за наявності яких судовий спір може бути відновлено і остаточне судове рішення може бути переглянуто за виключними обставинами, про які суд зазначав раніше. При цьому жодних посилань на взаємозв`язок та взаємозалежність такого права від дати ухвалення рішення Конституційним Судом України дана норма не містить.

Відповідно до ч. 4 ст. 368 КАС України, за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 369 КАС з набранням законної сили новим судовим рішенням в адміністративній справі втрачають законну силу судові рішення інших адміністративних судів у цій справі.

Враховуючи вищенаведене, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 у справі № 813/92/17 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

При вирішенні даної справи суд виходить наступного.

01.02.1993 позивача обрано народним суддею Галицького районного суду м. Львова. Постановою Верховної Ради України від 16.03.2006 позивача обрано суддею Апеляційного суду Львівської області.

Керуючись Рішенням Конституційного суду України у справі № 1-8/216 від 08.06.2016, яким визначено неконституційними ряд положень діючого до 30.09.2016 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів», позивач скористався своїм правом на відставку, оскільки мав відповідний стаж роботи на посаді судді.

Постановою Верховної Ради України № 1515-VІІІ від 08.09.2016 «Про звільнення судді» позивача звільнено з посади судді у зв`язку з поданням про відставку відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України. Наказом голови Апеляційного суду Львівської області від 22.09.2016 позивач виведений зі штату апеляційного суду. Стаж судді, який дає позивачу право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці, становить 29 років 5 місяців та 14 днів.

Позивач 07.12.2016 звернувся до відповідачів із заявою про нарахування та виплату йому вихідної допомоги без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді (а.с. 16-17 т. 1).

Листом за № 07.24/114/2016 від 14.12.2016 Апеляційний суд Львівської області повідомив позивача, що на суддів, звільнених з посади постановами Верховної Ради України до 30.09.2016 не поширюються норми Закону України від 02.06.2016 №1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», а тому підстави для виплати вихідної допомоги суддям у зв`язку з відставкою відсутні.

Зміст спірних правовідносин полягає у не виплаті позивачу суми вихідної допомоги при звільненні.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права.

15.12.1992 Верховна Рада України прийняла Закон України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ, згідно із частинами першою-третьою статті 43 якого було передбачено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню виконання обов`язків. За суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканності, як і до виходу у відставку. Судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку.

Згідно із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів» від 24.02.1994 № 4015-ХІІ, частину третю статті 43 Закону України «Про статус суддів» викладено в іншій редакції, відповідно до якої судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку.

07.07.2010 Верховна Рада України прийняла Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ, з набранням чинності яким Закон України «Про статус суддів» втратив чинність.

При цьому, у Законі України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ збережена норма щодо отримання вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку. Так, згідно із частиною першою статті 136 цього Закону судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна неоподатковувана допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Згідно із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України» від 02.12.2010 № 2756-VI, частину першу статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ викладено в іншій редакції, відповідно до якої судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Проте, Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VII виключено статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ.

Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-VIII Закон України «Про судоустрій і статус суддів» викладено у новій редакції, проте, розділом Х, який регулював статус судді у відставці, не було передбачено виплату суддям, які вийшли у відставку вихідної допомоги.

30.09.2016 набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, згідно з яким втратив чинність Закон України «Про судоустрій і статус суддів» у попередній редакції.

Крім того, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII відновлено право на отримання вихідної допомоги при виході судді у відставку, а саме згідно із частиною першою статті 143 цього Закону судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Отже, судді, щодо яких в період з 01.04.2014 по 30.09.2016 прийнято рішення Верховною Радою України про звільнення з посади у відставку, до складу яких входить і позивач, були позбавлені права на отримання вихідної допомоги.

Разом з тим, Конституційний Суд України рішенням від 15.04.2020 у справі № 2-р(ІІ)/2020 у справі № 3- 311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VII, яким із Закону України «Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 №2453-VI в редакції до внесення змін Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-VIII виключено статтю 136, частиною першою якої передбачалось право судді, який вийшов у відставку, на виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Отже, рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020 у справі № 2-р(ІІ)/2020 у справі № 3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) відновлено право суддів, щодо яких в період з 01.04.2014 по 30.09.2016 прийнято рішення Верховною Радою України про звільнення з посади у відставку, до складу яких входить і позивач, на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Відтак, суд дійшов висновку, що позов в частині позовної вимоги про зобов`язання Львівського апеляційного суду нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу підлягає до задоволення. При цьому, при визначенні позивачу розміру вихідної допомоги слід виходити з розміру, який був передбачений статтею 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 2453-ІV, яка була виключена на підставі Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 №1166-VII, що рішенням Конституційного суду України від 15.04.2020 № 2-р(ІІ)/2020 у справі № 3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України, а саме 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, а не з розміру вихідної допомоги, яка була передбачена частиною третьою статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-ХІІ, яка втратила чинність згідно підпункту 1 пункту 2 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 2453-ІV.

Суд не вбачає підстав до задоволення позовної вимоги про визнання неправомірною відмови Апеляційного суду Львівської області у листі від 14.12.2016 за № 07.24/114/2016 про проведення нарахування та виплати позивачу вихідної допомоги при звільненні з посади судді у відставку з огляду на те, що Апеляційний суд Львівської області не приймав рішення про відмову проведення нарахування та виплати позивачу вихідної допомоги при звільненні з посади судді у відставку, а лист від 14.12.2016 за № 07.24/114/2016 носить інформативний характер та не є рішенням суб`єкта владних повноважень, тому підстави для задоволення зазначеної вимоги відсутні.

Суд вважає, що також відсутні підстави для задоволення позовних вимог у частині визнання неправомірною бездіяльності Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення на 2016 рік фінансування Апеляційного суду Львівської області на виплату вихідної допомоги судді при звільненні з посади у відставку та зобов`язання Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Апеляційного суду Львівської області на виплату вихідної допомоги при звільненні судді у відставку, оскільки виплата вихідної допомоги здійснюється відповідно до наказу голови суду, як розпорядника бюджетних коштів, а не Державною судовою адміністрацією України.

Резюмуючи, суд дійшов висновку, що заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 у справі № 813/92/17 за позовом ОСОБА_1 до Львівського апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Державної казначейської служби України про визнання неправомірною відмови, зобов`язання вчинити дії, належить задовольнити.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 у справі № 813/92/17 та прийняти нове рішення, яким ОСОБА_2 до Львівського апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Державної казначейської служби України про визнання неправомірною відмови, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Зобов`язати Львівський апеляційний суд нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

У відповідності до ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295, п. 3 розділу VI , пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 у справі № 813/92/17 за позовом ОСОБА_1 до Львівського апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Державної казначейської служби України про визнання неправомірною відмови, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 у справі № 813/92/17 та прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Львівського апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Державної казначейської служби України про визнання неправомірною відмови, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Зобов`язати Львівський апеляційний суд нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. При цьому, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до або через суд першої інстанції, який ухвалив рішення.

Відповідно до п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строки, визначені цим рішенням, продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повний текст рішення складено та підписано 23.06.2020.

Головуюча суддя Сидор Н.Т.

Суддя Потабенко В.А.

Суддя Сасевич О.М.