Справа № 520/3120/2020
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2020-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

22.06.2020 р. справа №520/3120/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденка А.В., за участі: секретаря - Стрєлка О.В., представника позивача - Кизим Т.В., представника відповідача - Шапошник С.С., розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом

ОСОБА_1
до Головного управління ДПС у Харківській області
проскасування рішення, -
встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом заявник, платник, підприємець, ФОП), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДПС у Харківській області №ЄВ01495405 від 16.12.2019 р.

Аргументуючи цю вимогу зазначив, що відсутні визначені законом підстави для накладення штрафу та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі за текстом ЄСВ).

Відповідач, Головне управління Державної податкової служби (далі за текстом контролюючий орган, податковий орган, адміністративний орган, владний суб`єкт, Управління, ГУ), з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення зазначив, що вчинене владне волевиявлення є правомірним за суттю, підставами для процедурою реалізації.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник пройшов процедуру державної реєстрації, унаслідок чого набув правового статусу суб`єкта господарювання фізичної особи підприємця, значиться в Єдиного державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань під ідентифікаційним кодом .

З 01.01.2011р. оподаткування результатів господарських операцій у межах підприємницької діяльності здійснюється заявником за правилами спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а з 01.01.2012р. - за правилами, запровадженими для платника єдиного податку 2 групи без реєстрації платником податку на додану вартість.

15.05.2013р. суб`єктом владних повноважень УПФУ у Куп`янському районі Харківської області - відносно заявника була винесена вимога №1601 про оплату недоїмки з ЄСВ у розмірі 5.766,45 грн.

Заявником була ініційована процедура адміністративного оскарження цієї вимоги.

Мотивом незгоди заявником обрано твердження про те, що не включення особи до реєстру застрахованих осіб спричиняє відсутність обов`язків платника єдиного податку на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с.16).

Процедура адміністративного оскарження цієї вимоги завершилась подією прийняття ПФУ України рішення від 08.10.2013р. №26660/09-10 про відхилення скарги платника, тобто 08.10.2013р.

Отже, станом на 15.05.2013р. за заявником обліковувалась недоїмка по ЄСВ у розмірі 5.766,45грн.

Між тим, доказів оплати цієї суми заявник до суду не подав.

При цьому, у рішенні ПФУ України від 08.10.2013р. №26660/09-10 указано, що згідно з ст.13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» мінімальний розмір ЄСВ повинен складати: з 01.01.2012р. 372,33грн., з 01.04.2012р. 379,62грн., з 01.07.2012р. 382,39грн., з 01.10.2012р. 387,95грн., з 01.12.2012р. 393,50грн. Також у рішенні ПФУ України від 08.10.2013р. №26660/09-10 указано, що відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2013р.» мінімальний розмір ЄСВ повинен складати: з 01.01.2013р. 395,01грн., з 01.12.2013р. 422,65грн.

З наведеного слідує, що у 2012р. заявник взагалі не здійснював оплату ЄСВ.

18.12.2013р. суб`єктом владних повноважень Куп`янською ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області відносно заявника була винесена вимога №Ф-7004-17 про оплату недоїмки з ЄСВ у розмірі 12.164,81грн.

Процедура адміністративного оскарження цієї вимоги завершилась подією прийняття Міністерством доходів і зборів України рішення від 27.03.2014р. №1814/к/99-99-10-01-07-15 про відхилення скарги заявника, тобто 27.03.2014р.

Процедура судового оскарження цієї вимоги завершилась подією прийняття Харківським апеляційним адміністративним судом ухвали від 01.07.2015р. по справі №820/16176/14, якою була залишена без змін постанова Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2014р. про відмову у позові заявника.

Тобто, процедура оскарження цієї вимоги остаточно завершилась 01.07.2015р.

Отже, станом на 18.12.2013р. за заявником обліковувалась недоїмка по ЄСВ у розмірі 12.164,81грн.

Між тим, доказів оплати цієї суми заявник до суду не подав.

З наведеного слідує, що у 2013р. заявник взагалі не здійснював оплату ЄСВ.

При цьому, з рішення ГУ Міндоходів у Харківській області від 10.02.2014р. №643/К/20-40-10-04-17 випливає, що станом на 30.09.2013р. за заявником обліковується недоїмка з ЄСВ за 2011р. у розмірі 4.010,30грн., за 20102р. у розмірі 4.572,42грн., за І квартал 2013р. у розмірі 1.194,03грн., за ІІ квартал 2013р. у розмірі 1.194,03грн. Показник цієї недоїмки був збільшений за рахунок неоплати заявником ЄСВ у ІІІ кварталі 2013р. у розмірі 1.194,03грн. ЄСВ у 2013р. заявник не сплачував. (а.с.24-25).

У межах справи №820/13176/14 судами установлені ті обставини, що внаслідок відмови від оплати ЄСВ за заявником обліковується сума недоїмки у розмірі 12.164,81грн., котра, окрім іншого, підтверджується також і актом звірки між пенсійним органом та заявником (а.с.37-41).

13.11.2015р. суб`єктом владних повноважень Салтівською ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області - відносно заявника була винесена вимога №Ф-7004-17 про оплату недоїмки з ЄСВ у розмірі 12.937,21грн.

Доказів оскарження до суду або адміністративного органу вищого рішення цієї вимоги учасниками спору до матеріалів справи не подано.

Водночас із цим, і доказів оплати цієї суми заявник до суду не подав.

12.01.2018р. суб`єктом владних повноважень ГУ ДФС у Харківській області - відносно заявника була винесена вимога №Ф-7004-17 про оплату недоїмки з ЄСВ у розмірі 11.303,22грн.

Процедура адміністративного оскарження цієї вимоги завершилась подією прийняття ДФС України рішення від 30.05.2018р. №78/к/99-99-11-02-02-15, згідно з яким згадана вимога є відкликаною у зв`язку із порушенням строку направлення, але із згадкою про те, що це не скасовує самої недоїмки у сумі 11.303,22грн. (а.с.53).

04.06.2018р. суб`єктом владних повноважень ГУ ДФС у Харківській області - відносно заявника була винесена вимога №Ф-7004-17 про оплату недоїмки з ЄСВ у розмірі 11.777,10грн.

Процедура адміністративного оскарження цієї вимоги завершилась подією прийняття ДФС України рішення від 02.08.2018р. №11294/к/99-99-11-02-02-25 про відхилення скарги заявника, тобто 02.08.2018р.

03.07.2018р. суб`єктом владних повноважень ГУ ДФС у Харківській області - відносно заявника була винесена вимога №Ф-7004-17 про оплату недоїмки з ЄСВ у розмірі 10.958,04грн.

За твердженням позивача 17.08.2018р. була розпочата процедура адміністративного оскарження цієї вимоги.

Проте, належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів направлення скарги до ДФС України заявник у ході розгляду справи до суду не подав.

13.08.2019р. суб`єктом владних повноважень ГУ ДФС у Харківській області - відносно заявника була винесена вимога №Ф-7004-17 про оплату недоїмки з ЄСВ у розмірі 12.497,16грн.

Процедура адміністративного оскарження цієї вимоги завершилась подією прийняття ДФС України рішення від 20.11.2019р. №10169/0/99-00-08-06-01, згідно з яким згадана вимога є відкликаною у зв`язку із порушенням строку направлення, але із згадкою про те, що це не скасовує самої недоїмки у сумі 12.497,16грн. (а.с.66, 66 зворот).

18.11.2019р. суб`єктом владних повноважень ГУ ДФС у Харківській області - відносно заявника була винесена вимога №Ф-7004-17 про оплату недоїмки з ЄСВ у розмірі 12.497,16грн.

Процедура адміністративного оскарження цієї вимоги завершилась подією прийняття ДФС України рішення від 31.01.2020р. №3975/6/99-00-08-06-01, згідно з яким згадана вимога є відкликаною, але із згадкою про те, що це не скасовує самої недоїмки у сумі 12.497,22грн. (а.с.70-71).

13.12.2019р. суб`єктом владних повноважень ГУ ДФС у Харківській області - відносно заявника була винесена вимога №Ф-7004-17 про оплату недоїмки з ЄСВ у розмірі 11.579,10грн.

Процедура адміністративного оскарження цієї вимоги завершилась подією прийняття ДФС України рішення від 14.02.2020р. №5664/6/99-00-08-06-01-06, згідно з яким згадана вимога є відкликаною, але із згадкою про те, що це не скасовує самої недоїмки у сумі 11.579,10грн. (а.с.75-76).

На виконання вимог ст.9 КАС України у цілях з`ясування об`єктивної істини судом від учасників справи були витребувані документи про виконання обов`язку по оплаті ЄСВ у спірних правовідносинах та про стан обліку виконання означеного обов`язку.

З наданих заявником документів вбачається, що відповідна звітність з ЄСВ почала подаватись до контролюючого органу лише з 2014р.

Також з наданої відповідачем, Управлінням, картки особового рахунку заявника з ЄСВ випливає, що перші платежі по ЄСВ почали надходити від платника лише у 2014р., коли сума недоїмки за попередні звітні податкові періоди вже складала 12.164,81грн.

16.12.2019р. без проведення будь-якої перевірки та складання жодного письмового документу відповідачем, ГУ ДПС у Харківській області, відносно заявника було видано рішення №ЄВ01495405 про застосування штрафу у розмірі 10% у сумі 1.718,87грн., про застосування штрафу у розмірі 20% у сумі 4.744,33грн., про нарахування 26.410,67грн. пені.

Як з`ясовано судом, юридичною підставою для видання оскарженого рішення владним суб`єктом обрані положення ч.10 ст.25 та п.2 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Фактичною ж підставою послугували судження владного суб`єкта про несвоєчасну оплату заявником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі за текстом ЄСВ) за період 22.01.2013р.-19.05.2017р., за період 21.01.2015р.-18.10.2019р., а також про узгодження недоїмки з ЄСВ за подією настання календарної дати 23.07.2013р., що спричинило безперервний та послідовне обчислення контролюючим органом пені.

Судом також з`ясовано, що причиною виникнення спору є використання Управлінням отриманих від пенсійного органу - УПФУ у Куп`янському районі Харківської області - відомостей про несвоєчасне виконання заявником обов`язків з оплати ЄСВ у 2011-2013р.р., унаслідок чого сума недоїмки з ЄСВ станом на 31.12.2013р. склала 12.164,81грн.

Початковою датою нарахування пені у спірних правовідносинах є 23.07.2013р. Усі подальші розрахунки контролюючого органу є ґрунтуються саме на указаній даті, проведені за правилом «наростаючого підсумку», що означає повну та абсолютну розрахункову залежність наступних обчислень розміру платежів з пені від юридичної оцінки обставин фактичної дійсності, наданої при проведенні попереднього обрахування розміру платежів з пені. За умови застосування такого алгоритму розрахунку невірне визначення будь-якого початкового параметру призводить до неправильності усіх розрахунків взагалі, а будь-яка помилка у ході розрахунку тягне неправильність розрахунків, проведених після такої помилки.

Не погодившись із відповідністю закону оскарженого рішення Управління, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

З 01.01.2011р. відносини із справляння ЄСВ унормовані приписами Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі за текстом Закон №2464-VI).

У силу ч.1 ст.2 Закону №2464-VI цей акт права є спеціальним у сфері справляння ПДВ і тому підлягає пріоритетному застосуванню.

Згідно з п.4 ч.1 ст.4 платниками ЄСВ є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Отже, заявник належить до кола платників ЄСВ.

Відповідно до ч.4 ст. Закону №2464-VI обов`язки платників єдиного внеску виникають: у осіб, зазначених в абзацах другому, третьому, п`ятому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - з дня їх державної реєстрації відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"; у осіб, зазначених в абзацах четвертому, шостому та сьомому пункту 1, пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - з початку провадження відповідної діяльності;

Підпунктом 1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Спеціальні правила розрахунку суми ЄСВ для осіб із тієї категорії, до якої належить і заявник, визначені п.2 ч.1 ст.7 та п.3 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI і полягають у тому, що сума єдиного внеску безвідносно до події реального одержання доходу не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

За визначенням п.5 ч.1 ст.1 та п.6 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI відповідно мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця; а недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом

Як указано у ч.5 ст.9 Закону №2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Відповідно до ч.11 ст.9 Закону №2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч.12 ст.9 Закону №2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Частиною 4 ст.25 Закону №2464-VI визначено, що податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У ході розгляду справи судом достеменно установлено, що вимоги про оплату недоїмки з ЄСВ станом на 01.01.2014р. у розмірі 12.164,81грн. юридичної дії не втратили, до 01.01.2014р. заявник платежів по оплаті ЄСВ не проводив, посилаючись на відсутність статусу платника ЄСВ.

Частиною 6 ст.25 Закону №2464-VI запроваджено спеціальне правило, у силу якого за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Відтак, платежі заявника з ЄСВ після 01.01.2014р. правомірно спрямовувались на погашення наявної недоїмки з ЄСВ у порядку календарної черговості виникнення боргу.

Заявник жодних аргументів із цього приводу у позові не навів, доказів на доведення протилежного до суду не подав.

Відповідно до п.2 ч.11 ст.25 Закону №2464-VI за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Заявник у позові факту несвоєчасної оплати ЄСВ не заперечував, жодних доказів неправомірності нарахування штрафу до суду не подав.

Зважаючи на установлений факт існування станом на 01.01.2014р. недоїмки по ЄСВ у розмірі 12.164,81грн. розмір застосованого контролюючим органом штрафу у 1.718,87грн. (10% несвоєчасно оплаченого ЄСВ до 01.01.2015р.) та 4.744,33грн. (20% несвоєчасно оплаченого ЄСВ після 01.01.2015р.) не суперечить закону.

Відтак, у цій частині позов належить залишити без задоволення.

Вирішуючи спір у решті проведених контролюючим органом нарахувань (тобто у частині правомірності обчислення суми пені), суд відзначає, що згідно з ч.10 ст.25 Закону №2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

При цьому, ч.13 ст.25 Закону №2464-VI прямо передбачено, що нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

У разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до податкового органу або позову до суду.

У тексті позову заявник виклав аргументи виключно стосовно нарахування пені без виключення періодів тривання процедури оскарження.

Контролюючий жодних контрдоводів з даного приводу не навів.

Між тим, судом установлено, що нарахування пені розпочалося із календарної дати - 23.07.2013р., хоча процедура оскарження першої вимоги про оплату недоїмки з ЄСВ від 15.05.2013р. №1601 завершилась - 08.10.2013р.

Таким чином, контролюючий орган передчасно розпочав нарахування пені, що беручи до уваги застосований алгоритм розрахунків спричинило нездоланний дефект у вчиненому владному волевиявленні.

Окрім того, контролюючий орган не подав до суду жодних доказів та пояснень з приводу врахування при обчисленні пені правила ч.13 ст.25 Закону №2464-VI, незважаючи на те, що суд такі дані витребовував.

Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, суд констатує, що у ході розгляду справи владним суб`єктом не подано доказів відповідності закону оскарженого рішення (волевиявлення) в частині обчислення пені, а обсяг використаних доказів та обрані мотиви не дозволяють визнати юридично правильними та фактично обґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу оскарженого рішення в цій частині.

Наведені ж приватною особою доводи не відкидають гіпотетично припустимої можливості існування в умовах реальної дійсності.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд зважає, що у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18) обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України в частині застосування штрафу, але вдався до порушення закону в частині обчислення пені, позаяк обставини події з`ясував неповно, належної норми закону - ч.13 ст.25 Закону №2464-VI не застосував.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 16.12.2019р. №ЄВ01495405 в частині нарахування 26.410,67 грн. пені.

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч.3 ст.243 КАС України 23 червня 2020 року; набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя Сліденко А.В.