Справа № 9901/127/20
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2020-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті провадження

22 червня 2020 р. справа № 9901/127/20

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Котеньов О.Г., розглянувши матеріали позовної заяви позовної заяви ОСОБА_1 до судді Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді Саприкіної Ірини Валентинівни про скасування ухвали та зобов?язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

16 травня 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду як суду першої інстанції адміністративний позов до судді Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді Саприкіної І.В., в якому просить скасувати постановлену суддею ухвалу від 23 грудня 2019 року у справі №642/4666/19, відновити його право на подання позову на підставі конституційних норм прямої дії та припинити мовну дискримінацію і злісне зловживання державною мовою суддями Другого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_2 , Григоровим А.М., Бартош Н.С. та суддею Верховного Суду Саприкіною І.В.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.05.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до судді Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді Саприкіної Ірини Валентинівни про скасування ухвали та зобов?язання вчинити певні дії передано на розгляд Харківського окружного адміністративного суду.

Дослідивши матеріали, додані до позовної заяви, судом встановлено, що у липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до Начальника Харківської дирекції ПАТ «УкрПошта», у якому просив зобов`язати відповідача вчинити певні дії (справа №642/4666/19).

Ленінський районний суд м. Харкова ухвалою від 26 липня 2019 року повернув адміністративний позов ОСОБА_1 згідно із п. 1 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (у зв`язку з невиконанням вимог ухвали суду про залишення адміністративного позову без руху, а саме: позовна заява не містила: 2) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу); 3) обґрунтований розрахунок суми, що стягується; 4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 8) зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача; 11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав).

Другий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 26 вересня 2019 року повернув апеляційну скаргу скаржнику в порядку ч. 5 ст. 298 КАС України (скаржником у встановлений судом строк не виконані вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху).

07 жовтня 2019 року ОСОБА_1 направив до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року та направити справу для продовження розгляду.

Ухвалою від 01 листопада 2019 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду залишив без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що касаційна скарга була викладена російською мовою, а тому не відповідає ч. 1 ст. 15 та ст. 330 КАС України.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23.12.2019 касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2019 року у справі за його позовом до Начальника Харківської дирекції ПАТ «УкрПошта» про зобов`язання вчинити певні дії повернуто особі, яка її подала.

Позивач з зазначеною ухвалою не погоджується та просить суд її скасувати, також зазначає про порушення його конституційних прав та мовну дискримінацію, допущену щодо нього у процесі розгляду його позову у справі №642/4666/19.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.4 ст. 171 КАС України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. (частина перша статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до пунктів 1-2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства; 15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.

Частиною 3 статті 46 КАС України встановлено, що відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За змістом п. 7 та п. 9 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Суд зазначає, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб`єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Таким чином, за змістом вказаних статей справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома або більше визначеними суб`єктами стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б одним суб`єктом виступає законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, водночас на цих суб`єктів покладено обов`язок виконувати вимоги та приписи. При цьому необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним управлінських функцій саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Відтак, обов`язковою ознакою публічно-правового спору, що підлягає розгляду судом в порядку адміністративного судочинства, є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб`єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб`єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватись цим суб`єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Відповідно до ст. 124 Конституції України Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Аналогічні за змістом приписи статті 5 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до якої правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.

Суд зазначає, що порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

Вирішення питання про наявність чи відсутність ознак протиправності в діях та рішеннях судді при здійсненні ним правосуддя в іншій справі має вирішуватись шляхом оскарження такого рішення до суду вищої інстанції в порядку, визначеному процесуальним законодавством.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить суд скасувати ухвалу Касаційного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року у справі №642/4666/19, при цьому такі позовні вимоги за своєю суттю є оскарженням судового рішення.

Проте судові рішення суддів і дії, а також бездіяльність суддів з питань відправлення правосуддя, пов`язані з підготовкою та розгляду справ у судових інстанціях, виконання судових рішень, підлягають оскарженню в апеляційному або касаційному порядку, а не шляхом звернення їх у інший суд, оскільки оскарження порушило би принципи незалежності суддів і заборону втручання в їх діяльність при відправленні правосуддя.

Відповідно до вищенаведених положень Конституції України рішення суду, дії або бездіяльність суддів з питань здійснення правосуддя (пов`язані з підготовкою, розглядом справ, виконанням рішень тощо) не можуть бути оскаржені шляхом звернення з адміністративним позовом, тому що таке оскарження порушує принцип незалежності суддів та заборону впливу на діяльність суду.

Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 «Про незалежність судової влади» оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Згідно з Пленумом Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів" від 12.06.2009 № 6 у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

Зі змісту позовних вимог позивача чітко вбачається, що їх предметом є виключно процесуальні дії суду при здійсненні правосуддя.

Також у Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду у визначенні чи застосуванні закону, здійснені оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (у тому числі, наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися, щонайбільше, поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Зазначеними положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Отже, зі змісту вищенаведеного вбачається, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання здійснити таку перевірку шляхом подання позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.

Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-3139цс16 від 01 березня 2017 року.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001 № 6-рп/2001, процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належить до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

Таким чином, в даному випадку суддя Саприкіна І.В. не є суб`єктом владних повноважень в розумінні статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, а даний спір не є публічно-правовим спором, а тому на даний спір не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Слід зауважити, що Європейський суд з прав людини у декількох своїх рішеннях ("Coeme та інші проти Бельгії", "Gurov проти Молдови", "Олександр Волков проти України") наголосив, що поняття "суд, встановлений законом", стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування "суду", але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді (належний склад суду).

Відтак, умовою належного розгляду судової справи є дотримання підсудності суду, встановленої законом.

З урахуванням приписів пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, яким передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, суд зазначає, що суддя Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді Саприкіна І.В. не є суб`єктом владних повноважень в розумінні статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, а даний спір не є публічно-правовим спором. Отже, позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене та те, що відповідачем по даній справі є суддя Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді Саприкіна І.В., яка не є суб`єктом владних повноважень, а також те, що предметом розгляду даної справи є судове рішення, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до судді Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді Саприкіної Ірини Валентинівни про скасування ухвали та зобов?язання вчинити певні дії.

Як вказано у ч. 6 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Суд також зазначає, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду, а є за своєю суттю процесуальними скаргами, у зв`язку із чим не зазначає, до юрисдикції якого суду належить вирішення цієї справи.

Позивач може оскаржити судові рішення у справі №№642/4666/19 відповідно до вимог процесуального закону.

Згідно з ч. 2 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України про відмову у відкритті провадження у справі суддя постановляє ухвалу не пізніше п`яти днів з дня надходження позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 126, 127, 129 Конституції України, ст.ст. 5, 17, 170, 243, 248, 256, 293, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до судді Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді Саприкіної Ірини Валентинівни про скасування ухвали та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Строк апеляційного оскарження рішення продовжується на строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу у повному обсязі складено 22 червня 2020 року.

Суддя О.Г. Котеньов