Справа № 320/2947/20
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2020 року справа №320/2947/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області в частині перерахунку пенсії та її виплати ОСОБА_1 з 01.01.2018 року без врахування надбавок, які отримував під час військової служби, та які враховувались при попередніх перерахунках пенсії до 01.01.2018 року в супереч вимогам правових актів вищої юридичної сили - частини другої, статті 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011 -XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частини третьої статті 11, статті 13, частини третьої статті 43 у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, частини третьої статті 52, частини четвертої статті 63 Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області на підставі Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» здійснити перерахунок призначеної пенсії та її виплати ОСОБА_1 з 01.01.2018 виходячи зі складу грошового забезпечення визначеного частиною другою, статті 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідної посади, враховуючи посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавку за вислугу років, із врахуванням надбавок які отримував під час військової служби, та які враховувались при попередніх перерахунках пенсії до 01.01.2018 року, надбавка за особливо важливі завдання 50%, премія 10%, станом на 01.01.2018 починаючи відповідно до частини третьої статті 51, частини третьої статті 52 Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.01.2018 з врахуванням виплаченого.

В обгнрунтування таких вимог позивач зазначив, що відповідачем у квітні 2018 року здійснений перерахунок пенсії з 01.01.2018 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим особам» (далі - Постанова № 103) без урахування всіх складових грошового забезпечення. До того ж, виплата пенсії проводиться не в повному обсязі, а лише 50% у 2018 році, 75% у 2019 році, 100% у 2020 році від суми підвищення до пенсії попереднього розміру.

Позивач вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії із врахуванням надбавок які позивач отримував під час військової служби, та які враховувались при попередніх перерахунках пенсії до 01.01.2018 року, надбавка за особливо важливі завдання 50%, премія 10%, станом на 01.01.2018 є протиправними та необгрунтованими, оскільки виключно законами України визначаються, зокрема, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, а також, з урахуванням того, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Ухвалою суду від 06.04.2020 в зазначеній адміністративній справі відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання.

Відповідач позов не визнав, подав до суду письмовий відзив, в якому проти задоволення вимог заперечує, просить суд відмовити у їх задоволенні, оскільки органи Пенсійного фонду України не наділені повноваженнями самостійно визначати розмір пенсії, а здійснюють її нарахування на підставі наданих їм відповідними органами довідок про розмір грошового забезпечення, і розмір пенсійних виплат залежить від розміру складових грошового забезпечення зазначених у довідках.

Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він вважає, що не мав підстав здійснювати перерахунок пенсії позивачу без врахування положень Постанови Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45, якою затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Порядок №45) та Постанови № 103.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 після звільнення з військової служби в 1997 році перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Київській області, отримує пенсію відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262).

Відповідачем у квітні 2018 року здійснено перерахунок пенсії позивач з 01.01.2018 на підставі Постанови №103 без урахування всіх складових грошового забезпечення. До того ж, виплата пенсії проводиться не в повному обсязі, а лише 50% у 2018 році, 75% у 2019 році, 100% у 2020 році від суми підвищення до пенсії попереднього розміру.

Не погоджуючись з таким розрахунком пенсії 23 жовтня 2019 року, позивач звернувся до відповідача з заявою провести перерахунок пенсії, враховуючи всі складові грошового забезпечення визначені частиною другою статті 9 Закону України від 20.12.1991 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з 01.01.2018.

Листом від 18.11.2019 № 1679/с-01 та листом від 18.11.2019 № 1679/С-01/1 Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області повідомило позивач, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» управлінням здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 на підставі наданої уповноваженим органом довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.03.2018 із урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років, як визначено вказаною постановою, водночас, вказали, що пенсія перераховується та виплачується згідно з нормами чинного законодавства.

Згідно з Постановою №103 Порядок проведення перерахунку пенсій осіб, звільнених з військової служби, затверджений Постановою Кабінету України від 13 лютого 2008 року №45 викладено в новій редакції та визначено, що державні («силові») органи позбавлені права повідомляти про підстави проведення перерахунку пенсії і лише надсилають довідку про розмір грошового забезпечення посади, яку особа обіймала на день звільнення з військової служби на витребування територіальних Головних управлінь Пенсійного фонду України. Тобто основними правовими повноваженнями щодо організації та проведення перерахунку пенсії наділений Пенсійний фонд України в особі їх територіальних Головних управлінь.

Таким чином, з 01.01.2018 пенсію позивачу обчислено з наступних складових: посадовий оклад, оклад за військове звання, процентна надбавка за вислугу років -50% основний розмір пенсії - 82% грошового забезпечення (вислуга років 29).

Вважаючи, що відповідач діяв із порушенням чинного законодавства, та враховуючи, що виплата перерахованої пенсії здійснюється поетапно всупереч нормам частини третьої статті 52 Закону № 2262, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами спору, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступні обставини справи та норми законодавства.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України від 20.12.1991 № 2011 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011, у редакції на момент виникнення правовідносин) визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Частиною першою статті 9 Закону № 2011 встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону №2011 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною першою статті 15 Закону №2011 передбачено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби проводиться відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Законом №2262 в редакції на момент виникнення правовідносин визначаються умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі.

Частиною третьою статті 43 Закону № 2262 передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Окрім того, пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704) визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з вимогами пункту 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - Постанова №393) пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення:

- з відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням;

- щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії.

Таким чином, зважаючи на те, що положеннями профільного нормативно-правового акту передбачено, пенсії обчислюються із врахуванням як посадових окладів, так і додаткових видів грошового забезпечення. Аналогічні за змістом положення містяться і в підзаконних нормативно-правових актах.

За правилами частини вісімнадцятої статті 43 Закону № 2262, у разі якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін та/або нововведень, а призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку.

Пунктами 1 та 2 Постанови № 103 постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 1 березня 2018 року, з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби, що визначені станом на 1 березня 2018 року відповідно до Постанови №704.

Виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій із урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом проводити з 1 січня 2018 року у такому розмірі: з 1 січня 2018 року - 50 відсотків з 01 січня 2019року - 75 відсотків , з 1 січня 2020року -100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.

Отже, з урахуванням змін у грошовому забезпеченні, передбачених Постановою №704, у Позивача виникло право на перерахунок пенсії (Відповідач не заперечує факт виникнення у Позивача права на перерахунок пенсії).

Пунктом 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 №45 (далі - Порядок №45) визначено, що Пенсійний фонд України після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо перерахунку пенсій та отримання відповідного повідомлення від Мінсоцполітики повідомляє своїм Головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, м.м. Києві та Севастополі про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку (далі - списки), та надсилає відповідну інформацію Міноборони, МВС, Національній поліції, Мін`юсту, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, ДФС, Управлінню державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, Адміністрації Держприкордонслужби, ДСНС.

Головні управління Пенсійного фонду України у десятиденний строк з моменту надходження зазначеного повідомлення складають списки за формою згідно з додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів (далі - уповноважені органи) видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

Пунктом 3 Порядку №45 визначено, що на підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (далі - довідки) та у місячний строк подають їх Головним управлінням Пенсійного фонду України.

Окрім того, пунктом 7 Постанови №103 визначено, що Міністерству оборони після набрання чинності цією постановою забезпечити оформлення та подання до органів Пенсійного фонду України довідок про розміри грошового забезпечення, визначені в пункті 1 цієї постанови, відповідно до Порядку №45.

Як вбачається з розрахунку пенсії (пенсійна справа ФК) на 01.11.2019 пенсія позивача обчислена з наступних складових: посадовий оклад - 4790,00 грн., оклад за військове звання - 1340,00 грн., процентна надбавка за вислугу років 50%-3065,00 грн. основний розмір пенсії - 70 % грошового забезпечення (вислуга років 29).

А пенсія позивачу призначена з 03.02.1997 і обчислена з наступних складових: посадовий оклад - 1065,00 грн., оклад за військове звання - 125,00 грн., процентна надбавка за вислугу років 40%-476,00 грн. надбавка за особливо важливі завдання 50% - 833,00 грн. премія 10% - 106,50 грн. основний розмір пенсії 82% грошового забезпечення (вислуга років 29) пенсійна справа ФК розрахунок пенсії на 01.12.2017.

Таким чином, до дати проведення перерахунку пенсії позивача на підставі Постанови №103, йому проводились нарахування та виплати пенсій з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідач вказує, що відповідно до пункту 5 Порядку №45 під час перерахунку пенсій використовуються такі складові грошового забезпечення як посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років.

Щодо вказаних вище доводів, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. У рішенні Європейського суду з прав людини від 16.12.1974 по справі "Міллер проти Австрії" Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і вирішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16.09.1996, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в пункті 23 по справі «Кечко проти України» (заява №63134/00, рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Водночас, звертаю увагу, що Відповідачем не заперечується факт сплати мною відповідних соціальних внесків з раніше нарахованих мені щомісячних додаткових грошових винагород.

Більше того, як вже зазначалось положеннями профільного нормативно-правового акту (частина третя статті 43 Закону №2262) передбачено, що при обрахунку пенсії мають враховуватись щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, які виплачувались військовослужбовцю. Аналогічні положення визначені в пункті 2 Постанови № 704 та пункті 7 Постанови № 393.

За правилами частини третьої статті 1-1 Закону №2262 зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цім Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, суд звертає увагу, що норми профільного нормативно-правового акту є діючими, чинними та не зупиненими. Жодних змін, щодо зміни порядку розрахунку базового грошового забезпечення для пенсії не вносились.

Варто звернути увагу, що абзац 1 пункту 5 Порядку №45 фактично змінюються норми та умови пенсійного забезпечення передбачені Законом № 2262, оскільки при первинному розрахунку розміру пенсії додаткові види грошового забезпечення для осіб враховуються, а при проведенні перерахунку, на підставі Порядку №45 - вже не враховуються. Такі дії призводять до того, що додаткові види грошового забезпечення виключаються з переліку, що враховується для обрахунку пенсії. Це свідчить, що абзац 1 пункту 5 Порядку №45 не відповідає статті 1-1 Закону №2262

Окрім того, статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.

Європейська комісія «За демократію через право» (Венеціанська комісія) в доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25- 26 березня 2011 року) відзначила, що верховенства права, що включає такі критерії: законність, включаючи прозорий, підзвітний та демократичний процес введення в дію приписів права; юридична визначеність; заборона свавілля; доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами, включно з тими, що здійснюють судовий нагляд за адміністративною діяльністю; дотримання прав людини; заборона дискримінації та рівність перед законом

У пункті 42 вказаної доповіді Венеціанської комісії визначено, що принцип «законності» означає, що приписів права (law) слід неухильно дотримуватись. Ця вимога поширюється не лише на фізичних осіб, а й на владні структури, суб`єктів публічного та приватного характеру. Позаяк необхідна умова законності висувається до діяльності посадових осіб, то вона також вимагає, щоб посадові особи мали уповноваження на свої дії та діяли в межах наданих їм повноважень.

У пункті 44 вказаної доповіді Венеціанської комісії визначено, що принцип «Юридична визначеність» означає, що держава зобов`язана дотримуватись законів (thelaws), які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю. Передбачуваність означає, що закон має бути, за можливості, проголошений наперед - до його застосування, та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип юридичної визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, що ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними. Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене (правові позиції Конституційного Суду України в таких рішеннях: від 22.09.2005 року №5-рп/2005, від 29.06.2010 року №17-рп/2010, від 22.12.2010 року №23-рп/2010, від 11.11.2011 року №10-рп/2011).

Більше того, відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» від 23.09.1998 року Європейський Суд наголосив, що національне право має відповідати поняттю «законність», визначеному Конвенцією, яка вимагає, щоб усе право - писане чи неписане - було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, у разі потреби - з належною консультацією, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити така дія.

У рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Олссон проти Швеції» від 02.03.1988 Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що яка-небудь норма не може вважатися «законом», якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію... Фраза «передбачено законом» не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципам верховенства права. Таким чином, мається на увазі, що у внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічних властей у здійснення прав.

Натомість, у положеннях профільного Закону відсутні правові підстави, які б чітко передбачали, що при перерахунку пенсії військовослужбовцям не будуть враховуватись щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які враховуються при проведенні нарахування пенсії особі.

Окрім того, положеннями абзацу другого пункту 5 Порядку №45 передбачено, що особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) перерахунок пенсії з 1 січня 2016 року проводиться з розміру грошового забезпечення за прирівняною посадою поліцейського, враховуючи, серед іншого, і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до затвердженої форми довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), затвердженої Додатком №3 до Порядку №45 особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) зафіксовано і графу для визначення додаткових надбавок та премій.

Таким чином, підзаконним нормативно-правовим актом (Порядком №45), встановлені різні методики перерахунку розмірів пенсій, а саме:

- для осіб, які перебували на військовій службі, Службі судової охорони, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України - без врахування щомісячних додаткових видів грошового забезпечення;

- для осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції - із врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення.

Преамбулою Закону № 2262 передбачено, що цей закон спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Натомість, підзаконний нормативно-правовий акт (Порядок №45), встановлює переваги для окремої соціальної групи, в порівнянні із іншими, під час проведення перерахунку розміру пенсії.

За положеннями статті Протоколу №12 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, користування правами та свободами, здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних та інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначені в пункті 1.

Пунктами 63 та 65 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25-26 березня 2011 року) Венеціанської комісії тлумачиться принцип «Заборона дискримінації та рівність перед законом». Так, Венеціанська комісія вказує, що формальна рівність все ж таки є важливим аспектом верховенства права - за умови, що вона допускає нерівний підхід до цієї міри, яка є необхідною для досягнення сутнісної (субстантивної) рівності - та може бути розширена, не шкодячи тому принципові, що лежить в основі заборони дискримінації, який - разом із рівністю перед законом - становить основний і загальний принцип стосовно захисту прав людини. Як наголошено в документі Ради Європи з цього питання від 2008 року, ці два принципи є принципами прав людини настільки ж, наскільки вони є принципом верховенства права; а практика (Європейського) Суду (з прав людини) схиляється до того, щоб застосовувати заборону дискримінації за відсутності особливої потреби, посилатися на неї як на принцип верховенства права, хоча до певної міри визнано, що рівність прав та обов`язків кожної людини перед законом є одним із аспектів верховенства права.

Рівність перед законом означає, що кожна фізична особа є підпорядкованою тим самим законам, і жодна фізична особа чи група осіб не мають особливих юридичних привілеїв.

Водночас, Конституційний Суд України у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень частини третьої статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №4-рп/2015 від 13.05.2015 вказано, що аналіз положень Закону вказує на єдиний підхід законодавця до визначення видів грошового забезпечення військовослужбовців, які враховуються як при призначенні пенсій (стаття 43), так і при перерахунку раніше призначених пенсій (стаття 63).

Натомість, запровадження різних правил проведення перерахунку розміру пенсії, що не засновані на Законі №2262, не узгоджується з його спрямуванням на встановлення єдності умов та норм забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

З огляду на вищевказане, суд вважає, що встановлення різних правил проведення перерахунку розмірів пенсій для осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262, не відповідають положенням статті 1 Протоколу №12 до Конвенції та статті 24 Конституції України.

Згідно зі статтею 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Конституційний Суд України у рішенні №7-рп/2004 від 17.03.2004 у справі за конституційним поданням 45 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин 3, 4 статті 59 Закону України «Про державний бюджет України на 2003 рік» (справа про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів) вказав, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України видокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління Державної охорони України, Державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба в Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах Держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20.02.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У рішенні Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» Конституціонним Судом України зафіксовано, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення Державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, у зв`язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.

Статтею 2 Закону №2011 визначено що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Отже, щомісячна додаткова грошова винагорода, носить реальний та постійний характер, а тому відповідно до частини третьої статті 43 Закону №2262 підлягає обов`язковому включенню до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії за вислугою років.

Крім того рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №82.6/3858/18 визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій призначених відповідно до Закону № 2262.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 року у справі №826/3858/18 залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 року, а отже набрало законної сили 05.03.2019 року.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства Украіни визначено що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень дій чи бездіяльності суб`єктів власних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституції та законами України; з використанням повноваження з метою з якою це повноваження надано обґрунтовано тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності - перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); із урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення: своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, невключения відповідачем щомісячних додаткових видів грошового забезпечення для проведення перерахунку мені пенсії суперечить міжнародним нормам, Конвенції, практиці Європейського суду з прав людини, Конституції України, Закону № 2011 та Закону № 2262.

При цьому, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №826/3858/18 яке набрало законної сили, визнано протиправними та нечинним, зокрема, зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб,звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України № 2262».

Крім того, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, постановою від 12.11.2019 справа №826/3858/18 залишив без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року, та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, тобто Постановою визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Всупереч правовим актам вищої юридичної сили - нормам Міжнародного права, Конвенції, практиці Європейського суду справ людини, Конституції України, законам України від 20.12.1991 № 2011-12 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та від 09.04.1992 № 2262-12 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» рішенням Верховного суду України від 06.08.2019 справа №160/3586/19, від 12.11.2019 справа №826/3858/19 були прийняті постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 №804 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», від 24.12.2019 №1088 «Деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян», чим порушуються мої пенсійні права на отримання належного розміру пенсійного забезпечення.

Рішеннями Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.01.2020 №640/19133/19, від 10.02.2020 №640/19648/19 визнана постанова Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 №804 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» противоправною та нечинною повністю.

При цьому, у відповідності до частини 3 статті 51 Закону №2262 (статтю 51 доповнено частиною третьою згідно із Законом України від 15.07.2015 № 614- VIII), перерахунок пенсії у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії , проводиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Враховуючи той факт, що перерахунок пенсії з 01.01.2018 був проведений без врахування всіх складових грошового забезпечення визначених частиною другою статті 9 Закону №2011 з вини відповідача, суд вважає, що перерахунок пенсії позивача з урахуванням всіх складових грошового забезпечення на підставі частини другої статті 9 Закону №2011 слід провести саме з 01.01.2018 з дня виникнення права на такий перерахунок, відповідно до частини третьої статті 51, та частини третьої статті 52 Закону №2262.

Разом з тим, суд вважає подальше нарахування та виплати пенсії повинні відбуватись із урахуванням вищевикладеного, з метою дотримання законності прав свобод та інтересів відповідної категорії громадян.

Згідно з пунктом 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону забезпечує ефективний захист прав, свобод та інтересів.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій. Водночас, доводи відповідача, викладені у відзиві, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При звернені з даним позовом до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., отже вказані витрати підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області () в частині перерахунку пенсії та її виплати ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) з 01.01.2018 року без врахування надбавок, які отримував під час військової служби, та які враховувались при попередніх перерахунках пенсії до 01.01.2018 року в супереч вимогам правових актів вищої юридичної сили - частини другої, статті 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011 -XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частини третьої статті 11, статті 13, частини третьої статті 43 у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, частини третьої статті 52, частини четвертої статті 63 Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області () на підставі Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» здійснити перерахунок призначеної пенсії та її виплати ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) з 01.01.2018 виходячи зі складу грошового забезпечення визначеного частиною другою, статті 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідної посади, враховуючи посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавку за вислугу років, із врахуванням надбавок які отримував під час військової служби, та які враховувались при попередніх перерахунках пенсії до 01.01.2018 року, надбавка за особливо важливі завдання 50%, премія 10%, станом на 01.01.2018 починаючи відповідно до частини третьої статті 51, частини третьої статті 52 Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.01.2018 з врахуванням виплаченого.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.