Справа № 320/345/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/345/19 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в якій просив скасувати судове рішення від 02.07.2019 і закрити провадження у справі №320/345/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу №4135/5 від 29.12.2018 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».

На обґрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що згідно висновку експерта №14916/19-33/17824-17830/19-33 від 30.07.2019 при дослідженні довіреності встановлено, що «Для виготовлення довіреності від 03.02.2016, виданої від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_3 , засвідченої приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвою I.A. 03.02.2016 за реєстровим номером №440, був використаний аркуш, що вже містив виконаний на ньому підпис від імені ОСОБА_2 ...».

Отже, повірений, використовуючи раніше видану ОСОБА_2 довіреність, шахрайським шляхом, зловживання довірою підробивши текст довіреності, заволодів земельними ділянками, що належали ОСОБА_2 шляхом відчуження їх наближеній до себе особі. Тому, позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 4153/5 від 29.12.2018 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» являються необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Заявник вважає вказану обставину нововиявленою, адже, якби висновок експерта №14916/19-33/17824-17830/19-33 від 30.07.2019 був складений раніше, судом під час вирішення спірних правовідносин було б враховано вказану обставину.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами задоволено, рішення Київського окружного адміністративного суд від 02.07.2019 в адміністративній справі №320/345/19 скасовано. Провадження в адміністративній справі №320/345/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати згадане рішення та ухвалити постанову про відмову у задоволенні заяви.

Зокрема, скаржник зазначає, що під час перегляду рішення за нововиявленими обставинами, суд взяв до уваги правову позицію, яка висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду з огляду на їх тотожність, однак зміна правової позиції суду в інших подібних справах не вважається нововиявленою обставиною, а тому суд помилково закрив провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 наполягає на законності та обґрунтованості рішення суду.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом попередньої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельних ділянок, які знаходяться на території Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

Вказані земельні ділянки були придбані ним на підставі договорів купівлі-продажу у листопаді 2018 року у ОСОБА_2 .

Від імені ОСОБА_2 , на підставі належним чином засвідченого дублікату довіреності, діяв ОСОБА_3

Відомості про позивача, як про власника земельних ділянок, були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про що були видані відповідні Витяги.

Водночас, Міністерством юстиції України видано Наказ №4153/5, яким скаргу ОСОБА_4, в інтересах ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі - скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо придбаних земельних ділянок.

Так, у січні 2019 року позивач звернувся до окружного суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 4153/5 від 29.12.2018 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 02.07.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2019, позовні вимоги задоволено частково - скасовано наказ Міністерства юстиції України №4153/5 від 29.12.2018 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Київського окружного адміністративного суду від 02.07.2019 за нововиявленими обставинами.

Заява вмотивована тим, що існують істотні для справи обставин, що не були встановлені судом під час розгляду справи та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, які є свою чергу підставами для перегляду судового рішення по дані справі за нововиявленими обставинами.

Такою обставиною є, зокрема, висновок експерта №14916/19-33/17824-17830/19-33 від 30.07.2019, в якому зазначається, що за результатами проведення судово-технічної експертизи документів у кримінальному провадженні №0000272 при дослідженні довіреності встановлено, що «Для виготовлення довіреності від 03.02.2016, виданої від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_3 , засвідченої приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвою I.A. 03.02.2016 за реєстровим номером № 440, був використаний аркуш, що вже містив виконаний на ньому підпис від імені ОСОБА_2 ...».

Таким чином, дублікат довіреності, посвідченої Біккінеевою I.A . , приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області 03.02.2016 року за реєстровим номером № 440, який виданий 05.11.2018 за реєстровим номером № 4481, виданий на підставі підробленої довіреності (другий примірник на білому бланку, що зберігається в нотаріальному архіві). Як стало згодом відомо, повірений, використовуючи раніше видану ОСОБА_2 довіреність, шахрайським шляхом, зловживанням довірою, підробивши текст довіреності, заволодів земельними ділянками, що належали ОСОБА_2 шляхом відчуження їх наближеній до себе особі.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам колегія суддів виходить з наступного.

Підстави перегляду судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами визначені статтею 361 КАС України.

Судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є зокрема істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

За приписами частини першої статті 369 КАС України у разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що наявність експертного висновку, який свідчить про фальшування певного доказу, на підставі якого було прийнято судове рішення, може бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами в розумінні ст.361 КАС України.

При цьому, переглядаючи справу за нововиявленими обставинами окружний адміністративний суд обгрунтовано закрив провадження у справі.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною першою статті 2 КАС передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою ОСОБА_1 з наказом Міністерства юстиції України від 29 грудня 2019 року № 4153/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень». Тобто позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права позивача.

Отже, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що суттю даного спору являється вирішення питання правомірності переходу права власності на нерухоме майно від третьої особи до позивача, що вказує на наявність спору про право.

Отже, спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкт нерухомого майна, тобто права цивільного, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Правова позиція з цього питання висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року у справі №826/9341/17.

Посилання апелянта на те, що переглядаючи рішення за нововиявленими обставинами, суд взяв до уваги правову позицію, яка висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду з огляду на їх тотожність, яка не вважається нововиявленою обставиною колегія суддів не приймає до уваги як необґрунтовану, оскільки підставою для перегляду слугував експертний висновок, який свідчив про фальшування певного доказу, на підставі якого було прийнято судове рішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 23 червня 2020 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко