Справа № 480/2889/20
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 червня 2020 р. Справа №480/2889/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Опімах Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення середнього заробітку, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій з урахуванням уточнень просить стягнути з військової частини НОМЕР_1 середній заробіток за весь час затримки виплат грошової компенсації за неотриману додаткову відпустку за 2015-2019 роки, грошової компенсації двох днів щорічної основної відпустки за 2019 рік та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік в період з 03.07.2019 р. по день їх фактичної виплати 28.05.2020 р. в сумі 190701,06 грн. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що до 03.07.2019 р. він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника топогеодезичної служби штабу. Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 04.06.2019 р. № 203 був звільнений у відставку за підпунктом "б" пункту 2 частини п`ятої ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я). Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2019 р. № 133 його було виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. При звільненні йому не було виплачено кошти за невикористані дні додаткової відпустки з 2015 по 2019 рік, при наданні щорічної основної відпустки за 2019 рік не було надано двох днів для здійснення переміщення з військової частини до місця проведення щорічної основної відпустки м. Суми та у зворотному напрямку, не виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань. В подальшому зазначені виплати були присуджені позивачу за рішенням суду. Оскільки зазначені виплати є складовими грошового забезпечення позивача та не були йому виплачені при звільненні з військової служби, а були виплачені в порядку виконання рішення суду, просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки таких виплат.
Відповідач позов не визнав, у наданому суду відзиві на позовну заяву в обгрунтування заперечення проти позову зазначає про підстави невиплати позивачу при звільненні зі служби грошової компенсації за неотриману додаткову відпустку за 2015-2019 роки, грошової компенсації двох днів щорічної основної відпустки за 2019 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, посилаючись на відповідні листи та накази Міністерства оборони України.
Також, з огляду на відсутність з боку позивача скарг чи рапортів щодо порушення його права стосовно надання щорічної основної відпустки за 2019 рік, просить витребувати з матеріалів судової справи № 480/2930/19, яка знаходиться в провадженні Сумського окружного адміністративного суду, копії відпускних квитків позивача, однак не зазначає, які обставини може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати, з огляду на предмет даного спору стягнення середнього заробітку за порушення термінів розрахунку при звільненні позивача зі служби.
Позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідач у своїй діяльності має керуватися законами України та підзаконними нормативно-правовими актами в тій частині, в якій вони не суперечать Закону. Так, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не передбачено припинення виплати компенсації, зокрема, за невикористані частини додаткової соціальної відпустки. Тому посилання відповідача на листи та накази міністерств не можуть бути взяті до уваги. За таких обставин дії відповідача не грунтуються на вимогах закону, а тому є протиправними.
Відповідач подав заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень та зазначив, що військова частина НОМЕР_1 є бюджетною установою та утримується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України й в частині виплати матеріальної допомоги за 2019 рік вважає вимоги позивача безпідставними, оскільки до військової частини кошти на зазначені виплати на надходили. В іншій частині заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень фактично повторює наданий відповідачем відзив на відзив. Просив у задоволенні позову відмовити.
Вивчивши матеріали справи й оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що до 03.07.2019 р. позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника топогеодезичної служби штабу. Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 04.06.2019 р. № 203 був звільнений у відставку за підпунктом "б" пункту 2 частини п`ятої ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2019 р. № 133 позивача було виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення (а.с.5).
При звільненні позивачу не було виплачено кошти за невикористані дні додаткової відпустки з 2015 по 2019 рік, при наданні щорічної основної відпустки за 2019 рік не було надано двох днів для здійснення переміщення з військової частини до місця проведення щорічної основної відпустки м. Суми та у зворотному напрямку, не виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 р., скасованим в частині постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2020 р., у справі № 480/2930/19 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди позивачу були присуджені зазначені виплати (а.с.14-19,20-25).
Остаточно рішення суду у справі № 480/2930/19 виконане військовою частиною НОМЕР_1 28.05.2020 р. (а.с.50).
Задовольняючи позовні вимоги в частині, суд враховує таке.
Відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року N 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
Отже, з моменту звільнення грошова компенсація та матеріальна допомога мають бути виплачені військовослужбовцю, який звільняється.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
З матеріалів справи вбачається, що при звільненні відповідач безпідставно не виплатив позивачу компенсацію за неотриману додаткову відпустку за 2015-2019 рік, грошову компенсацію двох днів щорічної основної відпустки за 2019 рік та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік. Всупереч положенням щодо обов`язкового грошового, продовольчого та речового забезпечення компенсація позивачу за неотриману додаткову відпустку, грошова компенсація двох днів щорічної основної відпустки за 2019 рік та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань були виплачені вже після звернення до суду з відповідною заявою, а саме в порядку виконання судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно з частиною третьою статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. А відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року N 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
Разом з тим, ні Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", ні Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 р. N 1153/2008, не врегульовано порядок виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця з військової служби. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини. Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці. Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, за речове майно, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані положеннями Кодексу законів про працю України, які можуть та повинні бути застосовані до спірних правовідносин.
Статтею 117 КЗпП України передбачена відповідальність у вигляді виплати середнього заробітку за порушення строків виплати усіх належних при звільненні сум.
Порядок прийняття, проходження та звільнення з військової служби врегульовано спеціальним законодавством. При цьому порядок проведення розрахунків при звільненні військовослужбовця, зокрема, строків проведення розрахунків, такими нормативними актами не врегульовано. У такому випадку підлягають застосуванню загальні норми Кодексу законів про працю України, якими врегульовано порядок проведення розрахунків при звільненні та встановлено відповідальність за несвоєчасний розрахунок. Така позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом при розгляді справ у подібних правовідносинах. Зокрема в постанові у справі № 825/598/17 (адміністративне провадження №К/9901/23837/18) колегія суддів Верховного Суду сформулювала висновок про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби, оскільки спеціальним законодавством не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, що, у свою чергу, дасть змогу забезпечити рівність прав та принцип недискримінації у трудових відносинах.
Суд вважає, що вимоги про стягнення середнього розміру грошового забезпечення підлягають частковому задоволенню. Суд враховує, що після звільнення у липні 2019 року позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача відповідних компенсацій та матеріальної допомоги, однак не заявив у позовній заяві вимоги про стягнення середнього заробітку за порушення термінів розрахунку при звільненні. Натомість з такою вимогою позивач звернувся до суду з позовом лише 07.05.2020 р. Про наявність будь-яких обставин, що перешкоджали б такому зверненню раніше, позивачем не повідомлено.
Суд вважає за необхідне застосувати принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України. Позицію щодо правомірності застосування судом до спірних правовідносин такого принципу під час розрахунку загального розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню на користь позивача, було висловлено Верховним Судом у постанові від 24.07.2019 р. у справі № 805/3167/18-а (адміністративне провадження №К/9901/9908/19).
Вирішуючи питання про суму середнього заробітку, яка підлягає стягненню, суд виходить з середнього заробітку позивача, зазначеного у довідці про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії.
Так, обчислення середньої заробітної плати здійснюється відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100.
З урахуванням положень вказаного Порядку та на підставі довідки про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії від 11.07.2019 р. № 860/1 (а.с.6) грошове забезпечення позивача за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню (травень-червень 2019 року), складає 16876,20 грн. З дати виключення позивача зі списків особового складу військової частини 03.07.2019 р. по день фактичного розрахунку (остаточне виконання рішення суду про присудження відповідних виплат) 28.05.2020 р. пройшло 330 днів. При визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку суд враховує, що позивач протягом тривалого часу не звертався до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за порушення термінів розрахунку при звільненні. Також суд враховує розмір середнього заробітку позивача, факт наявності спору між позивачем та відповідачем щодо права отримання коштів при звільненні, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком позивача.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка буде співмірною з урахуванням усіх обставин справи, 16876,20 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Враховуючи, що відповідач, не виплативши позивачу на час звільнення його з військової служби та виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення компенсацію за неотриману додаткову відпустку за 2015-2019 рік, грошову компенсацію двох днів щорічної основної відпустки за 2019 рік та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, не дотримався вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року N 1153/2008, що встановлено судовими рішеннями, на користь позивача належить стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 03.07.2019 р. по день фактичного розрахунку 28.05.2020 р. з урахуванням пропорційності у розмірі грошового забезпечення.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про стягнення середнього заробітку задовольнити частково.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 03.07.2019 р. по день фактичного розрахунку 28.05.2020 р. у розмірі 16876,20 грн (шістнадцять тисяч вісімсот сімдесят шість грн 20 коп).
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Л.М. Опімах