Справа № 580/439/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/439/20 Суддя першої інстанції: А.М. Бабич
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:
У лютому 2020 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі Відповідач, ГУ НП в Черкаській області) про:

- визнання протиправними дій ГУ НП в Черкаській області щодо відмови у внесенні змін до наказу від 02.02.2018 року №35о/с про звільнення ОСОБА_1 в частині формулювання підстави звільнення зі служби в поліції з п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) на п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу);

- зобов`язання Відповідача внести зміни до наказу від 02.02.2018 року №35о/с в частині формулювання підстави звільнення Позивача зі служби в поліції, вказавши замість п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням), належну причину звільнення - п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 08.04.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ГУ НП в Черкаській області про залишення позову без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08.04.2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на момент прийняття ГУ НП в Черкаській області наказу від 02.02.2018 року №35о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби у поліції існувала єдина підстава для цього рапорт Позивача про звільнення за власним бажанням, то подальше встановлення 08.02.2018 року того, що захворювання ОСОБА_1 пов`язане з проходженням служби у поліції, а травма пов`язана з виконанням службових обов`язків, не може бути підставою для внесення змін до наказу про звільнення. Крім того, суд підкреслив, що після звільнення зі служби у поліції трудові та службові відносини між учасниками справи припинені, що свідчить про відсутність у ГУ НП в Черкаській області повноважень на внесення будь-яких змін до індивідуальних актів, що стосуються проходження служби ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його повністю та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що в силу положень ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» особа має право звільнитися зі служби у поліції за власним бажанням, подавши відповідний рапорт. Разом з тим, зазначає на неврахуванні судом, що за правилами ч. 3 ст. 235 Кодексу законів про працю України можлива зміна формулювання причини звільнення, а приписи п. 13 розд. VI Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженої наказом МВС України від 03.04.2017 року №285, вказують на наявність в осіб права на перегляд підстав звільнення. Зазначає, що судом було залишено поза увагою ініціювання Позивачем питання визначення його придатності до служби за станом здоров`я на час звільнення зі служби, а всупереч повідомлення останнього про погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 не було роз`яснено ГУ НП в Черкаській області про можливість звільнення через хворобу, як і запропоновано переведення на іншу посаду. Викладене, на переконання Апелянта, свідчить, що неправильне формулювання Відповідачем причини звільнення зумовило порушення прав Позивача на отримання низки соціальних гарантій.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ НП в Черкаській області просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що на момент видання наказу про звільнення ОСОБА_1 зі служби у поліції ним було відкликано рапорт про звільнення зі служби у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, у той час як на підставі даного рапорту було видано направлення на проходження військово-лікарської комісії. Звертає увагу, що довідка або свідоцтво про хворобу виносяться саме на час фактичного огляду особи, а тому, оскільки рішення військово-лікарської комісії про непридатність особи до служби у поліції прийнято після звільнення Позивача за власним бажанням, то підстави для зміни формулювання звільнення відсутні. Наголошує на безпідставності посилання Апелянта на приписи п. 13 розд. VI Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженої наказом МВС України від 03.04.2017 року №285, оскільки дана норма Положення стосується права колишнього поліцейського ініціювати питання щодо визначення придатності до служби за станом здоров`я на час звільнення зі служби, однак відповідне питання Позивачем не було ініційоване станом на 02.02.2018 року. Стверджує про неможливість застосування до спірних правовідносин положень ст. 235 КЗпП України, оскільки проходження служби у поліції регламентовано спеціальним актом Законом України «Про Національну поліцію».

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2020 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.01.2018 року ОСОБА_1 подано до ГУ НП в Черкаській області рапорт про звільнення зі служби у поліції у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Крім того, в указаному рапорті Позивач просив видати йому направлення на проходження військово-лікарської комісії (а.с. 27).

Водночас, 31.01.2018 року ОСОБА_1 подано до ГУ НП в Черкаській області рапорт, в якому останній просив не розглядати його рапорт про звільнення зі служби в поліції у зв`язку з різким погіршенням стану здоров`я від 16.01.2020 року. Крім того, у вказаному новому рапорті Позивач просив звільнити його зі служби у поліції за власним бажанням 02.02.2018 року, зазначивши, що від проходження військово-лікарської комісії відмовляється (а.с. 28).

Наказом ГУ НП в Черкаській області від 02.02.2018 року №35 о/с капітана поліції ОСОБА_1 начальника сектору реагування патрульної поліції №2 Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, звільнено зі служби у поліції з 02.02.2018 року за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) (а.с. 29).

У подальшому, 08.02.2018 року медичною (військово-лікарською) комісією Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» прийнято постанову №8, в якій встановлено, що захворювання колишнього поліцейського ОСОБА_1 «Так, пов`язані з проходженням служби у поліції», а травма «Так, пов`язана з виконанням службових обов`язків; акт Н-1 від 19.VIII.2015» (а.с. 9). Крім того, з 20.08.2018 року Позивачу встановлено безтерміново ІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків (а.с. 10).

Судом першої інстанції також встановлено, що за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.12.2019 року щодо внесення змін до пункту наказу ГУ НП в Черкаській області в частині звільнення останнього зі служби у поліції (а.с. 43) Відповідач листом від 14.01.2020 року №Х-324/12/13/01-2020 повідомив Позивача, що його волевиявлення на звільнення за власним бажанням реалізоване наказом від 02.02.2018 року №35о/с, а тому через відсутність трудових відносин між сторонами станом на 08.02.2018 року у ГУ НП в Черкаській області відсутні підстави для внесення будь-яких змін до пункту наказу щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби у поліції (а.с. 15).

Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 77, 95 Закону України «Про Національну поліцію», а також Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом МВС України від 03.04.2017 року №285, суд першої інстанції, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 13.02.2020 року у справі №817/1670/17, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки на момент звільнення Позивача зі служби у поліції існувала лише одна підстави для такого звільнення рапорт ОСОБА_1 про звільнення його за власним бажанням, а з припиненням трудових відносин між особами у ГУ НП в Черкаській області відсутні повноваження на внесення будь-яких змін до наказу про звільнення.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» (далі Закон).

Положеннями ч. 1 ст. 77 Закону передбачено вичерпний перелік підстав звільнення поліцейського зі служби в поліції та, відповідно, припинення служби в поліції, серед яких, зокрема, через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції (п. 1); за власним бажанням (п. 7).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Закону днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

Як було встановлено раніше, на момент прийняття наказу від 02.02.2018 року №35 о/с єдиною підставою для його підписання був лише рапорт ОСОБА_1 від 31.01.2018 року про звільнення зі служби у поліції за власним бажанням з 02.02.2018 року. Рапорт Позивача від 16.01.2018 року про звільнення зі служби у зв`язку із значним погіршенням стану здоров`я останній самостійно просив не розглядати, про що зазначив у рапорті від 31.01.2018 року. Відтак, з огляду на те, що станом на 02.02.2018 року не було встановлено в установленому чинним законодавством порядку хвороби ОСОБА_1 та її причинного зв`язку з проходженням служби у поліції, то в наказі від 02.02.2018 року №35 о/с була зазначена єдина існуюча на той час підстава звільнення зі служби в поліції за власним бажанням.

Щодо посилання Апелянта на те, що підставою для звільнення зі служби у поліції може бути як заява поліцейського про звільнення за власним бажанням, так і звільнення через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 9 ст. 95 Закону поліцейські зобов`язані щороку проходити комплексний медичний огляд (диспансеризацію), а за необхідності - цільові медичні огляди, психофізіологічні обстеження і тестування в порядку, визначеному Міністром внутрішніх справ України.

Міністерством внутрішніх справ України 03.04.2017 року прийнято наказ №285, яким затверджено Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС (далі Положення №285).

Пунктом 11 розділу ІІІ вказаного Положення №285 передбачено, що медичний огляд осіб у ВЛК проводиться з обов`язковим обстеженням лікарями-спеціалістами: терапевтом, хірургом, невропатологом, офтальмологом, отоларингологом, дерматологом, стоматологом, психіатром та лікарем-психологом або практичним психологом закладів охорони здоров`я МВС. Жінки обов`язково обстежуються гінекологом.

Відповідно до пункту 15 розділу III Положення №285 у разі виникнення необхідності уточнення діагнозу захворювання, поранення (контузії, травми, каліцтва) чи їх наслідків ВЛК може запропонувати особі, що проходить лікарську (військово-лікарську) експертизу, амбулаторне або стаціонарне обстеження в закладах охорони здоров`я МВС.

За правилами п. 16 розд. ІІІ Положення №285 до направлення ВЛК на стаціонарне обстеження додається Акт дослідження стану здоров`я (далі - Акт дослідження) (додаток 5). Після проведеного обстеження заповнений Акт дослідження завіряється підписами начальника закладу охорони здоров`я і лікаря, що проводив обстеження, та скріплюється печаткою цього закладу. Акт дослідження розглядається з урахуванням усіх даних про стан здоров`я і фізичного розвитку та є додатковим матеріалом при прийнятті остаточного експертного рішення ВЛК щодо придатності особи до служби або навчання.

При цьому, згідно п. 19 згаданого розділу Положення №285 постанова ВЛК щодо придатності (непридатності) особи до служби, яка приймається за результатами медичного огляду, заноситься до Акта медичного огляду, Книги (журналу) обліку документації ВЛК (додаток 9) і оформлюється Довідкою (додаток 10) або свідоцтвом про хворобу.

Про прийняте рішення ВЛК інформує відповідний підрозділ кадрового забезпечення чи командира військової частини (абз. 2 п. 20 розд. ІІІ Положення №285).

Викладене, у свою чергу, свідчить, що Довідка (додаток 10) або Свідоцтво про хворобу складаються (оформлюються) саме на час фактичного огляду особи.

Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції з посиланням на постанову Верховного Суду від 13.02.2020 року у справі №817/1670/17, рішення ВЛК про непридатність особи до служби в поліції, яке є підставою для звільнення через хворобу, повинне передувати такому звільненню.

Разом з тим, як було неодноразово підкреслено вище, постанова Медичної (військово-лікарської) комісії №8 була прийнята 08.02.2018 року, тобто після реалізації рапорту ОСОБА_1 від 31.01.2018 року про звільнення його зі служби у поліції з 02.02.2018 року наказом від 02.02.2018 року №35 о/с. Відтак, починаючи з дня звільнення між сторонами були припинені трудові та службові відносини, у зв`язку із чим Відповідач втратив повноваження на зміну наказу про звільнення Позивача. До того ж, у спірному випадку були також і підстави для зміни наказу.

Посилання Апелянта на неврахування судом першої інстанції п. 13 розд. VI Положення № 285, який, на його переконання, наділяє Відповідача повноваженнями змінювати формулювання причини звільнення, судова колегія оцінює критично з огляду на таке.

Так, приписи п. 13 розд. VI Положення №285 визначають, що колишні поліцейські або колишні особи рядового й начальницького складу можуть ініціювати питання щодо визначення придатності до служби за станом здоров`я на час звільнення зі служби та причинного зв`язку їх захворювань, травм (поранень). У такому випадку вони звертаються до підрозділу кадрового забезпечення за місцем колишньої служби для отримання направлення на проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи до ВЛК за місцем проживання. Перегляд раніше прийнятої постанови ВЛК проводиться за заявою колишнього поліцейського, колишньої особи рядового чи начальницького складу.

Вирішуючи питання щодо застосування даної правової норми, Верховний Суд у вже неодноразово згаданій вище постанові від 13.02.2020 року, прийшов до висновку, що згадані приписи Положення №285 стосуються права колишнього поліцейського ініціювати питання щодо визначення придатності до служби за станом здоров`я на час звільнення зі служби та причинного зв`язку їх захворювань.

Однак, Позивачем не ініціювалося питання щодо визначення його стану здоров`я (в частині придатності до служби) на момент звільнення. До того ж, у постанові Медичної (військово-лікарської) комісії від 08.02.2018 року №8 не містилося висновку щодо придатності чи непридатності ОСОБА_1 до служби у поліції у відповідності до пп. 2 п. 4 розд. VIII Положення №285. При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що Положення №285 встановлює можливість внесення змін до постанови ВЛК щодо причинного зв`язку захворювання із проходженням служби, а не до наказу по особовому складу щодо звільнення поліцейського зі служби.

Поряд з іншим, Верховний Суд у постанові від 13.02.2020 року у справі №817/1670/17 підкреслив, що звільнення особи зі служби в поліції, встановлення факту непридатності до служби за станом здоров`я на час звільнення зі служби та причинного зв`язку їх захворювань жодним чином не впливає на формулювання підстав для звільнення. Крім того, як й у справі №580/439/20, у постанові від 13.02.2020 року у справі №817/1670/17 суд касаційної інстанції звернув увагу, що, Позивач погоджується зі своїм звільненням, однак просить лише змінити підстави звільнення, що не можливо зробити після прийняття наказу про звільнення зі служби.

Твердження ОСОБА_1 про порушення ГУ НП в Черкаській області при звільненні положень п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону, яким передбачено можливість переміщення поліцейського на іншу посаду на підставі рішення медичної комісії, суд апеляційної інстанції у межах даного спору вважає безпідставними, оскільки наказ від 02.02.2018 року №35 о/с про звільнення Позивача зі служби в поліції за власним бажанням не є предметом даного судового розгляду.

Посилання Апелянта на приписи ч. 3 ст. 235 Кодексу законів про працю України, які передбачають можливість зміни формулювання звільнення, судова колегія вважає помилковими.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

З наведеного випливає, що виключно орган, який розглядає трудовий спір, вправі вносити зміни у формулювання причини звільнення. Повноважень роботодавця або уповноваженого ним органу здійснювати такі дії чинне законодавство про працю не передбачає.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено та підписано « 24» червня 2020 року.