Справа № 380/1005/20
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/1005/20 пров. № А/857/4437/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участі секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

позивач: не з`явився

відповідач: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року про залишення позову без розгляду у справі № 380/1005/20 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними і скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Ланкевич А.З.,

час ухвалення рішення не зазначено.,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

31.01.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» (далі ТзОВ «Партнер Дістрібьюшн», позивач) звернулося в суд з позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Львівській області та просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДФС у Львівській області про відмову у реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме:

1. №1056254/37171990 від 22.01.2019 року;

2. №1056240/37171990 від 22.01.2019 року;

3. №1056150/37171990 від 22.01.2019 року;

4. №1101383/37171990 від 12.03.2019 року;

5. №1056194/37171990 від 22.01.2019 року;

6. №1056192/37171990 від 22.01.2019 року;

7. №1056207/37171990 від 22.01.2019 року;

8. №1056203/37171990 від 22.01.2019 року;

9. №1056230/37171990 від 22.01.2019 року;

10. №1056234/37171990 від 22.01.2019 року;

11. №1056219/37171990 від 22.01.2019 року;

12. №1056215/37171990 від 22.01.2019 року;

13. №1056223/37171990 від 22.01.2019 року;

14. №1056290/37171990 від 22.01.2019 року;

15. №1056189/37171990 від 22.01.2019 року;

16. №1056200/37171990 від 22.01.2019 року;

17. №1056198/37171990 від 22.01.2019 року;

18. №1056295/37171990 від 22.01.2019 року;

19. №1056292/37171990 від 22.01.2019 року;

20. №1056195/37171990 від 22.01.2019 року;

21. №1056217/37171990 від 22.01.2019 року;

22. №1056228/37171990 від 22.01.2019 року;

23. №1056225/37171990 від 08.03.2019 року;

24. №1073452/37171990 від 11.02.2019 року;

25. №1073457/37171990 від 11.02.2019 року;

26. №1073458/37171990 від 11.02.2019 року;

27. №1073383/37171990 від 11.02.2019 року;

28. №1073420/37171990 від 11.02.2019 року;

29. №1073456/37171990 від 11.02.2019 року;

30. №1073453/37171990 від 11.02.2019 року;

31. №1073408/37171990 від 11.02.2019 року;

32. №1057339/37171990 від 23.01.2019 року;

33. №1057339/37171990 від 23.01.2019 року;

34. №1068324/37171990 від 05.02.2019 року;

35. №1068316/37171990 від 05.02.2019 року;

36. №1068320/37171990 від 05.02.2019 року;

37. №1068291/37171990 від 05.02.2019 року;

38. №1068288/37171990 від 05.02.2019 року;

39. №1068318/37171990 від 05.02.2019 року;

40. №1069922/37171990 від 06.02.2019 року;

41. №1069922/37171990 від 06.02.2019 року;

42. №1101709/37171990 від 12.03.2019 року;

43. №1101751/37171990 від 12.03.2019 року;

44. №1101713/37171990 від 12.03.2019 року;

45. №1082037/37171990 від 20.02.2019 року;

46. №1082023/37171990 від 20.02.2019 року;

47. №1081991/37171990 від 20.02.2019 року;

48. №1082013/37171990 від 20.02.2019 року;

49. №1057328/37171990 від 23.01.2019 року;

50. №1081990/37171990 від 20.02.2019 року;

- зобов`язати Державну фіскальну службу України зареєструвати податкові накладні ТзОВ «Партнер Дістрібьюшн» () датою їх подання на реєстрацію, а саме:

1.податкову накладну №2701489 від 14.03.2018 року на суму 1161,06 грн;

2.податкову накладну №2701259 від 13.03.2018 року на суму 851,88 грн;

3.податкову накладну №2701272 від 12.03.2018 року на суму 803,76 грн;

4.податкову накладну №1503082 від 13.03.2018 року на суму 1846,86 грн;

5.податкову накладну №2800560 від 10.02.2018 року на суму 889,02 грн;

6.податкову накладну №2800417 від 08.02.2018 року на суму 150,00 грн;

7.податкову накладну №2800416 від 08.02.2018 року на суму 3643,13 грн;

8.податкову накладну №2800252 від 06.02.2018 року на суму 2178,30 грн;

9.податкову накладну №2800422 від 08.03.2018 року на суму 2753,64 грн;

10.податкову накладну №2800201 від 03.03.2018 року на суму 1953,52 грн;

11.податкову накладну №2800305 від 06.03.2018 року на суму 3404,18 грн;

12.податкову накладну №2800200 від 03.03.2018 року на суму 2157,20 грн;

13.податкову накладну №2800671 від 13.03.2018 року на суму 475,36 грн;

14.податкову накладну №2801870 від 27.02.2018 року на суму 2704,64 грн;

15.податкову накладну №2801772 від 24.02.2018 року на суму 1409,55 грн;

16.податкову накладну №2801719 від 23.02.2018 року на суму 2 614,88грн;

17.податкову накладну №2801702 від 23.02.2018 року на суму 3029,84 грн;

18.податкову накладну №2801115 від 20.02.2018 року на суму 1209,50 грн;

19.податкову накладну №2800965 від 16.02.2018 року на суму 2576,83 грн;

20.податкову накладну №2800785 від 15.02.2018 року на суму 2288,20 грн;

21.податкову накладну №2800420 від 08.03.2018 року на суму 1399,08 грн;

22.податкову накладну №2800355 від 07.03.2018 року на суму 1784,46 грн;

23.податкову накладну №2800421 від 08.03.2018 року на суму 259,20 грн;

24.податкову накладну №2002365 від 14.03.2018 року на суму 3843,48 грн;

25.податкову накладну №2002360 від 14.03.2018 року на суму 1016,40 грн;

26.податкову накладну №2002355 від 14.03.2018 року на суму 800,70 грн;

27.податкову накладну №2002347 від 14.03.2018 року на суму 2570,40 грн;

28.податкову накладну №2002346 від 14.03.2018 року на суму 206,40 грн;

29.податкову накладну №2002364 від 14.03.2018 року на суму 1092,96 грн;

30.податкову накладну №2002490 від 14.03.2018 року на суму 351,00 грн;

31.податкову накладну №2002357 від 14.03.2018 року на суму 2306,88 грн;

32.податкову накладну №2701244 від 09.03.2018 року на суму 12913,54 грн;

33.податкову накладну №2701558 від 13.03.2018 року на суму 15694,50 грн;

34.податкову накладну №1401566 від 09.03.2018 року на суму 464,82 грн;

35.податкову накладну №1401565 від 09.03.2018 року на суму 72,00 грн;

36.податкову накладну №1401553 від 09.03.2018 року на суму 1034,94 грн;

37.податкову накладну №1401554 від 09.03.2018 року на суму 808,40 грн;

38.податкову накладну №1401555 від 09.03.2018 року на суму 112,00 грн;

39.податкову накладну №1401556 від 09.03.2018 року на суму 189,50 гри;

40.податкову накладну №1401564 від 09.03.2018 року на суму 1557,58 грн;

41.податкову накладну №1503256 від 13.03.2018 року на суму 7155,60грн;

42.податкову накладну №1503257 від 13.03.2018 року на суму 5599,20 грн;

43.податкову накладну №1503258 від 13.03.2018 року на суму 5944,80 грн;

44.податкову накладну №1503259 від 13.03.2018 року на суму 838,80 грн;

45.податкову накладну №1502640 від 10.03.2018 року на суму 1383,80 грн;

46.податкову накладну №1502639 від 10.03.2018 року на суму 122,60 грн;

47.податкову накладну №1502676 від 10.03.2018 року на суму 686,52 грн;

48.податкову накладну №1502675 від 10.03.2018 року на суму 520,10 грн;

49.податкову накладну №2701406 від 12.03.2018 року на суму 130,02 грн;

50. податкову накладну №2701625 від 12.03.2018 року на суму 118,92 грн.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що згідно Податкового кодексу України платник податків може оскаржити до суду податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який строк, з врахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України ( тобто не пізніше 1095 днів). Також вказує на те, що обов`язковою умовою застосування скороченого терміну (3 або 6 місяців) є подання скарги на спірні рішення про відмову в реєстрації палаткової накладної, і такий строк обчислюється з дня звернення скаржника до контролюючого органу із відповідною скаргою на його рішення. Позивач скарги на спірні рішення про відмову в реєстрації додаткових накладних не подавав.

Просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Представником відповідачів подано відзив на апеляційну скаргу, в якому викладено заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Залишаючи позовну заяву у справі без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого вказаного Кодексом або іншими законами, при цьому для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач звернувся до суду з пропуском шестимісячного строку, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України.

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що позивач заперечуючи проти залишення позовної заяви без розгляду не вказує жодних обставин та не подає жодних доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску строків звернення до суду.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції вважав, що підстави для визнання причин пропуску строків звернення до суду поважними відсутні, а тому позовну заяву необхідно залишити без розгляду.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного процесуального питання та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати вищезазначені рішення комісії, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації та зобов`язати Державну фіскальну службу України зареєструвати вищезазначені податкові накладні ТзОВ «Партнер Дістрібьюшн» () датою їх подання на реєстрацію.

Відповідно до частин 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

При цьому для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до статті 102 Податкового кодексу України строк давності становить 1095 днів.

За змістом статті 102 Податкового кодексу України вищевказаний строк застосовується під час нарахування грошових зобов`язань або під час провадження у справі про стягнення такого податку.

У даному ж випадку позивач оскаржує рішення контролюючого органу про відмову в реєстрації податкових накладних, які за своєю суттю не є рішенням контролюючого органу про нарахування/визначення грошового зобов`язання.

Колегія суддів зазначає, що у зв`язку з тим, що Податковий кодекс України не встановлює спеціального строку звернення до суду з позовом про оскарження рішення про відмову в реєстрації податкової накладної, тому в даному випадку застосуванню підлягає загальний шестимісячний строк звернення до суду, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 11.10.2019 у справі № 640/20468/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 85033140) предметом оскарження в якій було рішення податкового органу, яке стосується податкових накладних, відступив від висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах, який викладений у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №640/46/19 та від 14.02.2019 у справі № 813/4921/17, в частині того, що положення пункту 56.18 статті 56 ПК України є спеціальними щодо приписів статті 122 КАС України та незалежно від використання платником податків права на адміністративне оскарження строк звернення до суду з адміністративним позовом про оскарження рішення контролюючого органу про відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН становить 1095 днів і прийняв протилежне рішення із застосуванням строків позовної давності, наведених у Кодексі адміністративного судочинства України.

А тому, постанова Верховного Суду від 11.10.2019 у справі № 640/20468/18, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Оскільки відповідно до матеріалів справи, що не заперечувалось представником позивача у судовому засіданні апеляційного суду, оскаржені рішення датовані від 22.01.2019, від 23.01.2019, від 30.01.2019, від 05.02.2019, від 11.02.2019, від 15.02.2019, від 18.02.2019, 06.03.2019, а до суду позивач звернувся з позовом лише 20.11.2019, тобто з пропуском шестимісячного строку.

Доводи апелянта із посиланням на практику апеляційного суду та Європейського суду з прав людини не спростовують факт пропуску строку звернення до суду, оскільки Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання, а зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Крім того, у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в пункті 27 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (заява № 24402/02), яке набуло статусу остаточного 20 серпня 2010 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. пункт 57 рішення Європейського суду з прав людини від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства»(Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення позовних вимог без розгляду, оскільки позивачем пропущено встановлений строк звернення до суду, доказів, які б підтверджували наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду не надано, а підстави для визнання причин пропуску звернення до суду поважними відсутні.

Враховуючи зазначене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а ухвала відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Згідно з положеннями статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 320, 321, 322, 328 КАС України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Дістрібьюшн» залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року про залишення позову без розгляду у справі № 380/1005/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді М. А. Пліш
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 22 червня 2020 року.