Справа № 520/9818/19
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2020-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 р.Справа № 520/9818/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Чугуїввода" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., м. Харків, повний текст складено 27.12.19 року по справі № 520/9818/19

за позовом Комунального підприємства "Чугуїввода"

до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Чугуїввода" звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд: застосувати строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за податковими деклараціями за січень 2016 із строком оплати 20.02.2016, а також за лютий 2016 із строком оплати 20.03.2016; скасувати податкові повідомлення-рішення Харківського управління Головного управління ДФС у Харківській області від 10,05.2019 за № та № .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2019р. адміністративний позов Комунального підприємства "Чугуїввода" залишено без задоволення.

КП «Чугуїввода», не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу , вважає , що судом порушено норми процесуального та матеріального права суд не досліджував обставини щодо сплати боргу або яким чином відповідач визначив, що саме за приведеними податковими деклараціями був сплачений борг вважає передчасним висновок суду щодо дотримання відповідачем строків позовної давності. Вказує , що наявність несписаного безнадійного податкового боргу в інтегрованій картці платника податків за податковими деклараціями № від 22.02.2016, № від 18.03.2016 є наслідком протиправної бездіяльності з боку відповідача. Відповідно здійснення зарахування платежів КП "Чугуїввода" за ініціативою ГУ ДПС в рахунок оплати боргу за податковими деклараціями № від 22.02.2016, № від 18.03.2016 також є протиправним і підлягає коригуванню. З приведених в акті перевірки 630 податкових накладних 408 податкових накладних складено на послуги для операцій, які звільнені від оподаткування, ця обставина зазначена в графі другій таблиці № 1 до акту. Для звільнення від відповідальності, передбаченої п. 120-1.1 ст. 120-1 ПК України, необхідна наявність двох обов`язкових складових: податкова накладна не повинна надаватись отримувачу (покупцю) та, водночас, повинна бути складена на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою). Так, Верховний Суд у постанові Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 816/1488/17 зазначив, що системний аналіз ст. 201, п. 120-1.1 ст. 120-1 ПК України дає підстави для висновку про те, що порушення платником податку на додану вартість граничного строку реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є підставою для застосування до такого платника штрафу, за виключенням випадку порушення строку реєстрації податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю) та складена на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою. Під час дослідження правомірності складання відповідачем обох податкових повідомлень-рішень (№ та № від 10.05.2019) Харківським окружним адміністративним судом було проігноровано і прецедентну практику, що приведено позивачем. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 , прийняти нове рішення, яким скасувати податкові повідомлення-рішення

Харківського управління Головного управління ДФС у Харківській області від 10.05.2019 за № та№ . Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на користь Комунального підприємства "Чугуїввода" судові витрати.

Головне управління ДФС у Харківській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу, вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та помилковими, а апеляційну скаргу, відповідно, такою, що не підлягає задоволенню. Вказує , що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства, а отже, підстави для його скасування відсутні. Просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу Комунального підприємства «Чугуїввода» залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 без змін.

КП «Чугуїввода» подало до суду заяву , в якій вказує , що на цей час КП «Чугуїввода» не має заперечень щодо податкового повідомлення-рішення № від 10.05.2019. В частині податкового повідомлення-рішення № від 10.05.2019 вважає необхідним надати до суду розрахунок залишку нарахованої суми податкового зобов`язання у зв`язку із наданням до Головного управління ДФС Харківській області уточнюючих розрахунків зобов`язань з ПДВ. З розрахунку вбачається, що загальна сума ПДВ з суми 630238 грн. зменшилась до 174989 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи контролюючим органом проведена камеральна перевірка КП «Чугуїввода» з питань дотримання граничних термінів реєстрації податкових накладних в ЄРПН та дотримання термінів сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість, за результатами якої складено акт від 05.04.2019 №463/20-40-53-05-09/3655336.

Перевіркою встановлено порушення підприємством термінів сплати грошового зобов`язання з ПДВ за січень і лютий 2016 року, а також за листопад і грудень 2017 року, а саме несвоєчасна сплата узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість. згідно податкових декларацій (за січень 2016 № від 22.02.2016р, лютий 2016 № від 18.03.2016р., листопад 2017 № від 18.12.2017р.,грудень 2017 № від 16.01.2018р.) та податкового повідомлення рішення № 000371501 від 29.02.2016р.

10.05.2019 на підставі акту перевірки Харківським управлінням Головного правління ДФС у Харківській області прийнято податкові повідомлення-рішення: № про застосування штрафу у розмірі 86675,41 грн. на підставі ст. 126 Податкового кодексу України за затримку сплати грошового зобов`язання з ПДВ за січень і лютий 2016 року, а також за листопад і грудень 2017 року та № про застосування штрафу за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних .

Відмовляючи у задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з того , що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства , виходу за межі строку, встановленого ст. 102 ПК України не відбулось.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову , виходячи з наступного.

Згідно з статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 9 підрозділу 4 розділу XX Податкового кодексу України в редакції, чинної на час подання декларації було передбачено, що у січні - грудні 2015 року та січні - травні 2016 року платники зобов`язані сплачувати щомісячні авансові внески з податку на прибуток підприємств відповідно до пункту 57.1 статті 57 цього Кодексу у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року. При цьому сума щомісячних авансових внесків за березень - травень 2016 року обчислюється у розмірі не менше 1/12 нарахованої суми податку на прибуток підприємств за 2014 звітний (податковий) рік.

Відповідно до абзацу 1 пункту 57.1. статті 57 Податкового кодексу України у редакції, що діяла як до 1 січня 2015 року так і на момент подання декларації, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому за приписами вказаної статті Податкового кодексу України платники податку на прибуток щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік.

Відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового в зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з п.п.14.1.152 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Відповідно до п.126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Строки давності та їх застосування встановлені п. 102.1 ст. 102 Кодексу, а саме: контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені) а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Слід зазначити, що обов`язковою умовою для застосування до платника податку штрафу на підставі ст.126 Податкового кодексу України є сплата грошового зобов`язання або факт погашення податкового боргу, тобто штраф нараховується платнику податків при сплаті податкового боргу на сплачену суму і враховуючи період фактичного існування податкового боргу.

Позивачем було задекларовано зобов`язань з податку на додану вартість в 2016-2017 рр. згідно податкових декларацій за січень 2016 № від 22.02.2016р, лютий 2016 № від 18.03.2016р., листопад 2017 № від 18.12.2017р., грудень 2017 № від 16.01.2018р. Проте фактично, сплата податкових зобов`язань за цими деклараціями була здійснена в 2018 році ( детальний розрахунок міститься в акті перевірки ст. 20-21 та дублюється в розрахунку штрафних санкцій до акту перевірки №463/20-40-53-05-09/36555336 від 05.04.2019р.)

Отже, відповідно до п. 126.1 ст.126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу, при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відтак, контролюючий орган не може застосувати штрафні санкції до погашення задекларованих сум, розмір яких залежить від суми сплати податкового боргу.

Щодо доводів апелянта про застосування штрафу за межами строку давності, визначеного ст. 102 Податкового кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абз. 2 статті 102 Податкового Кодексу України у разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до статті 114 Податкового Кодексу України граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Фінансова санкція може бути накладена не пізніше 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку виконання податкового зобов`язання, визначеного кодексом, або за днем його фактичного виконання, а у разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право застосувати фінансову санкцію протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до статті 50 Податкового Кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст.102 Податкового Кодексу України) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації, він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Досліджуючи питання своєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань позивача та враховуючи, що обрахувати кількість днів та суму на яку нараховується штраф для застосування відповідальності в сфері несвоєчасної сплати можливо лише після здійснення такої сплати платником податків, а кошти від позивача надійшли по деклараціям за 2016-2017 роки лише в 2018 році.

Отже, за приписами абз. 2 ст. 102 Податкового Кодексу України контролюючий орган визначив суму податкових зобов`язань за такими податковими деклараціями в межах строків, передбачених законодавством, тому посилання позивача на застосування санкцій за межами строку давності є безпідставними.

Позивач як в позові так і в апеляційній скарзі вказує на неправомірність нарахування штрафів за податковими деклараціями с ПДВ за 2016-2017р.р. , оскільки підприємством в серпні 2018 року було складено та належним чином зареєстровано уточнюючи розрахунки з податкових зобов`язань з ПДВ .

Також , посилається на те , що факт перерахунку податкового зобов`язання з ПДВ підтверджується змістом рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.1 1.2018 по справі № 2040/5568/18 : «За наслідками звірки розрахунків між КІІ "Чугуїввода" та ГУ ДФС у Харківській області позивачем надано до суду заяву від 11.01.2018 про зменшення розміру позовних вимог з 3 905 416,32 гри. до 2 167 427,34 грн».

Колегія суддів , дослідивши квитанції , які позивач надав як докази в підтвердження реєстрації уточнюючих розрахунків з податкових зобов`язань з ПДВ за спірними періодами, встановила , що такі квитанції свідчать про направлення підприємством позивача уточнюючих розрахунків за період серпень 2018р. (а.с. 80-90).

Доказів подання уточнюючих розрахунків з податкових зобов`язань з ПДВ за спірними періодами 2016-2017 позивачем не надано до матеріалів справи.

Посилання позивача на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.1 1.2018 по справі № 2040/5568/18 є помилковим , оскільки вказаним рішення не досліджувались питання щодо факт перерахунку податкового зобов`язання з ПДВ за спірними періодами 2016-2017.

Заперечення щодо податкового повідомлення-рішення № від 10.05.2019 про застосування штрафу за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних у апелянта на момент розгляду справи у суді апеляційної інстанції відсутні , про що свідчать заяви подані підприємством до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Посилання апелянта на рішення Верховного суду у справі № 816/1488/17 є необґрунтованим, оскільки таке рішення стосується правовідносин щодо своєчасності реєстрації податкових накладних. При розгляді даної справи позивач заперечень щодо правомірності податкового повідомлення-рішення № від 10.05.2019 про застосування штрафу за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних не має .

Таким чином, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення Харківського управління Головного управління ДФС у Харківській області від 10. 05.2019 за № та № прийняті відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства, є обґрунтованим та скасуванню не підлягають.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції. Судове рішення не може бути скасовано з формальних підстав.

Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Апеляційний суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 року по справі № 520/9818/19 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 22.06.2020 року