Справа № 520/13912/19
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2020-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2020 р. справа № 520/13912/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання - Лук`янчук О.І.,

за участю: представника позивача не прибув, представника відповідача - Зекової С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Зміївське лісове господарство" (вул. Соборна, буд. 7,м. Зміїв,Харківська область,63404) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057) про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство "Зміївське лісове господарство" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення- рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 02.12.2019 року № 7 та повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 02.12.2019 року № 7.

В обґрунтування позовних вимог, представник позивача вказав, що ДП «Зміївське лісове господарство» було проведено перерахунок податку на доходи фізичних осіб за період червень липень 2018 року, однак грошові кошти були помилково перераховані на рахунок Чемужівської сільської ради замість Задонецької сільської ради. Представник позивача вважає, що контролюючим органом під час прийняття спірних податкових повідомлень рішень помилково застосовано санкції, відповідно до п.127.1ст.127 Податкового кодексу України, оскільки відповідна норма може бути застосована лише в разі ненарахування, неутримання та/або несплати (неперерахування) податків, що, однак не було допущено ДП «Зміївське лісове господарство». Натомість, у даному випадку податок на доходи фізичних осіб був нарахований, утриманий, а також сплачений на невірні реквізити, що може бути підставою для застосування відповідальності за п.126.1 ст.126, а не за п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України, як помилково вчинив податковий орган.

Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що податковою перевіркою було встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, які виявились в несплаті та несвоєчасній сплаті нарахованого податку на доходи фізичних осіб (п.п.168.1.5 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України). У зв`язку з чим, до платника податків контролюючим органом було застосовано кореспондуючий вид відповідальності, яка визначена в п. 127.1 ст.127 Податкового кодексу України. Представник відповідача вважає, що для притягнення до відповідальності за п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України достатнім є лише факт ненарахування, неутримання та/або несплати (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб, який би мав місце саме до або під час виплати відповідного доходу.

У судовому засіданні 15.06.2020 року представник відповідача підтримав свою правову позицію.

Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання 15.06.2020 року не прибув, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши доводи та заперечення, дослідивши зібрані в справі докази, об`єктивно оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, фахівцями ГУ ДФС у Харківській області проведено документальну планову перевірку ДП «Зміївське лісове господарство» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства, за результатом чого складено акт від 29.08.2019 року № 3029/20-40-14-01-08/00993099.

Так, у вказаному акті перевірки зафіксовано допущення порушення ДП «Зміївське лісове господарство», зокрема, п.п. 168.1.2. п. 168.1 ст.168, п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України: податок на доходи фізичних осіб під час виплати доходу у вигляді заробітної плати за червень ь2018 року під час виплати доходу у вигляді заробітної плати працівникам Задонецького лісництва за червень 2018 рок, податок на доходи фізичних осіб за липень 2018 року під час виплати доходу у вигляді заробітної плати працівникам Задонецького лісництва за липень 2018 року, підприємством до бюджету Задонецької сільської ради Зміївського району Харківської області перераховано не своєчасно та не у повному обсязі.

ДП «Зміївське лісове господарство» 18.11.2019 року подано заперечення до ГУ ДПС у Харківській області на вказаний акт перевірки.

На підставі висновків вказаного акту перевірки, ГУ ДПС у Харківській області прийнято податкові повідомлення рішення: № 7 від 02.12.2019, яким до ДП «Зміївське лісове господарство» застосовано штрафні санкції на підставі ст.. 127 Податкового кодексу України у розмірі 69168, 83 грн.; № 7 від 02.12.2019 року, яким до ДП «Зміївське лісове господарство» застосовано штрафні санкції на підставі ст.. 119 Податкового кодексу України у розмірі 510, 00 грн.

Позивач, не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями рішеннями, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Як визначено Податковим кодексом України (п.п.4.1.1), податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі загальності оподаткування, який передбачає, що кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені Податковим кодексом України, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями Податкового кодексу України.

Також, однією зі засад податкового законодавства є невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства (п.п. 4.1.3 Податкового кодексу України).

Таким чином, чинне законодавство України ґрунтується на обов`язковості сплати відповідних податкових зобов`язань у визначених розмірах, порядку та строках і передбачає покладення на осіб, винних у порушенні таких обов`язків, установленої законом відповідальності.

Згідно із п.п.14.1.156 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п.п.14.1.180 Податкового кодексу України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому ст.18 та розділом IV Податкового кодексу України.

Згідно з п.15.1 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з Податковим кодексом України або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з Податковим кодексом України.

Відповідно до п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний: сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України та законами з питань митної справи.

Згідно з п.п.18.1, 18.2 ст.18 Податкового кодексу України, податковим агентом визнається особа, на яку Податковим кодексом України покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені Податковим кодексом України для платників податків.

Відповідно до п.38.1 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 38.2 ст.38 Податкового кодексу України визначено, що сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством податковим агентом, або представником платника податку.

Як установлено п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України, платниками податку на доходи фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст.167 Податкового кодексу України.

Згідно з п.п.168.1.2 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Підпунктом 168.1.5 п.168.1 ст.168 цього Кодексу визначено, що якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені Податковим кодексом України для місячного податкового періоду.

Згідно з п.п.168.4.7 п.168.4 ст.168 Податкового кодексу України, відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе юридична особа або її відокремлений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід.

Статтею 171 Податкового кодексу України визначено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: а) податковий агент для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні; б)платник податку для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов`язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету.

Як визначено в п.п.«а», «г» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, особи, які відповідно до Податкового кодексу України мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; нести відповідальність у випадках, визначених Податковим кодексом України.

Отже, позивач є податковим агентом при виплаті доходу у вигляді заробітної плати своїм працівникам і на нього покладається обов`язок з нарахування, утримання й сплати в установленому порядку, розмірі та строк відповідного грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб. Порушення ж такого зобов`язання може мати своїм наслідком притягнення позивача до належного виду відповідальності.

Відповідно до п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України, податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених Податковим кодексом України та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Як визначено ст.111 Податкового кодексу України, за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова; адміністративна; кримінальна.

Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з Податковим кодексом України та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

В силу п.113.1 ст.113 Податкового кодексу України, строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному Податковим кодексом України для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов`язань. Суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) зараховуються до бюджетів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки та збори.

Пункт 113.3 ст.113 Податкового кодексу України регламентує, що штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України та іншими законами України.

Згідно з нормою п.114.1 ст.114 Податкового кодексу України, граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.115.1 ст.115 Податкового кодексу України, у разі вчинення платником податків двох або більше порушень законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) застосовуються за кожне вчинене разове та триваюче порушення окремо.

Пунктом 116.1 ст.116 Податкового кодексу України визначено, що у разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення-рішення.

Як вбачається з пояснень позивача, ДП «Зміївське лісове господарство» у спірних правовідносинах були нараховано, сплачено податок на доходи фізичних осіб на рахунок Задонецької сільської ради за червень- липень 2018 року несвоєчасно, у зв`язку з помилковим зарахуванням таких коштів на рахунок Чемужіської сільської ради., замість Задонецької сільської ради.

Зокрема, у липні 2018 року ДП «Зміївське лісове господарство» нараховано на рахунок Чемужівськї сільської ради податок на доходи фізичних осіб за період червень 2018 року у розмірі 45522,36 грн., однак помилково було фактично нараховано податкових зобов`язань у розмірі 81133, 30 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 1378 від 06.07.2018 року, № 1402 від 10.07.2018 року, № 1435 від 17.07.2018 року, № 1459 від 20.07.2018 року.

У липні 2018 року, ДП «Зміївське лісове господарство» було нараховано податок на доходи фізичних осіб по Задонецькій сільській раді у сумі 71100,93 грн., однак фактично було перераховано 44997,55 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 1466 від 20.07.2018 року, № 1481 від 23.07.2018 року, № 1545 від 27.07.2018 року, № 1580 від 31.07.2018 року.

У серпні 2018 року, ДП «Зміївське лісове господарство» нараховано податок на доходи фізичних осіб по за донецькій сільській раді у сумі 113890,95 грн. (з урахуванням заборгованості), а фактично було перераховано 116138,85 грн. згідно платіжних доручень № 1703 від 16.08.2018 року, № 1713 від 17.08.2018 року, № 1722 від 20.08.2018 року, № 1732 від 20.08.2018 року, № 1769 від 23.08.2018 року, № и1795 від 28.08.2018 року.

Вказані обставини також підтверджуються випискою із журналу по рахунку ДП «Зміївське лісове господарство» (а.с. 153-154).

Отже, у спірних правовідносинах має місце не факт несплати податку як такого, а лише прострочення в його сплаті, що може тягнути за собою відповідальність за п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України, яка є релевантною до порушень в частині затримки сплати податкового зобов`язання.

Водночас, відповідач вважає належним застосування відповідальності за п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України, оскільки вважає доведеним факт несплати податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб до часу виплати такого доходу.

Суд зазначає, що у контексті спору по даній справі ключовим питанням є застосування різних видів відповідальності за порушення податкового законодавства при справлянні податку на доходи фізичних осіб, що були допущені позивачем як податковим агентом (факт чого сторонами не ставиться під сумнів).

Так, згідно з п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, податковим правопорушенням відповідно до ст. 126 Податкового кодексу України є вчинення дії платником податків щодо фактичної сплати узгодженої суми грошового зобов`язання, але із затримкою (несвоєчасно).

Відповідно до п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України, ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відтак, розмежовуючи випадки застосування цих різних видів відповідальності, суд відзначає, що у випадках, коли мають місце нарахування податкового зобов`язання, однак виникає несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання впродовж строків, передбачених Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності, відповідно до п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України. При цьому, розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати, а не від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу.

У той же час, п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України встановлено міру відповідальності, яка покладається на платника податків, у тому числі і на податкового агента, саме за ненарахування, неутримання та/або несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) залежно від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу.

Тобто, склад порушення передбачає, що нарахування, утримання чи сплата податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Приписи п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України не містять посилань на застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податку, натомість йдеться про несплату/ненарахування/неутримання податку, як факт несплати податку у обсягах, встановлених податковим законодавством України.

При цьому, суд вважає, що формулювання п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України фактично вказує на можливість нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, що свідчить про незастосування за цих умов відповідності, що ним визначена, а можливість притягнення платника податків - порушника до відповідальності за згаданим вище п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України.

Таким чином, диспозиція статті 127 ПК України передбачає відповідальність за не нарахування, неутримання та/або несплату (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, тобто, в такому випадку платником податків має бути допущена бездіяльність в частині виконання свого обов`язку, передбаченого статтею 168 ПК України. Натомість, положеннястатті 126 ПК України підлягають застосуванню у випадку, коли сплата податку відбулась, але із затримкою, залежно від тривалості якої визначається і розмір санкції за вказаною статтею.

Положення статті 127 ПК України встановлюється як міра відповідальності, яка покладається на платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено ст. 126 ПК України, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постановах від 10 листопада 2015 року (справа №813/6793/13-а) та від 22 березня 2016 року (справа №813/6774/13-а), постановах Верховного Суду від 7 лютого 2018 року (справа №813/5787/15), від 27 березня 2018 року (справа №П/811/618/17), від 11 вересня 2018 року (справа №805/3649/17-а), від 24 жовтня 2018 року (справа №820/2405/16), від 08.10.2019 року (справа 3 820/5099/18).

Отже, вирішуючи питання щодо правомірності застосування до платника податків штрафів, визначених статтею 127 ПК України, слід з`ясовувати, чи була проявлена з боку такого платника протиправна бездіяльність у вигляді не нарахування, неутримання та/або несплати податкового зобов`язання.

Як встановлено судом з матеріалів справи, ДП «Зміївське лісове господарство» у липні та серпні 2018 року було допущено несвоєчасну сплату податкових зобов`язань з податкову на доходи фізичних осіб, у зв`язку з помилковим перерахуванням вказаних коштів на рахунок Чемужівської сільської ради замість Задонецької сільської ради.

Відтак, вказані обставини не є підтвердженням факту не виконання позивачем свого обов`язку (як податкового агента) щодо сплати податку на доходи фізичних осіб до/на момент виплати доходу, а свідчать про несвоєчасну сплату грошового зобов`язання, що не тягне за собою відповідальність за п.127.1 Податкового кодексу України, наслідком чого може бути підставою для застосування санкції за п.126.1 Податкового кодексу України в залежності від тривалості прострочення.

Вказана правова позиція також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 14.05.2019 року у справі №813/2811/15.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відсутність з боку ДП «Зміївське лісове господарство» порушень вимог статті 127 ПК України і, як наслідок, безпідставність застосування до нього штрафних санкцій, визначених зазначеною статтею, з огляду на що податкове повідомлення-рішення від 02.12.2019 року № 7 є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно правомірності притягнення позивача також до відповідальності за п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України (у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.) за подання податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків (1-ДФ) із порушенням встановлених законом вимог, на підставі чого сформовано податкове повідомлення рішення від 02.12.2019 року № 7, то суд зазначає, що відповідачем як в акті перевірки, так і під час розгляду справи не наведено належних та обґрунтованих доводів на обґрунтування правомірності такого рішення податкового органу.

Зокрема, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок щодо доведення правомірності та обґрунтованості прийнятних рішень, у відзиві на позов не надано жодних пояснень та їх документального підтвердження щодо порушень ДП «Зміївське лісове господарство» абз. «б» п.176.2 Податкового кодексу України в частині отримання додаткового блага, благодійної допомоги чи доходу у вигляді заробітної плати, про що не було повідомлено контролюючий орган.

Отже, зважаючи на недоведеність контролюючим органом правомірності притягнення ДП «Зміївське лісове господарство» до відповідальності за п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України, то суд приходить до висновку про необхідність визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 02.12.2019 року № 7.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд, вирішуючи даний спір, також зазначає, що відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у пар.45 рішення в справі «Бочаров проти України», пар.53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», пар.43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Зібрані і досліджені матеріали цієї справи частково підтверджують та обґрунтовують позовні вимоги, з якими до суду звернувся позивач.

При цьому, відповідачем не доведено повністю правомірність своїх рішень у відповідності до вимог, встановлених ч.2 ст.19 Основного Закону та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також їх письмові доводи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат проводиться у відповідності до вимог ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 14, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Державного підприємства "Зміївське лісове господарство" до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення- рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 02.12.2019 року № 7на загальну суму 69 168 (шістдесят дев`ять тисяч сто шістдесят вісім грн.) 83 коп., яким до Державного підприємства "Зміївське лісове господарство" застосовано штрафні санкції у розмірі 68600 (шістдесят вісім тисяч шістсот) грн. 65 коп та 568 (п`ятсот шістдесят вісім) грн. 18 коп. пені.

Скасувати податкове повідомлення- рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 02.12.2019 року № 7 на загальну суму 510 (п`ятсот десять) грн. 00 грн., яким до Державного підприємства "Зміївське лісове господарство" застосовано штрафні санції у розмірі 510,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057 ) на користь Державного підприємства "Зміївське лісове господарство" (вул. Соборна, буд. 7,м. Зміїв, Харківська область,63404, сплачений судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна)грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Скарга може бути подана у порядку ч.1 ст.297 КАС України безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення виготовлено 22 червня 2020 року.

Суддя О.О. Горшкова