Справа № 380/3003/20
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2020-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/3003/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого-судді Мартинюка В.Я.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи у м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Львівського прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України в якому просить:

- визначити протиправною бездіяльність в частині не нарахування та не виплати підйомної допомоги у 2015 році, передбачену п. 3 ст. 9-1 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі місячного грошового забезпечення та на членів сім`ї в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення;

- стягнути не виплачену підйомну допомогу за 2015 рік у сумі 8781 грн. 50 коп.;

- визначити протиправною бездіяльність в частині виплати грошової допомоги на оздоровлення у 2016 році та у 2017 році, передбачену п. 1 ст. 10-1 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій»;

- стягнути не доплачену грошову допомогу на оздоровлення за 2016 та 2017 рік у сумі 6407 грн. 66 коп.

Аргументами позовних вимог є те, що у 2015 році (з урахуванням п.2 Інструкції про умови та порядок виплати підйомної допомоги військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом Адміністрації ДПС України від 24.04.2012 року за 276 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.05.2012 року за №773/21086) відповідачем протиправно не нараховано та не здійснено виплату підйомної допомоги у розмірі 8781 грн. 50 коп. Також, позивач зазначає, що щомісячна додаткова грошова винагорода була встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року за №889 та, як вбачається з особистих карток грошового забезпечення позивача за 2015 -2018 роки, виплачувалася щомісяця з дня застосування у Держприкордонслужбі Інструкції від 02.02.2016 року за №73 до заступлення змін на законодавчому рівні, що мало місце у березні 2018 року, тобто мала постійний характер, а тому в силу положень ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» повинна була включатися до розрахунку грошової допомоги на оздоровлення у 2016 та у 2017 роках.

Відповідач у відзиві на позов зазначає, що у жовтні 2015 року позивачу виплачена підйомна допомога при переміщенні до нового місця служби в сумі 3626 грн. 80 коп. щодо підйомної допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї позивача, то виплата такої не здійснювалась у зв`язку з неподанням позивачем підтверджуючих документів, а саме довідки кадрового органу (підрозділу) Держприкордонслужби про склад сім`ї із зазначенням дати народження дітей, батьків, усиновителів, найменування населеного пункту з якого прибула сім`я, а також довідки з місця проживання про реєстрацію і склад сім`ї. Також, зазначені докази неподані позивачем до позовної заяви і такі відсутні у Львівському прикордонному загоні. Окрім того, відповідач зазначає, що згідно з п.8. Інструкції від 02.02.2016 року за №73 винагорода не включається до складу грошового забезпечення з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат. Поряд з цим, відповідач вважає, що позивачем пропущено строки звернення до суду.

Ухвалою суду від 22.04.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін відповідача, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив таке.

Наказом начальника 93 прикордонного Західного регіонального управління Державної прикордонної служби від 01.08.2019 року за №208-ос «По особовий склад», виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення старшого прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби «Смільниця», звільненого за підп.«а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у запас, з 01 серпня 2019 року.

Із архівної відомості грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2015 рік, убачається, що у 2015 році відповідачем не здійснено виплату підйомної допомоги у розмірі місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 (та на членів його сімї), який прибув 27.07.2015 року з ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_2 ) та з 29.07.2015 року приступив до виконання обов`язків у Львівському прикордонному загоні (в/ч НОМЕР_1 );

Із архівної відомості грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2016 рік, вбачається, що у серпні 2016 року відповідачем було здійснено обчислення та виплата грошової допомоги на оздоровлення, проте відповідачем до обчислення грошової допомоги на оздоровлення не включено щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 3199 грн. 98 коп.

Із архівної відомості грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2017 рік, вбачається, що у серпні 2017 року відповідачем було здійснено обчислення та виплата грошової допомоги на оздоровлення, проте відповідачем до обчислення грошової допомоги на оздоровлення не включено щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 3207 грн. 68 коп.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку із порушенням відповідачем, на думку позивача, порядку нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, а також не здійснення виплати підйомної допомоги у розмірі місячного грошового забезпечення.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Згідно із статтями 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року за № 2011-XII, з наступними змінами та доповненнями, соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Як передбачено п.1 ст.10-1 даного Закону, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до ч.2 ст.9 цього ж Закону, до складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абзацами 1, 2 ч.4 вказаної статті встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Підпунктом 5 п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року за №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (в редакції згідно з постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року за №704, яка набрала чинності з 01.01.2016 року) установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Судом під час судового розгляду встановлено, що та не заперечується сторонами, що щомісячна додаткова грошова винагорода позивача на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року за №889 у 2016 році становила 3199 грн. 98 коп. та у 2017 році -3207 грн. 68 коп.

Однак, відповідачем додаткову грошову винагороду в розмірі, передбаченому постановою №889, до складу грошового забезпечення, з якого обчислено грошову допомогу на оздоровлення у 2016-2017 роках, не включено.

Підставою для виплати позивачу допомоги на оздоровлення без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди стали положення Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Держприкордонслужби України за №425 від 20.05.2008 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.06.2008 року за №37/15228).

Так, за змістом підпункт 3.7.4 пункту 3.7 розділу ІІІ наведеної Інструкції, розмір допомоги для оздоровлення визначається, виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно із законодавством на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Аналогічні норми щодо невключення щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби, містить також п.8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 02.02.2016 року за №73 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 року за №217/28347.

Разом з тим, застосовуючи вищенаведені Інструкції як спеціальні нормативно-правові акти, що визначають структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, суд враховує пріоритетність законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

При цьому, суд звертає увагу, що частиною четвертою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Таким чином, суд вважає, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону.

Окрім цього, суд враховує, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. Так, ухвалюючи постанову від 06.02.2019 року у вищеозначеній справі Велика палата дійшла наступних висновків:

Згідно з ч.2 та ч.3 ст.9 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, перед звільненням додаткова грошова винагорода у 2016-2017 роках, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року за №889, нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця, а тому, на думку суду, за жодних обставин така винагорода не може вважатись одноразовою.

Застосування вищезгаданих правових норм у наведений спосіб відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 16.05.2019 року у справі №826/11679/17, а тому суд, у відповідності до вимог ч.5 ст.242 КАС України, враховує такий при вирішенні даної справи.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності в частині виплати грошової допомоги на оздоровлення у 2016 році та у 2017 році, передбачену п. 1 ст. 10-1 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Як наслідок підлягають задоволенню також вимоги про стягнення з відповідача недоплаченої грошової допомоги на оздоровлення за 2016 та 2017 рік у сумі 6407 грн. 66 коп.

Що стосується вимог про визначити протиправною бездіяльності в частині не нарахування та не виплати підйомної допомоги у 2015 році та стягнення невиплаченої підйомної допомоги, то суду зазначає наступне.

Відповідно до підп.1 п.3 ст.9-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Аналогічна норма закріплена також у п.1 Інструкції про умови та порядок виплати підйомної допомоги військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх cправ України 19.08.2016 року за № 848 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 14.09.2016 року за №1249/29379, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу (далі - військовослужбовці), що переїхали на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, строк навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією органу (підрозділу) Державної прикордонної служби України (далі - орган (підрозділ) Держприкордонслужби), виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно з абзац.1 п.10 даної Інструкції, на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїхав для постійного проживання до нового місця служби військовослужбовця в інший населений пункт, у випадках, передбачених пунктами 1 та 3 цієї Інструкції, виплачується підйомна допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення, належного військовослужбовцю на день приїзду членів сім`ї до його місця служби з урахуванням пункту 2 цієї Інструкції.

Абзацом 8 п.12 вказаної Інструкції установлено, що належність до членів сім`ї військовослужбовця підтверджується довідкою про склад сім`ї, довідкою кадрового органу про склад сім`ї (із зазначенням дати народження дітей, батьків, усиновителів, найменування населеного пункту, з якого прибула сім`я, та дати прибуття) або в іншому порядку, встановленому законодавством; факт навчання - довідкою з навчального закладу.

Під час судового розгляду судом установлено, що відповідно до Особистої картки грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2015 рік та архівної відомості за №1 з січня 2015 року по грудень 2015 року позивачу нарахована та виплачена в жовтні 2015 року підйомна допомога при переміщенні до нового місця служби у сумі 3626 грн. 80 коп.

При цьому, суд зазначає, що підстави для виплати підйомної допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї відсутні, оскільки при переміщенні до нового місця служби позивачем не було надано жодних підтверджуючих документів, передбачених п.12 Інструкції (довідки про склад сім`ї, довідки кадрового органу про склад сім`ї, тощо). Таких доказів не долучено і до матеріалів позову.

За таких обставин, позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача в частині не нарахування та не виплати підйомної допомоги у 2015 році та стягнення невиплаченої підйомної допомоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Що стосується пропуску строків звернення до суду, то суд зазначає, що про порушення своїх прав позивач дізнався лише з листа Львівського прикордонного загону Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України від 16.03.2020 року за №11/Б-5. Окрім того, суд звертає увагу що підйомна допомога та грошова допомога на оздоровлення за своєю правовою природою відносяться до грошового забезпечення, а тому строки звернення до суду, у відповідності до вимог ч.2 ст.233 КЗпП України, в даному випадку не застосовуються.

Як передбачено ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 даної статті установлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими в частині визнання протиправною бездіяльності щодо виплати грошової допомоги на оздоровлення у 2016 році та у 2017 році, передбачену п. 1 ст. 10-1 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а також вимоги про стягнення з відповідача недоплаченої грошової допомоги на оздоровлення за 2016 та 2017 рік у сумі 6407 грн. 66 коп. В іншій частині у задоволенні позову слід відмовити.

Щодо судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі не належить стягувати зі сторін.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,
ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визначити протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина 2144) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України в частині невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у 2016 році та у 2017 році, передбачену п. 1 ст. 10-1 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій».

Стягнути з Львівського прикордонного загону (військова частина 2144) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (, АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) недоплачену грошову допомогу на оздоровлення за 2016 та 2017 рік у сумі 6407 грн. 66 коп.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Я.Мартинюк