Справа № 380/3579/20
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/3579/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) від 07 листопада 2019 року № Ф-7328-17.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки податковим органом порушена процедура, яка передує її прийняттю. Зазначає, що зі змісту спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) слідує, що така прийнята відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів. Проте, починаючи з січня 2013 року позивач фактично не здійснював господарську діяльність, не подавав до податкового органу декларації (розрахунки, звіти), інформації про виплачені доходи з ознакою « 157», не сплачував податки, тощо, оскільки жодних доходів за вказаний період не отримував.

Наголошує, що обчислення заборгованості зі сплати єдиного внеску в силу вимог абзацу третього пункту третього розділу VІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20 квітня 2015 року мало б здійснюватися в кінці календарного місяця (кварталу) у разі існування недоїмки зі сплати єдиного внеску. Проте, контролюючим органом вимога про сплату боргу (недоїмки) тривалий час на адресу позивача не направлялася, а заборгованість за цей період зростала. Тому, на думку позивача, формування такої вимоги відбулося поза межами законодавчо визначених строків, а відтак, не може вважатися правомірним. Вказує, що недотримання відповідачем строків формування спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) призвело до покладення на нього надмірного тягаря зі сплати єдиного внеску.

Також позивач посилається на норму пункту 11.30 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1588 від 09 грудня 2011 року відповідно до якої, якщо платник податків не має заборгованості перед бюджетом та у разі неподання протягом одного року до контролюючих органів податкових декларацій, документів податкової звітності, то керівник органу державної податкової служби приймає рішення у вигляді розпорядження відносно платника податків про звернення до суду або господарського суду із заявою (позовною заявою) про винесення судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. На думку позивача, відповідач уникнув від виконання свого обов`язку, передбаченого пунктом 11.30 зазначеного Порядку щодо ініціювання податковим органом процедури припинення державної реєстрації фізичної особи-підприємця, незважаючи на те, що у нього була відсутня заборгованість перед бюджетом та не подавались, починаючи з січня 2013 року, податкові декларації та документи податкової звітності.

Таким чином, позивач вважає, що спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) не відповідає вимогам, які встановлені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» та Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також критеріям, що визначені у частині другій статті 2 КАС України.

У відповіді на відзив позивач додатково зазначає про те, що спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) направлена йому всупереч вимогам частини четвертої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» та пунктів 3, 4 розділу VІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з порушенням порядку та строків, встановлених чинним законодавством.

Вказує, що сума заборгованості згідно спірної вимоги сплату боргу (недоїмки) обчислена з порушенням частин другої, третьої, четвертої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування», а саме за відсутності актів документальних перевірок, звітів платника податків, а лише на підставі даних з інформаційної системи органу доходів і зборів. Крім цього, позивач вказує, що до вказаної вимоги податковий орган не надав розрахунку боргу (недоїмки), відтак, невідомо за який період розрахована заборгованість на загальну суму 29120,66 грн.

Також позивач зауважує, що обов`язки платників єдиного внеску незалежно від їх фінансового стану виникають лише у роботодавців фізичних осіб-підприємців з дня їх державної реєстрації та не виникають взагалі і є відсутніми у фізичних осіб-підприємців, які не є роботодавцями, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування, оскільки фізичні особи-підприємці не віднесені до жодної з категорій платників, визначених частиною четвертою статті 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування», яка передбачає момент виникнення обов`язку платника єдиного внеску та є відправною точкою для сплати єдиного внеску з початку провадження відповідної діяльності.

Стверджує, що спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) сформована з порушенням законодавства про захист інформації в системах, оскільки для її формування відповідач використав дані інформаційної системи ІТС «Податковий блок», яка не має комплексної системи захисту інформації з підтвердженою відповідністю.

Також зауважує, що спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) підписана не уповноваженою на те особою, а саме ОСОБА_2 , повноваження якого не підтверджені у відповідності до статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», оскільки вказана особа не зазначена серед переліку підписантів Головного управління ДПС у Львівській області в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У зв`язку з вищенаведеним адміністративний позов просить задоволити в повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що відповідно до облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів станом на 31 жовтня 2019 року заборгованість фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 по єдиному внеску становила 29120,66 гривень. Вказана заборгованість виникла за рахунок несплати єдиного внеску за 2016 рік на суму 2581,40 грн. (розмір мінімального страхового внеску у 2016 році 275,60 грн.), за 2017 рік на суму 8448,00 грн. (розмір мінімального страхового внеску у 2017 році 640,00 грн.), за 2018 рік на суму 9828,72 грн. (розмір мінімального страхового внеску у 2018 році 819,06 грн.), за 2019 рік на суму 8262,54 грн. (розмір мінімального страхового внеску у 2019 році 918,06 грн.). Зазначає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів на суму боргу, яка перевищує 10 гривень, а тому спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) від 07 листопада 2019 року № Ф-7328-17 сформована відповідно до вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування».

Також відповідач стверджує, що на дату формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-7328-17 від 07 листопада 2019 року позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець, не перебував у стані припинення чи ліквідації та знаходився на загальній системі оподаткування. Зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач був найманим працівником у період з 2016 року по 2019 рік та сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за нього здійснював його роботодавець.

Крім цього, звертає увагу на те, що в ІС «Податковий блок» в реєстрі страхувальників відсутня інформація щодо наявності у позивача пільг по сплаті єдиного внеску відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

У зв`язку з наведеним, у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 18 травня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду та поновлено його.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 24 квітня 2007 року внесений запис № 0022036 про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Основний вид діяльності: код КВЕД 95.12 Ремонт обладнання зв`язку.

Згідно даних зворотного боку облікової картки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (вид бюджету 70 (цільові фонди) станом на 21 жовтня 2019 року у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 29120,66 грн., а саме:

- 19 липня 2016 року нараховано єдиний внесок в сумі 634,40 грн. термін сплати 19 липня 2016 року (код операції 17В);

- 19 жовтня 2016 року нараховано єдиний внесок в сумі 957,00 грн. термін сплати 19 жовтня 2016 року (код операції 17В);

- 19 січня 2017 року нараховано єдиний внесок в сумі 990,00 грн. термін сплати 19 січня 2017 року (код операції 17В);

- 09 лютого 2018 року нараховано єдиний внесок в сумі 8448,00 грн. термін сплати 09 лютого 2018 року (код операції 17Ц);

- 19 квітня 2018 року нараховано єдиний внесок в сумі 2457,18 грн. термін сплати 19 квітня 2018 року (код операції 17Х);

- 19 липня 2018 року нараховано єдиний внесок в сумі 2457,18 грн. термін сплати 19 липня 2018 року (код операції 17Х);

- 19 жовтня 2018 року нараховано єдиний внесок в сумі 2457,18 грн. термін сплати 19 жовтня 2018 року (код операції 17Х);

- 21 січня 2019 року нараховано єдиний внесок в сумі 2457,18 грн. термін сплати 21 січня 2019 року (код операції 17Х);

- 19 квітня 2019 року нараховано єдиний внесок в сумі 2754,18 грн. термін сплати 19 квітня 2019 року (код операції 17Х);

- 19 липня 2019 року нараховано єдиний внесок в сумі 2754,18 грн. термін сплати 19 липня 2019 року (код операції 17Х);

- 21 жовтня 2019 року нараховано єдиний внесок в сумі 2754,18 грн. термін сплати 21 жовтня 2019 року (код операції 17Х);

07 листопада 2019 року Головним управління ДПС у Львівській області відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-7328-17 в сумі 29120,66 грн.

Не погоджуючись із вказаною вимогою, позивач оскаржив її до суду.

Предметом спору у даній справі є оцінка правомірності прийняття відповідачем спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07 листопада 2019 року № Ф-7328-17, оскільки позивач стверджує про порушення податковим органом процедури, яка передувала її прийняттю.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 2 статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону № 2464-VI виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до статті 3 Закону №2464-VI збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами: законодавчого визначення умов і порядку його сплати; обов`язковості сплати; законодавчого визначення розміру єдиного внеску; прозорості та публічності діяльності органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску; захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб; державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Разом з тим відповідно до пункту третього частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом є недоїмкою (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI).

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Аналіз вищенаведених норм права вказує, що необхідною умовою для сплати фізичною особою-підприємцем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є здійснення такою особою підприємницької діяльності, при цьому, неотримання доходу від такої діяльності не дає підстав для звільнення від сплати єдиного внеску, оскільки абзац другий пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI імперативно передбачає обов`язок фізичної особи-підприємця, у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом, а для платника, який обрав спрощену систему оподаткування нарахувати єдиний внесок на суми, що визначаються таким платником самостійно для себе.

При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Разом з тим, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні вказаної адміністративної справи суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 440/2149/19.

Так, у вказаній постанові Верховний Суд сформулював правовий висновок відповідно до якого «особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем».

З наявного в матеріалах справи Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань слідує, що позивач - ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 24 квітня 2007 року (запис про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця № 0022036), основний вид діяльності: код КВЕД 95.12 Ремонт обладнання зв`язку.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач був найманим працівником у період з 19 липня 2016 року по 21 жовтня 2019 року та сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснював за нього його роботодавець.

Разом з тим, в ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі від 18 травня 2020 року суд запропонував позивачу надати докази його перебування у трудових відносинах за період з 2017 року по 2019 рік, однак станом на момент розгляду справи та прийняття рішення таких доказів немає. В матеріалах справи наявна лише копія довідки, видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецбудмонтаж-НМ» відповідно до якої ОСОБА_1 працював по строковому трудовому договору в ТОВ ««Спецбудмонтаж-НМ» з 18 листопада 2019 року по 08 травня 2020 року на посаді робітника підсобного на будівництві об`єкта Житловий комплекс «Східна Брама» на вул. Світла, 3-Д в м. Київ. Проте, в контексті спірних правовідносин, така довідка не може бути взята судом до уваги, оскільки, як слідує зі змісту зворотного боку облікової картки платника податків позивача, сума боргу зі сплати єдиного внеску, яка входить до спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) виникла в період з 19 липня 2016 року по 21 жовтня 2019 року, а сама вимога прийнята 07 листопада 2019 року. Тож, вказана довідка жодним чином не підтверджує факт роботи позивача за трудовим договором та сплату єдиного внеску за нього його роботодавцем саме в період виникнення боргу зі сплати єдиного внеску, який входить до оскаржуваної вимоги.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що у позивача був обов`язок сплачувати єдиний соціальний внесок за період з 2016 року по 2019 рік у мінімальному розмірі, незалежно від отримання чи неотримання ним доходу за цей період від здійснення підприємницької діяльності, оскільки це прямо передбачено пунктами 2, 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI.

За таких обставин доводи позивача про те, що, починаючи з січня 2013 року він фактично не здійснював господарську діяльність, не подавав до податкового органу декларації (розрахунки, звіти), інформації про виплачені доходи з ознакою « 157», не сплачував податки, тощо, оскільки жодних доходів за вказаний період не отримував, як на підставу протиправності спірної вимоги до уваги судом не приймаються.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що частиною четвертою статті 4 Закону №2464-VI звільнено фізичних осіб - підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Суд зазначає, що позивачем до матеріалів справи не долучено жодних доказів, які підтверджували б його право на звільнення від сплати єдиного внеску на підставі частини 4 статті 4 Закону № 2464-VI.

Відповідно до вимог пунктів 6, 7 статті 13 Закону № 2464-VI та розділу VI Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 (далі Інструкція № 449), органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Приписами статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» та пункту 3 Розділу VI Інструкції № 449 визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Аналіз наведених норм права вказує, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу у випадку, зокрема, якщо платник єдиного внеску має на кінець календарного місяця недоїмку з його сплати.

При цьому положеннями законодавства не передбачено як обов`язкової умови для формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) проведення перевірки та складення за її результатами відповідного акту. Вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається разом з актом документальної перевірки виключно у випадку, коли виявлені у ході документальної перевірки дані свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами. Проте, у даній справі має місце саме зростання суми недоїмки зі сплати єдиного внеску.

Так, згідно з наявних в матеріалах справи доказів, зокрема, даних зворотного боку облікової картки платника податку, станом на 21 жовтня 2019 року у позивача обліковується недоїмка в розмірі 29120,66 грн. Отже, вимога про сплату боргу (недоїмки), яка є предметом оскарження, сформована на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника.

З огляду на наведене, судом не враховуються доводи позивача про протиправність спірної вимоги відповідача від 07 листопада 2019 року з підстав, що така сформована за відсутності актів документальних перевірок та звітів платника про нарахування єдиного внеску.

Щодо посилань позивача на порушення податковим органом строку обчислення боргу зі сплати єдиного внеску, який, на його думку, мав би бути зроблений в кінці календарного місяця (кварталу) у разі існування недоїмки зі сплати єдиного внеску суд зазначає, що відповідно до вимог абзацу 9 пункту 3 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається) платникам єдиного внеску протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску, тобто у податкового органу відсутній обов`язок надсилати платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу після кожного місяця в якому зросла сума недоїмки. Вимога про сплату боргу формується на всю суму боргу, а не боргу за певний період.

Крім того, відповідно до частини 16 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Твердження позивача про те, що відповідач уникнув від виконання свого обов`язку, передбаченого пунктом 11.30 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1588 від 09 грудня 2011 року щодо ініціювання податковим органом процедури припинення державної реєстрації фізичної особи-підприємця, незважаючи на те, що у нього була відсутня заборгованість перед бюджетом та не подавались, починаючи з січня 2013 року, податкові декларації та документи податкової звітності суд вважає безпідставними, оскільки питання припинення державної реєстрації підприємницької діяльності позивача не є предметом розгляду у даній справі. Тому суд надає оцінку лише тим діям відповідача, які стосуються прийняття спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07 листопада 2019 року № Ф-7328-17, яка і є предметом спору.

Посилання позивача на те, що спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) сформована з порушенням законодавства про захист інформації в системах, оскільки для її формування відповідач використав дані інформаційної системи ІТС «Податковий блок», яка не має комплексної системи захисту інформації з підтвердженою відповідністю суд оцінює критично, оскільки такі доводи є лише припущеннями та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Інші доводи позивача не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують наявність у нього боргу зі сплати єдиного внеску та не доводять протиправності спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Крім того, на день прийняття оспорюваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07 листопада 2019 року № Ф-7328-17 ОСОБА_1 був зареєстрований, як фізична особа-підприємець, відтак, мав нараховувати та сплачувати єдиний внесок, відповідно до імперативних вимог Закону № 2464-VI.

Таким чином, наявність у позивача боргу зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування повністю підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та фактичними обставинами справи.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки відповідачем належними та допустимими доказами доведено правомірність прийнятої ним вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07 листопада 2019 року № Ф-7328-17, а доводи позивача, зазначені у позовній заяві є безпідставними та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм чинного законодавства, в задоволенні адміністративного позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до статті 139 КАС України повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову не передбачено.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п.3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79003) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 23 червня 2020 року.

Суддя Клименко О.М.