Справа № 620/1040/19
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2020-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 року м. Чернігів Справа № 620/1040/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

за участі секретаря - Клименок А.С.,

представника відповідача - Паншиної І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного підприємства ''Семенівська мануфактура'' до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Семенівська мануфактура» (далі ПП «Семенівська мануфактура») 10.04.2019 (відповідно до відбитку штампу на конверті) звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі ГУДФС у Чернігівській області), у якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 01.02.2019 №0, №, №0 та №0.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що спірні податкові повідомлення-рішення порушують права та інтереси підприємства, оскільки є необґрунтованими та такими, що протирічать чинному законодавству. Усі доводи та висновки, викладені в акті перевірки, здійсненні без фактичного і повного дослідження обставин і ґрунтуються лише на формальних ознаках та припущеннях відповідних посадових осіб податкового органу. На підтвердження факту господарської діяльності позивачем додані всі необхідні підтверджуючі документи.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.06.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2019, позовні вимоги ПП «Семенівська мануфактура» задоволено у повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 29.01.2020 вказані вище судові рішення скасовані, справа №620/1040/19 направлена до Чернігівського окружного адміністративного суду на новий розгляд.

Автоматизованим розподілом судової справи між суддями від 24.02.2020 справу №620/1040/19 передано для розгляду судді Бородавкіній С.В.

Ухвалою судді від 27.02.2020 прийнято справу до провадження у порядку загального позовного провадження, у зв`язку із чим призначено перше підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 21.04.2020 продовжено строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів.

Ухвалою суду від 14.05.2020, постановленою без виходу до нарадчої кімнати та занесеною секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, замінено відповідача на належного, а саме: на Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області (далі ГУДПС у Чернігівській області).

Ухвалою суду від 26.05.2020, постановленою без виходу до нарадчої кімнати та занесеною секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, надав відзив на позов та зазначив, що на підставі контракту від 19.12.2016 №19/12-ЕХ з ООО СП «AISHA HOME TEXTILE» (Республіка Узбекистан) підприємство імпортувало в 2017 році товар загальною вартістю 3 861 742,65 грн., що є менше 10 млн. грн., а тому вказані операції у розумінні Податкового кодексу України не є контрольованими. При цьому, підприємство повинно збільшити фінансовий результат податкового (звітного) періоду на суму 30% вартості товарів. ГУ ДФС у Чернігівській області для з`ясування обставин по операціях імпорту товарів з Республіки Узбекистан надіслало позивачу письмовий запит, на який позивач надав відповідь та копії звітів про оцінку майна щодо визначення ринкової вартості товарів. Оскільки звіт про оцінку майна щодо визначення ринкової вартості товарів не відповідає вимогам ст. 39 Податкового кодексу України, ПП «Семенівська мануфактура» занижено суми різниць, на які збільшується фінансовий результат до оподаткування на загальну суму 1 158 523,00 грн., у тому числі за 2017 рік на суму 1 158 523,00 грн.

Також перевіркою встановлено, що позивач мав господарські взаємовідносини із ПП «АЗС Постач» та ТОВ «Альтернатів Енерджі Сорсес Компані», у результаті яких документально не підтвердив виконання договорів. У зв`язку із наведеним, вказані операції не є господарською діяльністю позивача, оскільки не пов`язані виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, не спрямовані на отримання доходу, в результаті чого занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 973 331,00 грн.

Також у періоді, що перевірявся, ПП «Семенівська мануфактура» списано та віднесено в дохід суми безнадійної кредиторської заборгованості по операціях з придбання товарів без коригування (зменшення податкового кредиту). Разом з тим, згідно даних Єдиного реєстру податкових накладних, суми ПДВ по взаємовідносинах із ТОВ «Семенівська взуттєва фабрика» та ПП ТПК «Спецпостач» включені до податкового кредиту 2011-2015 років відповідних періодів взаємовідносин. У порушення вимог ст. 198 Податкового кодексу України ПП «Семенівська мануфактура» завищило суму по рядках 14 Декларацій «Коригування податкового кредиту» на загальну суму 455 528,00 грн. Під час перевірки встановлено, що станом на дату закінчення перевірки, ПП «Семенівська мануфактура» не зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на загальну суму 973 331,00 грн.

Враховуючи наведене, вважає, що податкові повідомлення-рішення відповідають нормам законодавства та є обґрунтованими.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, враховуючи такі обставини.

ПП «Семенівська манцфактура» зареєстроване як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис. Позивач перебуває на обліку в ГУДПС у Чернігівській області.

Судом встановлено, що на підставі направлень від 23.11.2018 №2612, №2613, №2614, №2615, №2616, відповідно до статей 20, 77 та 82 Податкового кодексу України, плану-графіку проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2018 рік, посадовими особами контролюючого органу проведена планова виїзна документальна перевірка ПП «Семенівська мануфактура» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2016 по 30.09.2018, валютного законодавства за період з 01.10.2016 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2016 по 30.09.2018, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.

За результатами перевірки складено акт від 29.12.2018 №910/14/35821783 (а.с. 14-51 т.1), у якому вказано, у тому числі, про такі порушення позивачем вимог податкового законодавства:

- п. 44.2 ст. 44, пп. 140.5.4 п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на прибуток в розмірі 208 534,00 грн., у тому числі за 2017 рік в розмірі 208 534,00 грн.;

- п. 189.1 ст. 189, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого: занижено податок на додану вартість на суму 1 417 328,00 грн., у тому числі за вересень 2017 року на суму 371 966,00 грн., за жовтень 2017 року на суму 109 705,00 грн., за січень 2018 року на суму 114 233,00 грн., за червень 2018 року на суму 750 644,00 грн, за серпень 2018 року на суму 70 780,00 грн; завищено від`ємне значення ПДВ на суму 11 531,00 грн., у тому числі за вересень 2018 року на суму 11 531,00 грн;

- п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України;

На підставі вищезазначеного акту перевірки 01.02.2019 ГУДФС у Чернігівській області винесено підприємству податкові повідомлення-рішення (а.с. 52-58 т.1):

- №0, яким до підприємства застосовано штрафні санкції (50%) за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних в розмірі 486 665,50 грн.;

- №0, яким підприємству зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 11 531,00 грн.;

- №0, яким підприємству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 2 125 992,00 грн.;

- №0, яким підприємству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 260 668,00 грн.

Вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 01.02.2019 №0, №0 та №0, суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.05.2017 між позивачем (покупець) та ПП «АЗЧ Постач» (постачальник) було укладено договір поставки №2017/0503, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товари у кількості, якості, асортименті, і за ціною, зазначеними у видаткових накладних, а також інших товаросупровідних документах, які є невід`ємною частиною цього договору з моменту їх підписання повноважними представниками сторін (а.с. 157-158 т.1).

На виконання умов договору 25.10.2017 ПП «АЗС Постач» поставлено ПП «Семенівська мануфактура» товар на загальну суму 867 984,00 грн., у тому числі ПДВ в розмірі 144 664,00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 25.10.2017 №306 та податковою накладною від 25.10.2017 № 58 (а.с. 159, 196 т.1). Оплата за придбаний товар здійснена позивачем в повному обсязі, на підтвердження чого надано відповідні банківські виписки (а.с. 198-205 т.1).

20.05.2018 між позивачем (покупець) та ТОВ «Альтернатів Енерджі Сорсес Компані» (постачальник) було укладено договір купівлі-продажу №20/05 (а.с. 137-139 т.1), відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати нафтопродукти у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму.

Ціна однієї тони товару, загальна вартість, порядок розрахунків та обсяги товару будуть визначатися у видаткових документах, які є невід`ємною частиною даного договору (пункт 2 Договору).

У період з 02.06.2018 по 03.08.2018 на виконання умов вказаного договору ТОВ «Альтернатів Енерджі Сорсес Компані» поставлено ПП «Семенівська мануфактура» товар на загальну суму 4 972 000,00 грн., що підтверджується видатковими накладними (а.с. 140-148 т.1).

ПП «Семенівська мануфактура» сплачено на користь ТОВ «Альтернатів Енерджі Сорсес Компані» 7 169 000,00 грн., що підтверджується податковими накладними та банківськими виписками (а.с. 206-250 т.1, 1-21 т.2).

Згідно п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Отже, з приписів статті 187 Податкового кодексу України вбачається, що податкові зобов`язання з поставки товару або надання послуг виникають виключно у постачальника таких товарів, а не у покупця, тобто у позивача відсутнє право формувати зобов`язання з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Альтернатів Енерджі Сорсес Компані» та ПП «АЗС Постач».

Відповідно до п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно із п.198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Водночас п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг або сплата грошових коштів за придбання даних товарів та послуг.

За змістом п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

В пункті 198.6 ст. 198 ПК України вказано, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів (послуг).

Згідно п.201.8 ст.201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Пунктом 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Із системного аналізу вказаних правових норм вбачається, що для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію.

Частиною 2 ст.3 вказаного Закону передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частинами 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов`язкові реквізити: назва документа; дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, які брала участь у здійсненні господарської операції. Крім того, ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку.

Отже, на підтвердження надання послуг необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема: документи, що підтверджують факт отримання товару від іншої особи та документи, що підтверджують зв`язок понесених витрат з господарською діяльністю платника податку.

Всі первинні бухгалтерські документи, які підтверджують господарські операції з постачання та придбання товарно-матеріальних цінностей за перевіряємий період по взаємовідносинам з ТОВ «Альтернатів Енерджі Сорсес Компані» та ПП «АЗЧ Постач» (постачання та отримання товару, оприбуткування та зберігання товару), позивачем надано контролюючому органу при проведенні перевірки.

Стосовно, того що ПП «Семенівська мануфактура» не надавалися товарно- транспортні накладні щодо транспортування нафтопродуктів до місця зберігання, оплата за зберігання не здійснювалася та вході проведення інвентаризації на складах підприємства не було виявлено запчастин до велосипедів, придбаних у ПП «АЗЧ Постач», та нафтопродуктів, придбаних у ТОВ «Альтернатив Енерджі Сорсес Компані», суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2018 між позивачем (товароволоділець) та ТОВ «Альтернатів Енерджі Сорсес Компані» (зберігач) було укладено договір відповідального зберігання нафтопродуктів №2-зб, відповідно до умов якого товароволоділець передає, зберігач приймає на відповідальне зберігання нафтопродукти у кількості, асортименті, по ціні, на суму, на термін зберігання та інших обов`язкових умов договору, що визначаються попередньо погодженими сторонами (а.с. 149-152 т.1).

Місцем відповідального зберігання визнано резервування ТОВ «АЕС Компані» на нафтобазі, що розташована за адресою вул. Піщана, 22, м. Мерефа, Харківський район, Харківська область (п. 2.1 Договору). Тобто, зберігання нафтопродуктів здійснюється в резервуарах продавця, який є одночасно і зберігачем, а тому транспортування нафтопродуктів до інших резервуарів не здійснювалося.

Факт передання ПП «Семенівська мануфактура» товару на зберігання підтверджується актами передачі-приймання матеріальних цінностей від 02.06.2018, від 26.06.2018 та від 03.08.2018 (а.с. 154-156 т.1).

Також 25.10.2017 між позивачем (поклажедатель) та ПП «АЗЧ Постач» (зберігач) укладено договір зберігання №25-1, відповідно до умов якого поклажедатель передає, а зберігач приймає за винагороду на відповідальне зберігання (без набуття права власності) товар (а.с. 160-161 т.1). Товар передано на зберігання відповідно до акту приймання-передачі від 25.10.2017 (а.с. 162 т.1).

Відповідно до договору суборенди від 02.10.2017, укладеного із ТОВ «Гравітан», ПП «АЗЧ Постач» передано в суборенду нежитлові приміщення, розташовані за адресою: пров. Яковлівський, 10, м. Мерефа, Харківський район, Харківська області (а.с. 188-190 т.).

Таким чином, зберігання товару здійснюється на складах продавця (зберігача), а тому транспортування товару до інших складів не здійснювалося.

Відповідно до п.п.14.1.32 п.14.1 ст.14 ПК України відповідальне зберігання - господарська операція, що здійснюється платником податків і передбачає передачу згідно з договорами схову матеріальних цінностей на зберігання іншій фізичній чи юридичній особі без права використання у господарському обороті такої особи з подальшим поверненням таких матеріальних цінностей платнику податків без зміни якісних або кількісних характеристик.

Пунктом 196.1 ст. 196 Податкового кодексу України передбачено, що не є об`єктом оподаткування операції з: передачі майна у схов (відповідальне зберігання), у концесію, а також у лізинг (оренду), крім передачі у фінансовий лізинг (пп. 196.1.2 Кодексу).

Крім того, за змістом пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Отже, наведені норми дають підстави для висновку, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання за товарами, під час придбання яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, або в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу.

Однак, з огляду на те, що спірний товар, придбаний у контрагентів, був переданий на відповідальне зберігання їх постачальникам, що підтверджується належними і допустимими доказами, висновки відповідача про те, що відсутність товарів на складах підприємства в момент інвентаризації свідчить про нездійснення господарської діяльності, є необґрунтованими. Суд звертає увагу, що за своєю сутністю передача товару на відповідальне зберігання не означає, що товар розпочинає використовуватись не в господарській діяльності або в неоподатковуваних операціях, адже, виходячи з природи договору зберігання, право власності на майно (товар) до зберігача не передається, майно (товар) повертається без зміни якісних або кількісних характеристик, а напрям використання майна (товару), що зберігається, не змінюється; в подальшому майно може бути використано в оподатковуваних операціях.

Враховуючи наведене, суд вважає, що ПП «Семенівська мануфактура» не було занижено податкові зобов`язання по взаємовідносинам з ПП «АЗЧ Постач» та ТОВ «Альтернатів Енерджі Сорсес Компані».

Щодо списання ПП «Семенівська мануфактура» суми безнадійної заборгованості з контрагентами ТОВ «Семенівська взуттєва фабрика» та ПП ТПК «Спецпостач» і необхідності коригування суми податку на додану вартість та реєстрації в Державному реєстрі податкових накладних відповідних розрахунків коригування, суд зазначає таке.

На сторінці 23 акту перевірки ГУДФС у Чернігівській області зазначено, що ПП «Семенівська мануфактура» списано та віднесено в дохід суми наступної безнадійної кредиторської заборгованості по операціям з придбання товарів без коригування (зменшення податкового кредиту):

- ТОВ «Семенівська взуттєва фабрика» (податковий номер 33198154) 107 274,22 грн., у т.ч. ПДВ 17 879,00 грн., придбання матеріалів, дата виникнення заборгованості 27.05.2014. Підприємством сума заборгованості списана в дохід на підставі бухгалтерської довідки в грудні 2017 року. ТОВ «Семенівська взуттєва фабрика» декларації з ПДВ надає з прочерками з червня 2016 року, господарську діяльність не здійснює.

- ПП ТПК «Спецпостач» (податковий номер 35970565) 2 625 895,07 грн., в т.ч. ПДВ 437 649,00 грн. ПП «Семенівська мануфактура» придбала матеріали для виготовлення спецвзуття, дата виникнення заборгованості 29.10.2015. Підприємством сума заборгованості списана в дохід на підставі бухгалтерської довідки в грудні 2016 року. ПП ТПК «Спецпостач» станом на грудень 2016 мало стан 16 (ліквідовано), остання звітність подана підприємством за червень 2014 року. Ліквідовано у 2016 році ухвалою Господарського суду Полтавської області.

З аналізу наведеного вбачається, що за наслідками перевірки вказаних операцій, контролюючий орган дійшов висновку про придбання ПП «Семенівська мануфактура» у вказаних контрагентів матеріалів для здійснення господарської діяльності, а заборгованість по взаємовідносинам з ТОВ «Семенівська взуттєва фабрика» та ПП ТПК «Спецпостач» є безнадійною.

Разом з тим, суд звертає увагу, що пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Згідно із пп.14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.

Визнання та класифікація доходу: дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

На субрахунку 717 «Дохід від списання кредиторської заборгованості» узагальнюється інформація про доходи від списання кредиторської заборгованості, що виникла в ході операційного циклу по закінченні строку позовної давності.

Таким чином, відповідно до приписів чинного законодавства України в разі існування безнадійної кредиторської заборгованості, строк позовної давності якої сплив, «підприємство боржник» повинно віднести суму простроченої кредиторської заборгованості лише до своїх доходів.

Податковим кодексом України не передбачено, що в даному випадку «підприємство боржник» зобов`язано коригувати податок на додану вартість, оскільки відповідно до приписів ст. 201 Податкового кодексу України дане право надано виключно постачальнику товарів/послуг, а не покупцю таких товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

У свою чергу, у пп. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України дано визначення поняттю безоплатно надані товари, роботи, послуги. Це: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Однак, із наданих суду доказів встановлено, що господарські операції позивача з ТОВ «Семенівська взуттєва фабрика» та ПП ТПК «Спецпостач» не відповідають наведеним критеріям.

Пунктом 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Отже, з приписів п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України вбачається, що платник податку повинен збільшити зобов`язання з податку на додану вартість виключно у випадку, якщо товари та послуги, передбаченні статтями 196 та 197 Податкового кодексу України та в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, почали використовуватися в господарській діяльності такого платника податку.

Пунктом 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України не передбачено збільшення податкового зобов`язання у випадку списання безнадійної кредиторської заборгованості та безоплатно отриманого товару.

Також суд звертає увагу, що господарські операції між ПП «Семенівська мануфактура» та ТОВ «Семенівська взуттєва фабрика» і ПП ТПК «Спецпостач» не підпадають під операції, зазначені в статтях 196, 197 Податкового кодексу України, що підтверджується викладеним в акті перевірки. Посилання ж відповідача на п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, як на норму яка регулює безоплатно отриманий товар, є необґрунтованим, оскільки даний пункт встановлює виключно умови формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Так, в п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України установлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платникові податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди, почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто, даним пунктом регулюються питання виключно умови формування податкового кредиту з податку на додану вартість та не встановлено особливостей, пов`язаних з безоплатно отриманим товаром, на що вказує відповідач.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 01.02.2019 № 0, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.12.2016 між позивачем та ООО СП «AISHA HOME TEXTILE» (Республіка Узбекистан) було укладено контракт №19/12-ЕХ (а.с. 59-64 т.1), відповідно до якого ООО СП «AISHA HOME TEXTILE» (продавець) продає рушник махровий (номенклатура, кількість, ціна визначаються сторонами у специфікаціях), а позивач (покупець) купує даний товар та оплачує його.

Ціна і загальна вартість кожної партії товару вказуються у відповідній специфікації. Загальна сума контракту складає 950 000,00 дол. США і приймається на умовах FCA м. Намаган (Узбекистан) (відповідно ІНКОТЕРМС 2010).

У 2017 році на виконання вказаного контракту продавцем здійснено дві поставки ПП «Семенівська мануфактура» товару, а саме: у лютому 2017 року, на загальну суму 1 873 481,10 грн., та у грудні 2017 року, на загальну суму 1 988 210,15 грн., що підтверджується митними деклараціями ІМ 40 ТН №807100000/2017/006362 від 21.02.2017, ІМ 40 ДТ №UА807170/2017/303199 від 21.03.2017, комерційним інвойсом №6 від 06.02.2017, сертифікатом про проходження товару форми СТ-1 №UZUA70900186 від 06.02.2017, митною декларацією ІМ 40 ДЕ №UА807170/2017/351005 від 29.12.2017, комерційним інвойсом (коригувальний) №70 від 04.12.2017, сертифікатом про проходження товару форми СТ-1 №UZUA70903151 від 23.12.2017 (а.с. 65-69, 103-108 т.1). Загальна сума імпорту склала 3 861 691,25 грн.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Різниці, що виникають при здійсненні фінансових операцій, на які збільшується фінансовий результат податкового (звітного) періоду, визначено п. 140.5 ст. 140 Кодексу.

Зокрема, пп. 140.5.4 п. 140.5 ст. 140 Кодексу встановлено, що фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується на суму 30 відсотків вартості товарів, у тому числі необоротних активів, робіт та послуг (крім операцій, зазначених у пункті 140.2 та підпункті 140.5.6 цього пункту, та операцій, визнаних контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу), придбаних у: неприбуткових організацій, внесених до Реєстру неприбуткових установ та організацій на дату такого придбання, крім випадків, коли сума вартості товарів, у тому числі необоротних активів, робіт та послуг, придбаних у таких організацій, сукупно протягом звітного (податкового) року не перевищує 25 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, та крім бюджетних установ і неприбуткової організації, яка є об`єднанням страховиків, якщо участь страховика у такому об`єднанні є умовою проведення діяльності такого страховика відповідно до закону; нерезидентів (у тому числі пов`язаних осіб - нерезидентів), зареєстрованих у державах (на територіях), зазначених у підпункті 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 цього Кодексу.

Вимоги цього підпункту не застосовуються платником податку, якщо операція не є контрольованою та сума таких витрат підтверджується платником податку за цінами, визначеними за принципом "витягнутої руки", відповідно до процедури, встановленої статтею 39 цього Кодексу, але без подання звіту.

При цьому якщо ціна придбання товарів, у тому числі необоротних активів (крім активів з права користування за договорами оренди), робіт та послуг перевищує їх ціну, визначену за принципом "витягнутої руки" відповідно до процедури, встановленої статтею 39 цього Кодексу, коригування фінансового результату до оподаткування здійснюється на розмір різниці між вартістю придбання та вартістю, визначеною виходячи з рівня ціни, визначеної за принципом "витягнутої руки".

Відповідно до пп. 39.1.2 п. 39.1 ст. 39 Податкового кодексу України обсяг оподатковуваного прибутку, отриманого платником податку, який бере участь в одній чи більше контрольованих операціях, вважається таким, що відповідає принципу витягнутої руки, якщо умови зазначених операцій не відрізняються від умов, що застосовуються між непов`язаними особами у співставних неконтрольованих операціях.

Системний аналіз наведених норм права дозволяє зробити висновок, що платник податків, придбавши товари у нерезидентів (у тому числі пов`язаних осіб - нерезидентів), зареєстрованих у державах (на територіях), зазначених у підпункті 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 цього Кодексу, зобов`язаний збільшити фінансовий результат податкового (звітного) періоду на суму 30 відсотків вартості товарів, якщо операція не є контрольованою та сума таких витрат не підтверджується платником податку за цінами, визначеними за принципом "витягнутої руки".

Разом з тим, відповідно до пп. 39.2.1.1 ,п. 39.2 ст. 39 Податкового кодексу України контрольованими операціями є господарські операції, що здійснюються з нерезидентами, які не сплачують податок на прибуток (корпоративний податок), у тому числі з доходів, отриманих за межами держави реєстрації таких нерезидентів, та/або не є податковими резидентами держави, в якій вони зареєстровані як юридичні особи. Перелік організаційно-правових форм таких нерезидентів в розрізі держав (територій) затверджується Кабінетом Міністрів України.

16.09.2015 розпорядженням Кабінету міністрів України №977-р «Про затвердження переліку держав (територій), які відповідають критеріям, установленим підпунктом 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України» Республіка Узбекистан була включена до переліку держав (територій), які відповідають критеріям, установленим підпунктом 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України.

Згідно пп. 39.2.1.7 п. 39.2 ст. 39 Податкового кодексу України господарські операції, передбачені підпунктами 39.2.1.1 - 39.2.1.3 і 39.2.1.5 підпункту 39.2.1 цього пункту, визнаються контрольованими, якщо одночасно виконуються такі умови:

річний дохід платника податків від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 150 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік;

обсяг таких господарських операцій платника податків з кожним контрагентом, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 10 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік.

Враховуючи, що господарські операції між ПП «Семенівська мануфактура» та ООО СП «AISHA HOME TEXTILE» за 2017 рік проведені на загальну суму 3 861 691,25 грн., тому відповідно до вищевказаних приписів Податкового кодексу України дані господарські операції є неконтрольованими, що також не заперечується відповідачем як у відзиві на позов, так і акті перевірки (стор. 8).

За наведених обставин, відповідність вартості товару цінам, визначеним за принципом "витягнутої руки", становить предмет доказування для цілей вирішення питання про необхідність збільшення ПП «Семенівська мануфактура» фінансового результату до оподаткування звітного податкового періоду на суму 30% вартості товарів.

Разом з тим, відповідно до пп. 39.2.1.8 п. 39.2 ст. 39 Податкового кодексу України, господарські операції відповідають принципу «витягнутої руки», зокрема, якщо є висновок оцінки про вартість товару.

ПП «Семенівська мануфактура» надано звіти про оцінку майна:

№05-07/02/32 від 21.02.2017, яким підтверджено, що на дату поставки рушник махровий 40*70 коштує 0,57 доларів США за одиницю, рушник махровий 50*90 коштує 0,92 доларів США за одиницю, рушник махровий 70*140 коштує 2,01 доларів США за одиницю, що відповідає контрактній ціні товару (а.с. 109-136 т.1);

№05-08/06/28 від 29.12.2017, яким підтверджено, що на дату поставки тканини махрової (ширина 220 см) коштує 5,25 доларів США за 1 кг, тканини махрової (ширина 150 см) коштує 5,25 доларів США за 1 кг, тканини вафельної (ширина 220 см) коштує 4,94 доларів США за 1 кг (а.с. 70-102 т.1).

Особи, які здійснювали оцінку товару зареєстровані у встановленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 100-102, 134-136 т.1).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України від 12.07.2001 № 2658-ІІІ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Частиною першою ст. 12 вказаного Закону встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 189 Господарського кодексу України від 16.01.2003 № 436-ІV (далі ГК України) ціна є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

Статтею 190 ГК України передбачено, що вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни.

Вільні ціни визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб`єкта господарювання.

Отже, висновок експерта по своїй суті є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача щодо визначення вартості об`єкта оцінювання.

Щодо посилання представника відповідача у відзиві на той факт, що звіти про оцінку не відповідають вимогам пп. 39.3.1 п.39.3 ст.39 Податкового кодексу України, суд зазначає, що даний пункт Податкового кодексу України застосовується виключно у разі, якщо операції не відповідають умовам визначеним п.п.39.2.1.8 п.39.2 ст.39 Податкового кодексу України.

Господарські операції між позивачем та ООО СП «AISHA HOME TEXTILE» та ПП «Семенівська мануфактура» не є контрольованими та підпадають під дію пп. 39.2.1.8 п. 39.2 ст. 39 Податкового кодексу України.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно із пп.14.1.71 п.14.1 ст.14 ПК України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Обсяг господарської операції ПП «Семенівська мануфактура» з ООО СП «AISHA HOME TEXTILE» не перевищує 10 мільйонів за відповідний податковий (звітний) рік, є неконтрольованою, отже у податкового органу не було правових підстав для висновку про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, що стосується трансферного ціноутворення з вказаним контрагентом-нерезидентом.

Договірна ціна є звичайною ціною та є ринковою ціною, якщо іншого не доведено передбаченими Податковим кодексом України методами визначення звичайної ціни, і такий обов`язок щодо доведення покладено саме на контролюючий орган.

З огляду на вищевказане, господарські операції між ПП «Семенівська мануфактура» та ООО СП «AISHA HOME TEXTILE» за 2017 рік відповідають принципу «витягнутої руки», а тому до них не застосовується пп. 140.5.4 п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, підстави винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги ПП «Семенівська мануфактура» слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства «Семенівська мануфактура» до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 01.02.2019 №0, №0, №0 та №0.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на користь Приватного підприємства «Семенівська мануфактура» судовий збір в розмірі 19 210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII ''Перехідні положення'' Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 25 червня 2020 року.

Позивач: Приватне підприємство «Семенівська мануфактура» (, вул. Червона площа, буд. 20, м. Семенівка, Семенівський район, Чернігівська область,15400).

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області (, вул. Реміснича, буд. 11, м. Чернігів, 14000).

Суддя С.В. Бородавкіна