Справа № 420/2951/20
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2951/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.,

при секретарі: Казарян С.Б.

сторін:

позивач: Шиєнков Я.Є. (представник за ордером)

відповідач: Джумига Є.Ю. (представник за довіреністю)

Охотніков В.В. (представник)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання відповідача про закриття провадження у справі,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ТОВ «СТРОЙТЕХСНАБ» до Чорноморської міської ради Одеської області, в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Чорноморської міської ради Одеської області №481-VII від 12.09.2019 р. про надання згоди на безоплатне прийняття до комунальної власності внутрішньоквартальних мереж водопостачання та водовідведення.

Ухвалою суду від 27.04.2020 р. відкрито провадження по справі та визначено, що справа буде розглядатись за правилами загального позовного провадження; призначено судове засідання по справі на 26.05.2020р.

Ухвалою суду від 26.05.2020р., яка занесена до протоколу судового засідання, у судовому засіданні оголошено перерву до 23.06.2020 р.

22.05.2020р. (вх. № ЕП/7473/20) від Чорноморської міської ради Одеської області надійшло клопотання, в якому останній просить закрити провадження.

В обґрунтування клопотання зазначено, що спірні відносини між сторонами мають ознаки приватно-правових, а не публічно-правових та повинні розглядатися в порядку господарського судочинства. Позовна вимога щодо визнання протиправним та скасування рішення Чорноморської міської ради Одеської області №481-VII від 12.09.2019 р. про надання згоди на безоплатне прийняття до комунальної власності внутрішньоквартальних мереж водопостачання та водовідведення є похідною від вимоги у приватно-правовому спорі щодо визнання за ТОВ «СТРОЙТЕХСНАБ» права власності на мережі водопостачання та водовідведення. Висновки щодо відсутності у ТОВ «СТРОЙТЕХСНАБ» документів, підтверджуючих право власності на мережі водопостачання та водовідведення, зроблені Господарським судом Одеської області у рішенні від 01.10.2018р. у справі № 916/986/18 та Одеським апеляційним господарським судом у постанові від 01.11.2017р. у справі № 916/1362/17. Відтак, посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду України, висловлену у постанові від 30.01.2020р. по справі №817/623/18, відповідач зазначив, що згідно п.1 ч.1 ст. 170 КАС України позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Представник позивача заперечував проти закриття провадження у справі.

Представники відповідача в судовому засіданні підтримали заявлене клопотання

Розглянувши клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, заслухавши думку учасників справи, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення останнього, з таких підстав.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ст.3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно п.1 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За приписами ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п. 7 ч.1 ст.4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Об`єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим засадам.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 5 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, іншим суб`єктом при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. Однак, оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірного майна має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції.

Судом встановлено, що рішенням Чорноморської міської ради Одеської області №481-VII від 12.09.2019 р. надано згоду на безоплатне прийняття до комунальної власності Чорноморської територіальної громади в особі Чорноморської міської ради Одеської області частини внутрішньо квартальних мереж водопостачання, які є об`єктом інженерної інфраструктури багатоквартирних будинків та водовідведення, що знаходяться у 13-му мікрорайоні міста Чорноморськ (а.с. 6-7).

Суд враховує, що оскаржуваним рішенням надано згоду на безоплатне прийняття до комунальної власності майна, яке, за твердженнями позивача, належить йому на праві приватної власності.

Так, на думку позивача, оскаржуване рішення грубо порушує конституційне право на власність ТОВ «СТРОЙТЕХСНАБ», тобто вважає, що зазначеним рішенням фактично Чорноморська міська рада Одеської області забрала інженерні мережі з водопостачання та водовідведення, які належать на праві приватної власності ТОВ «СТРОЙТЕХСНАБ», незважаючи на відсутність в останнього намірів передавати свої інженерні мережі на баланс міста.

Суд звертає увагу, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели дії органів державної влади, місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб.

Подібна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 р. у справі № 805/4506/16-а, від 27.06.2018 р. у справі № 815/6945/16, постанові Верховного Суду від 24.04.2019 р. у справі №826/6396/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.2 ЦК України визначено, що учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Згідно зі ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Частиною 5 цієї статті визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Стаття ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно зі ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За правилами п.6 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із ч. 1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхньої посадової або службової особи, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Аналогічну правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06.05.2020 р. у справі справа № 826/24892/15.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, іншим суб`єктом при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. Однак, оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірного майна має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції.

Як встановлено та підтверджено матеріалами справи, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом до Чорноморської міської ради Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення Чорноморської міської ради Одеської області №481-VII від 12.09.2019 р., яким надано згоду на безоплатне прийняття до комунальної власності Чорноморської територіальної громади в особі Чорноморської міської ради Одеської області частини внутрішньо квартальних мереж водопостачання, які є об`єктом інженерної інфраструктури багатоквартирних будинків та водовідведення, що знаходяться у 13-му мікрорайоні міста Чорноморська, вважаючи що його протиправно позбавлено права власності на майно (інженерні мережі з водопостачання та водовідведення).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Чорноморська міська рада Одеської області зверталась до господарського суду Одеської області з позовом до ТОВ "СТРОЙТЕХСНАБ" про визнання права власності частини внутрішньоприбудинкових мереж водопостачання та водовідведення, що знаходяться у 13-му мікрорайоні міста Чорноморськ та позначені в акті приймання передачі, за Чорноморською територіальною громадою в особі Чорноморської міської ради Одеської області, в задоволенні якого рішенням Господарського суду Одеської області від 01.10.2018р. у справі № 916/986/18 було відмовлено.

При цьому, зазначеним рішенням Господарського суду Одеської області від 01.10.2018р. у справі № 916/986/18 та постановою Одеського апеляційного Господарського суду від 01.11.2017 р. по справі №916/1362/17 встановлено відсутність доказів підтвердження статусу ТОВ "СТРОЙТЕХСНАБ" як власника майна, яке було передано в управління ТОВ "Компанія ЕЛІТКОМСЕРВІС", або документів, які б підтверджували право розпорядження зазначеним майном.

Таких доказів позивачем не подано і в межах цієї справи. Так, матеріали справи не містять доказів на підтвердження права власності ТОВ "СТРОЙТЕХСНАБ" на майно (інженерні мережі з водопостачання та водовідведення), а лише наявні відповідні твердження у позові щодо належності майна позивачу на праві приватної власності з посиланням на приписи ЦК України.

Отже, позивач порушення своїх прав вбачає у наслідках, які спричинені рішенням Чорноморської міської ради Одеської області №481-VII від 12.09.2019 р. про надання згоди на безоплатне прийняття до комунальної власності внутрішньоквартальних мереж водопостачання та водовідведення, які він вважає неправомірними, і ці наслідки, на його думку, призвели до зміни/припинення його цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, відтак визнання незаконним (протиправним) такого рішення є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Критеріями відмежування справ цивільної (господарської) юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору.

Оскільки позовні вимоги заявлено ТОВ «СТРОЙТЕХСНАБ» на захист порушеного, на його думку, права власності на майно, є підстави вважати, що у даній справі позивачем фактично оскаржується правомірність набуття права власності на вказані об`єкти відповідачем, відтак, цей спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися судами за правилами ГПК України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що цей спір не є публічно-правовим, а в силу наведених приписів п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України має вирішуватися судами за правилами господарського судочинства.

За таких обставин суд вважає, що у даних правовідносинах передує невирішений спір про право. Відтак, даний спір не є публічно-правовим, а тому не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Відтак, справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за правилами господарського судочинства.

Розгляд цієї справи за правилами адміністративного судочинства не відповідав би принципу ефективного судочинства як важливому елементу верховенства права.

За приписами ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Закріплене у вказаній нормі «право на суд» разом із правом на доступ до суду складають єдине ціле (mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom») від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36).

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Крім того, Європейський суд з прав людини у пункті 44 Рішення від 25 лютого 1993 року у справі «Доббертен проти Франції» зазначив, що частина перша статті 6 Конвенції змушує держав-учасниць організувати їх судову систему в такий спосіб, щоб кожен з їх судів і трибуналів виконував функції, притаманні відповідній судовій установі (Dobbertin v. France, заява № 88/1991/340/413).

У п. 24 рішення в справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі "Занд проти Австрії" від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…) 2. З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи, що даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Згідно ст.239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п.1 ч.1 ст.238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 238, ст.ст. 243, 248, 295, 297 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання представника відповідача від 22.05.2020р. (вх. № ЕП/7473/20) про закриття провадження у справі, - задовольнити.

Закрити провадження у справі № 420/2951/20 за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «СТРОЙТЕХСНАБ» (68000, Одеська обл. м. Чорноморськ, вул. Данченка, 1-А, кв. 53; ) до Чорноморської міської ради Одеської області (68003, Одеська обл., м. Чорноморськ, просп. Миру, 33; ) про визнання протиправним та скасування рішення Чорноморської міської ради Одеської області №481-VII від 12.09.2019 р.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч.2 ст. 239 КАС України).

Роз`яснити позивачу, що даний спір належить розглядати в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили у строки, визначені ст.256 КАС України, та може бути оскаржена у відповідності до ст.ст. 295, 297 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 25.06.2020р.

Суддя Г.П. Самойлюк