Справа № 400/112/19
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2020-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 червня 2020 р. № 400/112/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Брагаря В.С., за участю секретаря судового засідання Задніпрянець М.Б., розглянув за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2

третя особа:Міністерство оборони України, Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, 03168

про:відшкодування моральної шкоди в сумі 200000,00 грн.,

За участю:
позивача: ОСОБА_1 ;

представника відповідача: Головко І.Д.;

представника третьої особи: Саламатіна О.В.

ОСОБА_1 (далі позивача) звернувся до адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) з вимогами (з урахуванням збільшення розміру позовних вимог) зобов`язання відповідача виплатити йому недоплачену суму грошового забезпечення в розмірі 44322 грн. та відшкодування моральної шкоди в сумі 200 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час проходження служби у Збройних Силах України до нього безпідставно було застосовано матеріальну відповідальність, у зв`язку з чим позивачу було зменшено грошове забезпечення в розмірі 44322,00 грн. Також позивач зазначає, що діями відповідача йому була спричинена моральна шкода, що призвела до загострення хвороби.

Відповідач надав суду відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки доводи позивача не відповідають дійсності.

Ухвалою від 15.01.2019 року Миколаївським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 25.03.2019 року суд ухвалив розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначив підготовче судове засідання на 24.04.2019 року.

Ухвалою суду від 15.05.2019 р. залучено до участі у справі 400/112/19 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Міністерство оборони України

Ухвалою суду від 18.10.2019 р. зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду по справі № 400/3371/19.

Ухвалою суду від 04.03.2020 р. поновлено провадження у справі 400/112/19.

Ухвалою від 17.06.2020 р. суд закрив провадження у справі в частині виплатити недоплаченої суми грошового забезпечення в розмірі 44322 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача та третьої особи у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, просили в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд, -

ВСТАНОВИВ:
Під час проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 до позивача було застосовано матеріальну відповідальність, а саме відповідно до п. 9 наказу командира військової частини пп НОМЕР_2 від 19.02.2016р. № 379 «Про результати службового розслідування за фактом втрати 12.01.2016р. зброї лейтенанта ОСОБА_2 »; п. 5, 8 наказу командира військової частини пп НОМЕР_2 від 24.02.2016р. №410 «За результатами службового, розслідування за фактом нестачі зброї, виявленого 0,1.02.2016р.»; п. 8 наказу командира військової частини пп НОМЕР_2 від 25.02.2016р. №419 «За результатами службового розслідування за фактом нестачі зброї, виявленого 17.02.2016р.»; п. 4, 7 наказу командира військової частини пп НОМЕР_2 від 10.06.2016р. №1150 «Про результати службового розслідування за фактом нестачі зброї»; п. 4, 7 наказу командира військової частини пп НОМЕР_2 від 13.12.2016р. №2470 «За результатами службового розслідування за фактом не здачі зброї АПС № АП 1548к на склад РАО»; п. 14 наказу командира військової частини пп НОМЕР_2 від 20.12.2016р. №2553 «Про підсумки проведення службового розслідування за фактом втрати стрілецької зброї у взводі снайперів»; п. 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.12.2018р. №2668 «Про підсумки проведення- службового розслідування за результатами аудиту відповідності діяльності служби ракетно -артилерійського озброєння в 2018 році»; п. 2 параграфу 3 наказу командира військової частини пп НОМЕР_2 від 03.03.2016р. №64; підпункт 1 п. 3.1.9 параграфу 3 наказу командира військової частини пп НОМЕР_2 від 03.01.2017р. №4; п. 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.06.2018р. №246-АГ «Про порядок накладення дисциплінарних стягнень військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 »; п. 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.08.2018р. №360 «Про порядок виплати премій військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , за липень 2018»; п. 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2018 р. №454 «Про порядок виплати премії військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за вересень 2018», у зв`язку з чим позивачу було зменшено грошове забезпечення в рахунок відшкодування нанесених державі збитків в розмірі 39901,52 грн.

Позивач вважаючи, що йому безпідставно зменшено грошове забезпечення, звернувся до суду з цим позовом.

Як вже зазначалось, ухвалою суду від 17.06.2020 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача виплатити йому недоплачену суму грошового забезпечення в розмірі 44322 грн. на підставі пункту 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки судом встановлено, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 у справі №400/3371/19, вирішено скасувати оскаржувані пункти наказів та стягнути з військової частини НОМЕР_1 протиправно утримане у період з червня 2016 р. по січень 2019 р. грошове забезпечення в рахунок відшкодування нанесених державі збитків у сумі 39901,52 грн.

З огляду на наведене, судом розглядається решта позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04, п.64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішенні порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

При цьому відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, має на меті, як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчинення суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому, зокрема, шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання своїх функцій, спрямованих на інтереси людини.

Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п.2 ч.2 ст.23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п.4 ч.2 ст.23 ЦК України).

Згідно з ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Положеннями п.6 ч.1 ст.5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 р. у справі № 464/3789/17. Зокрема, в зазначеній постанові Верховний Суд зазначив, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження це емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п.56).

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач стверджує, що протиправні дії відповідача, а саме безпідставне притягнення його до матеріальної відповідальності та утримане у період з червня 2016 р. по січень 2019р. грошове забезпечення, викликали у нього сильні душевні хвилювання, внаслідок чого значно погіршився стан його здоров`я та призвело до загострення хвороби (копія свідоцтва про хворбу).

Зважаючи на встановлене судом порушення військовою частиною прав позивача, суд погоджується з доводами позивача про наявність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст.ст.3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень (відповідача) покладається обов`язок спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем.

У справі, що розглядається, відповідач не довів, що його тривала протиправна поведінка не викликала у позивача психічне напруження у зв`язку з необхідністю захисту своїх прав, в тому числі в судовому порядку.

Суд вважає, що позивачем необґрунтовано завищений розмір моральної шкоди 200 000 грн., а тому, враховуючи характер перенесених позивачем моральних страждань, істотність вимушених змін у його життєвих і соціальних стосунках, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що розмір моральної шкоди, яка підлягає до відшкодування позивачу, слід визначити і стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн., а у задоволенні решти компенсації моральної шкоди відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) за участю третьої особи Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) 3 000 грн. (три тисячі гривень 00 копійок) моральної шкоди.

3. У задоволенні решти компенсації моральної шкоди відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі 23 червня 2020 року.

Суддя В. С. Брагар