Справа № 300/827/20
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2020-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2020 р. справа № 300/827/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання до їх вчинення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання неправомірними дій відповідача щодо обчислення страхового стажу за період роботи в місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі у період з 28.07.1982 по 21.10.1991 без врахування права на пільгове обчислення стажу за роботу в таких районах та зобов`язання відповідача здійснити обчислення пільгового страхового стажу позивача за роботу в місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі із розрахунку один рік за один рік і шість місяців відповідно то записів трудової книжки ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивача посилається на те, що відповідач при відмові у призначенні пенсії зарахував до її загального трудового стажу роботу у Тунельних загонах №11 та №22 управління будівництва «Бамтунельбуд» у період з 28.07.1982 по 21.10.1991, однак не врахував того, що ОСОБА_1 має право на пільгове обчислення стажу за час роботи в місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі і відмовив у зарахуванні стажу у вищевказаних підприємствах як пільговий, а саме один з половиною рік за один рік роботи у таких районах. Позивач вказує, що на підтвердження свого пільгового стажу нею було подано до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області трудову книжку, у якій містяться відповідні записи, а також додатково було надано відповідачу довідку Управління будівництва «Бамтунельбуд» 2005 року, довідку Адміністрації селища Северомуйськ №17 від 28.02.2005 та довідки Центрального державного архіву міста Алмати №04-13/721, №04-13/727 від 26.05.2010, довідку ВАТ «Бамтунельбуд» №198 від 24.01.2011 та №1256 від 26.04.2013 про заробітну плату ОСОБА_1 , з яких слідує, що позивач працювала на роботі та щомісяця отримувала заробітну плату, довідку ВАТ «Бамтунельбуд» №1250 та №1255 від 26.04.2013 про місцезнаходження підприємств та їх реорганізацію. Таку відмову у зарахуванні пільгового стажу та, відповідно, у призначенні пенсії позивач вважає протиправною, що зумовило її звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.

У зв`язку із усуненням недоліків позовної заяви, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.05.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 05.06.2020. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечила з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (а.с. 34-39). Просила суд в задоволенні позову відмовити та зазначила, що при поданні документів на призначення пенсії позивачем не подано довідку про направлення на роботу в райони Крайньої Півночі чи строковий трудовий договір на роботу в місцевість, прирівняну до районів Крайньої Півночі, за період роботи з 28.07.1982 по 01.06.1989, та за період з 02.06.1989 р. по 31.12.1990 р., тому підстав для зарахування даного періоду в півтора кратному розмірі немає. Крім того, щодо зарахування періоду стажу після 01.01.1991, представник відповідача вказує, що ні в Тимчасовій угоді від 15.01.1993, ні в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Отже, чинним законодавством не передбачено врахування періодів роботи після 01.01.1991 в пільговому обчисленні. Зазначені обставини, на думку представника відповідача, доводять правомірність дій відповідача.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.01.2020 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви додала трудову книжку, у якій містяться відповідні записи, а також додатково було надано відповідачу довідку Управління будівництва «Бамтунельбуд» 2005 року, довідку Адміністрації селища Северомуйськ №17 від 28.02.2005 та довідки Центрального державного архіву міста Алмати №04-13/721, №04-13/727 від 26.05.2010, довідку ВАТ «Бамтунельбуд» №198 від 24.01.2011 та №1256 від 26.04.2013 про заробітну плату ОСОБА_1 , з яких слідує, що позивач працювала на роботі та щомісяця отримувала заробітну плату, довідку ВАТ «Бамтунельбуд» №1250 та №1255 від 26.04.2013 про місцезнаходження підприємств та їх реорганізацію.

Відповідач рішенням від 03.02.2020 за №205 відмовив у призначенні пенсії (а.с. 16).

Вважаючи таку відмову відповідача щодо незарахування пільгового стажу та, як наслідок, не призначення пенсії позивачу, ОСОБА_1 звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 5 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 за №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій таких пільг: виплату надбавок до заробітної плати, надання додаткових відпусток, можливість об`єднання відпусток, але не більш як за три роки, виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) у разі тимчасової втрати працездатності (статті 1-4).

Статтею 5 названого Указу встановлено надання додаткових пільг, зокрема, зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» скорочено тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960, з п`яти до трьох років.

Також пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 за №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» зазначено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 01.03.1960 зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01.03.1960 - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Отже, відповідно до зазначених нормативно-правових актів, період роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях прирівняних до них, з 01.03.1960 зараховується до стажу роботи в 1,5-кратному розмірі при умові, якщо працівник мав право на пільги, встановлені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Абзацами 1 та 2 підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.05 за №22-1 (далі - Порядок №22-1) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637. За період роботи до 01.01.1991 на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Аналогічні положення були закріплені в статті 15 Кодексу про працю РСФСР від 09.12.1971, що діяли на момент роботи позивача у районах Крайньої Півночі, згідно яких також визначено, що «Трудовой договор (контракт) есть соглашение между трудящимся и предприятием, учреждением и организацией, по котрому трудящийся обязуется выполнять работу по определенной специальности, квалификации или должности с подчинением внутреннему трудовому распорядку, а предприятие, учреждение, организация обязуется выплачивать трудящемуся заработную плату и обеспечивать условия труда, предусмотренные законодательством о труде, коллективным договором и соглашением сторон».

Відповідно до статті 39 цього Кодексу, «Трудовая книжка является основным документом о трудовой деятельности работника».

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до пункту 1.1 «Загальні положення» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Суд також звертає увагу, що пенсійний орган зобов`язаний призначати, здійснювати нарахування пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу, ніж положення постанов Пенсійного Фонду України. Зазначений Закон не передбачає надання первинних документів у разі наявності відомостей про роботу в трудовій книжці.

Як уже судом встановлено, на підтвердження наявності трудового стажу в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі позивач надала відповідачу трудову книжку, згідно якої позивач працювала у період з 28.07.1982 по 01.06.1989 працювала в Тунельному загоні №11 управління будівництва «Бамтунельбуд» на посадах сторожа, няні, виховательки дитячого садка-ясел (а.с. 6).

01.06.1989 на підставі наказу №170к ОСОБА_1 звільнена з роботи у зв`язку із переведенням в Тунельний загін №22. Так, у період з 02.06.1989 по 21.10.1991 позивач працювала в Тунельному загоні №22 управління будівництва «Бамтунельбуд» на посаді вихователя дитячого садка (а.с. 6).

21.10.1991 на підставі наказу №233-к ОСОБА_1 звільнена з роботи у зв`язку із скороченням чисельності працівників (зв. ст. а.с. 6).

Вказані записи у трудовій книжці позивача скріплені підписом вповноваженої особи роботодавця та відповідною печаткою, а також зазначено накази, згідно яких приймалася на роботу та звільнялася у спірний період ОСОБА_1 .

Доказів, які б свідчили про недостовірність таких записів, відповідачем суду не надано, при цьому, відповідач не оскаржує сам факт роботи позивача у спірний період у Тунельних загонах №11 та №22 управління будівництва «Бамтунельбуд», тобто у районах Крайньої Півночі.

Окрім того, позивачем пенсійному органу разом із заявою про призначення пенсії надано інші докази про підтвердження страхового стажу, які також містяться в матеріалах справи, зокрема довідку Управління будівництва «Бамтунельбуд» 2005 року (а.с. 8), довідку Адміністрації селища Северомуйськ №17 від 28.02.2005 (а.с. 9) та довідки Центрального державного архіву міста Алмати №04-13/721, №04-13/727 від 26.05.2010 (а.с. 10, 11), довідку ВАТ «Бамтунельбуд» №198 від 24.01.2011 та №1256 від 26.04.2013 про заробітну плату ОСОБА_1 (а.с. 12, 13), довідку ВАТ «Бамтунельбуд» №1250 та №1255 від 26.04.2013 про місцезнаходження підприємств та їх реорганізацію (а.с. 14, 15).

Відмовляючи у зарахуванні пільгового періоду роботи у Тунельних загонах №11 та №22 управління будівництва «Бамтунельбуд» до стажу роботи в районах Крайньої Півночі та, як наслідок, у призначенні пенсії позивачу, відповідач виходив з того, що позивачем не надано підтвердження наявності строкових трудових угод або ж довідки про направлення на роботу в райони Крайньої Півночі.

Виходячи з наведених вище положень законодавства, пільгове обчислення страхового стажу для призначення пенсії з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців застосовується за періоди роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР.

Системно проаналізувавши наведені вище норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 07.06.2018 по справі №173/637/17, від 03.07.2018 по справі №302/662/17-а, від 25.09.2018 по справі №554/1723/17, від 18.12.2018 по справі №263/13671/16-а, від 10.01.2019 по справі №352/1612/15а.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що періоди роботи позивача з 28.07.1982 по 31.12.1990 включно у районах Крайньої Півночі, а саме у Тунельних загонах №11 та №22 управління будівництва «Бамтунельбуд» підтверджені записами у трудовій книжці ОСОБА_1 , копія якої була надана відповідачу разом із заявою про призначення пенсії та долучена до матеріалів адміністративної справи.

Тобто посилання відповідача на те, що при поданні документів на призначення пенсії позивачем не подано довідку про направлення на роботу в райони Крайньої Півночі чи строкового трудового договору на роботу в місцевість, прирівняну до районів Крайньої Півночі не заслуговують на увагу.

Відповідач достовірність зазначених записів не заперечує.

Як наслідок, згаданий вище період роботи ОСОБА_1 з 28.07.1982 по 31.12.1990 включно у районах Крайньої Півночі підтверджений записами та відповідними відмітками у трудовій книжці позивача та має бути зарахований до стажу останнього з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців (в 1,5-кратному обчисленні).

Щодо періоду стажу після 1991 року, то чинним законодавством не передбачено врахування цих періодів роботи в пільговому обчисленні.

Відповідно до статті 3 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районі, в галузі пенсійного забезпечення від 19.01.1993 при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівнені до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992).

Тобто, вказана Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Проте, ні в зазначеній Тимчасовій угоді від 15.01.1993, ні в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що підстави для зарахування в пільговому обчисленні і стажу роботи позивача після 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях відсутні.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 по справі №676/7065/14-а.

З огляду на вищенаведені обставини, суд дійшов висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 частину сплаченого судового збору в розмірі 1 261,20 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , вул. НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) про визнання неправомірними дій та зобов`язання до їх вчинення, - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) щодо обчислення страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , вул. НОМЕР_1 ) за період роботи в місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі у період з 28.07.1982 по 31.12.1990 включно в Тунельних загонах №11 та №22 управління будівництва «Бамтунельбуд» без врахування права на пільгове обчислення стажу за роботу в таких районах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) зарахувати до пільгового страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , вул. НОМЕР_1 ) її роботу в Тунельних загонах №11 та №22 управління будівництва «Бамтунельбуд», тобто в місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі у період з 28.07.1982 по 31.12.1990 включно із розрахунку один рік за один рік і шість місяців.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. С.Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , вул. НОМЕР_1 ) сплачений ним судовий збір в розмірі 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного судуабо через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.