Справа № 160/4612/20
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2020-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2020 року Справа № 160/4612/20
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кучма К.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
У квітні 2020 року позивач звернулася до адміністративного суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправними дії відповідача, які полягають у не проведенні донарахування (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання з 03.01.2020 року згідно з довідкою ТУ ДСА України в Дніпропетровській області від 04.02.2020 року №Б-с-224 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80% суддівської винагороди судді, яка працює на відповідній посаді за її заявою;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 03.01.2020 року в розмірі 80% суддівської винагороди судді, яка працює на відповідній посаді за її заявою та довідкою ТУ ДСА України в Дніпропетровській області від 04.02.2020 року №Б-с-224 без обмеження його граничного розміру та виплатити заборгованість за цей період з урахуванням раніше проведених виплат.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що їй з 03.01.2020 р. призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 40 358,40 грн. (80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Відповідно до довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 04.02.2020 р. №Б-с-224, станом на 02.01.2020 р. суддівська винагорода, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 121 075,20 грн. 06.02.2020 року вона звернулася до відповідача із заявою про донарахування щомісячного довічного утримання за довідкою про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 04.02.2020 р. №Б-с-224. Своїм листом №0400-0312-8/7345 від 11.03.2020 р. відповідач повідомив про неможливість здійснення такого перерахунку з посиланням на п.22 розділу XII Закону № 1402, відповідно до якого - право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, встановленому цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді щонайменше 3 роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. Позивач вважає такі дії Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області протиправними, оскільки нею виконано всі вимоги Порядку №3-1. Призначення і донарахування щомісячного довічного грошового утримання повинно бути проведено відповідно до вимог Порядку №3-1 та Пункту 25 розділу XII Прикінцевих та Перехідних положень Закону №1402-VIІІ (у редакції на момент виникнення спірних взаємовідносин та подачі заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання), з урахуванням довідки від 04.02.2020 р. №Б-с-224.
Ухвалою суду від 29.04.2020 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, в порядку ст.263 КАС України.
До суду 25.05.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивачу призначено довічне грошове утримання суддів відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 03.01.2020 р. згідно особистої заяви від 03.01.2020 р. та наданого пакету документів. Розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання. Для призначення пенсії позивач надала довідку про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці, видану ТУ ДСА України в Дніпропетровській області від 03.01.2020 р. №Б-с-10. Згідно з наданою довідкою, виданої станом на 03.01.2020 р., посадовий оклад позивача, судді Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу склав 31 540 грн. (2 102 грн. (прожитковий мінімум) х 15, без додаткових коефіцієнтів), доплата за вислугу років 18 918 грн. Всього за довідкою суддівська винагорода складає 50 448 грн. Таким чином, оскільки позивач не проходила кваліфікаційного оцінювання її посадовий оклад було встановлено у розмірі 15 прожиткових мінімумів, для працездатних осіб, встановлених на 2020 рік (2 102 грн.). Розмір призначеного щомісячного довічного грошового утримання склав 40 358,40 грн. (80% від суддівської винагороди). Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області вважає, що під час прийняття рішень керувалося нормами чинного законодавства, а тому просило на підставі вищевикладеного, відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Керуючись приписами ст.263 КАС України, суд ухвалив розглянути адміністративну справу без повідомлення учасників справи, у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві та у письмових запереченнях, позицію відповідача, викладену у відзиві на позов, дослідивши письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Вищої ради правосуддя від 12.12.2019 р. №3446/0/15-19 звільнено ОСОБА_1 з посади судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у відставку.
На підставі наказу Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.01.2020 р. №1-к ОСОБА_1 відраховано зі штату Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з 02.01.2020 р.
Державною судовою адміністрацією України на адресу голів апеляційних, апеляційних спеціалізованих, місцевих спеціалізованих судів та начальників територіальних управлінь ДСА України направлено лист від 11.01.2020 року щодо тимчасових штатних розписів.
В даному листі, зокрема зазначено, що з метою виплати суддівської винагороди та оплати праці працівників суду та установ системи правосуддя відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" та Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон) необхідно затвердити "Тимчасові штатні розписи з 01.01.2020". Штатні розписи на 2020 рік будуть затверджуватись після прийняття Кабінетом Міністрів України постанови, яка затвердить Схему посадових окладів із визначенням коефіцієнтів для державних службовців судів, органів та установ системи правосуддя за групами оплати праці на 2020 рік. Базовий розмір посадового окладу судді встановлений частиною третьою статті 135 Закону.
В подальшому, позивачем, після затвердження Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області нових штатних розписів, було отримано довідку від 04.02.2020 р. №Б-с-224 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання, як судді, яка працює на відповідній посаді.
Відповідно до довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 04.02.2020 р. №Б-с-224, станом на 02.01.2020 р. суддівська винагорода позивачу, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 121 075,20 грн.
06.02.2020 року позивач, в межах тримісячного строку з моменту подання первинної заяви, звернувся до відповідача з заявою про донарахування щомісячного довічного утримання за довідкою про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 04.02.2020 р. №Б-с-224.
Листом №0400-0312-8/7345 від 11.03.2020 р. відповідач повідомив позивача про неможливість здійснення такого перерахунку з посиланням на п.22 розділу XII Закону №1402, відповідно до якого - право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, встановленому цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді щонайменше 3 роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Організація судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд регулюється Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 р. №1402-VІІІ (далі - Закон №1402-VІІІ).
Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить, зокрема, судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Згідно з частиною першої статті 142 Закону № 1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.
Відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Разом з тим, Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону №1402-VIII передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Так, підпунктом 1 пункту 24 розділу XII Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 1402-VІІІ встановлено, що розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, для судді місцевого суду становить: з 1 січня 2017 року - 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; з 1 січня 2018 року: - 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; з 1 січня 2019 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; з 1 січня 2020 року: - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16.10.2019 р. №193-ІХ, яке набрало чинності 07.11.2019 р., виключено п.22, 23 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).
Пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та Перехідних положень Закону №1402-VIII (у редакції на момент виникнення спірних взаємовідносин та подачі заяви разом із довідкою від 04.02.2020 р.) встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
Так, згідно з розрахунком Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу щодо стажу судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивач: з 08.02.1994 р. по 26.10.1994 р. працювала юрисконсультом 1 категорії Відділення республіканського акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна» в м.П`ятихатки Дніпропетровської області; з 27.10.1994 р. по 08.02.1997 р. працювала головним юрисконсультом Відділення республіканського акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна» в м.П`ятихатки Дніпропетровської області; з 25.11.2002 р. по 28.03.2004 р. суддею П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області; з 29.03.2004 р. по 13.04.2014 р. суддею Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області; з 14.04.2014 р. по 27.03.2015 р. суддею Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області (в той же час перебувала на адміністративній посаді заступник голови Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області); з 28.03.2015 р. по 02.01.2020 р. суддею Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Досліджуючи правове поняття "щомісячне довічне грошове утримання судді", Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 р. №18-рп/2011, вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячне грошове утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці сплачує Пенсійний фонд України за рахунок Державного бюджету, діючому судді виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказує про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, а також у рішенні № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року.
Таким чином, враховуючи, що суддівській стаж позивача на час виходу у відставку 02.01.2020 року складав 20 роки 0 місяців 8 дні, розмір її щомісячного довічного грошового утримання складає 80% заробітної плати (суддівської винагороди) працюючого на відповідній посаді судді без обмеження граничного, максимального розміру.
Відповідно до п.п.22-25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №1402 (у Редакції до 01.01.2020):
Право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст.529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).
До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).
Розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить:
1) з 1 січня 2017 року:
а) для судді місцевого суду - 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
в) для судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
2) з 1 січня 2018 року:
а) для судді місцевого суду - 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
3) з 1 січня 2019 року:
а) для судді місцевого суду - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
4) з 1 січня 2020 року:
а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус судців" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст.132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Таким чином, з 01.01.2020 р. набули чинності положення підпункту 16 пункту 1 розділу І Закону України від 16.10.2019 р. №193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», якими пункти 22 і 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VІІІ виключено.
Таким чином, діючі судді, в тому числі і позивач, яка звільнена у відставку 02.01.2020 р., з 01.01.2020 р. отримують однакову суддівську винагороду, незалежно від проходження кваліфікаційного оцінювання.
Як видно з довідки ТУ ДСА в Дніпропетровській області від 04.02.2020 року №Б-с-224 на момент звільнення суддівська винагорода ОСОБА_1 складає 121 075,20 грн. і позивач у 2020 році отримувала суддівську винагороду та вихідну допомогу у зв`язку з відставкою з розрахунку 121 075,20 грн., а отже саме ця сума повинна братися за основу для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням абз.2 п.25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону чинного на момент призначення цього грошового утримання.
Таким чином, у зв`язку із прийняттям Верховною Радою України Закону України від 16.10.2019 р. №193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», яким виключено пункти 22 і 23 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення в Законі України «Про судоустрій і статус суддів», та яким з 1 січня 2020 року усунуто диференціацію суддів за результатами конкурсу та оцінювання, а усі судді, які працюють на відповідних посадах, з 01.01.2020 р. отримують однакову суддівську винагороду незалежно від проходження ними кваліфікаційного оцінювання, а отже саме з 02.01.2020 р. - з дати виходу у відставку та відрахування позивача зі штату Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у неї виникло право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із суддівської винагороди в розмірі 121075,20 грн.
Разом з тим, відповідно до положень статті 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Відповідно до статті 91 Закону України від 13.07.2017 р. №2136-VІІІ «Про Конституційний Суд України», закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Відповідно до пункту 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020, положення Закону України «Про судоустрій і статус судців» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Отже, дія п.25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402VIII зі змінами - норма на яку посилається у своєму позові позивач, втратила чинність 18 лютого 2020 року.
За таких обставин, станом на час виникнення спірних правовідносин, а саме звернення позивача до відповідача 06.02.2020 року, з заявою про донарахування (перерахунку) щомісячного довічного утримання за довідкою про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці від 04.02.2020 р. №Б-с-224, положення абз.2 п.25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ, були чинними, а отже підлягали застосуванню, тобто діяли правовідносини, які виникли до дати ухвалення рішення Конституційним судом України від 18.02.2020 р. №2-р/2020.
Суд звертає увагу, що Рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 не впливає на спірні правовідносини, оскільки такі виникли до його ухвалення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.
Аналогічної позиці дотримується Верховний Суд, зокрема, у постановах від 23 січня 2019 року у справі № 820/2462/17, від 25 липня 2019 року у справі № 804/3790/17, від 25 липня 2019 року у справі №823/1695/17.
Отже, за змістом статті 152 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати його ухвалення.
Згідно з ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до рішення Конституційного суду України №1/99-рп від 09.02.1999 р. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього. Так, правомірність поведінки особи, зокрема дотримання нею норм законодавства слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент вчинення відповідних дій або бездіяльності такої особи.
З огляду на викладене, Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області, не зробивши донарахування (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання з 03.01.2020 року згідно з довідкою ТУ ДСА в Дніпропетровській області від 04.02.2020 року №Б-с-224 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80% суддівської винагороди судді, яка працює на відповідній посаді за заявою позивача діяло з порушенням норм чинного законодавства.
Згідно з пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи, державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки - "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці".
Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому, у зв`язку із досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
Частиною 1 ст.126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
Згідно з довідкою ТУ ДСА в Дніпропетровській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №Б-с-224 від 04.02.2020 року, розмір суддівської винагороди судді Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу ОСОБА_1 станом на 02.01.2020 року, який враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 121075,20 грн., у тому числі: посадовий оклад 75 672 грн.; доплата за вислугу років 45 403,20 грн.
Матеріалами пенсійної справи підтверджується, та не заперечується відповідачем, що Головним управлінням ПФУ в Дніпропетровській області на даний час проведено відповідний перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі зазначених довідок у розмірі 80%, та здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці лише з 03.01.2020 року, виходячи з розміру суддівської винагороди в розмірі 50 448 грн. на підставі довідки від 03.01.2020 р. №Б-с10.
Частиною 3 ст.141 Закону України Про судоустрій і статус суддів, в редакції від 07.07.2010 року (в редакції викладеній Конституційним Судом України в рішенні №4-рп2016 від 08.06.2016 року) зазначено, що у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Згідно з ч.4 ст.142 Закону №1402-VIII, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Таким чином, жодною з вказаних норм не передбачено, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, проводиться в інший термін, відмінний від проведення перерахунку працюючому на відповідній посаді судді.
Державною судовою адміністрацією України головам апеляційних, апеляційних спеціалізованих, місцевих спеціалізованих судів, начальникам територіальних управлінь Державної судової адміністрації України було розіслано листа від 11.01.2020 року за №11-862/20, про необхідність внесення змін до штатних розписів установ, для проведення перерахунку суддівської винагороди з 01.01.2020 року.
Працюючим суддям, на підставі наведених норм, було здійснено перерахунок грошового утримання саме з 01.01.2020 року.
Відповідно до п.4 розділу II Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання, суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 р. №3-1, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з 1 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.
За приписами статті 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
Частина 1 ст.135 Закону №1402-VIII містить імперативне обмеження, згідно з яким суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці нерозривно пов`язаний із розміром суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Єдиною підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання є зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Враховуючи, що розмір суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді перераховується з дати зміни розміру винагороди, то відповідно і розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці перераховується з відповідної дати.
Частиною 3 статті 22 Конституції України визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до ч.1 ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Згідно з ст.129 Закону України Про судоустрій і статус суддів, суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України Про Конституційний суд та не може визначитися іншими нормативно-правовими актами.
Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013 визнано неконституційними: частину третю, перше, друге, третє речення частини п`ятої ст.138 Закону України Про судоустрій і статус суддів №2453-VІ від 07.07.2010 року у редакції Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08.07.2011 року №3668-VІ; статтю 2 Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08.07.2011 року №3668-VІ в частині поширення її дії на Закон України Про судоустрій і статус суддів №2453-VІ від 07.07.2010 року; абзац другий пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08.07.2011 р. №3668-VІ, зі змісту якого вбачається, що виплата суддям пенсії (щомісячного грошового утримання) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої, третьої ст.42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 р. №1058-ІV та без проведення інших перерахунків, передбачених законодавством.

Положення Закону України Про судоустрій і статус суддів №2453-VІ від 07.07.2010 року, в редакції Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08.07.2011 року №3668-VІ, визнані неконституційними та втратили силу з дня ухвалення Конституційним Судом вказаного рішення.

Законом України Про судоустрій і статус суддів №2453-VІ від 07.07.2010 року встановлена гарантія матеріального забезпечення суддів у відставці, яка не може бути знівельована у зв`язку з тим, що органи влади України не встановили порядку, за яким зазначена гарантія повинна бути дотримана.

Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв`язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

Таким чином, з 03.06.2013 року підтверджено право суддям у відставці на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у разі збільшення матеріального забезпечення працюючих суддів.

Крім того, статус суддів в Україні визначається одним Законом без встановлення пільг для суддів різних юрисдикцій.

Згідно з ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Частиною 3 статті 7 КАС України визначено, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на положення, які зазначені Європейським судом з прав людини по справі Кечко проти України від 8 листопада 2005 року (набрало законної сили 08 лютого 2006 року) поняття власності, яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як майнові права і, таким чином, як власність в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1.

Отже, суд вважає, що відповідач відмовляючи у перерахунку призначеного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки ТУ ДСА України в Дніпропетровській області від 04.02.2020 року №Б-с-224, порушив право власності позивача на щомісячні грошові виплати, в розумінні положення ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме соціальну гарантію незалежності судді, звузивши зміст та обсяг прав, та не врахував вимоги ст.ст.8, 9, 19, 22, 46, 58, 64, 126 Конституції України, Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013.

У рішенні у справі Суханов та Ільченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Отже, суд вважає, що відповідач безпідставно не провів перерахунок довічного грошового утримування судді на підставі довідки ТУ ДСА в Дніпропетровській області від 04.02.2020 року №Б-с-224.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, з метою захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати

відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 03.01.2020 року в розмірі 80% суддівської винагороди судді, яка працює на відповідній посаді за заявою позивача та довідкою ТУ ДСА в Дніпропетровській області від 04.02.2020 року №Б-с-224 без обмеження його граничного розміру та виплатити заборгованість за цей період з урахуванням раніше проведених виплат.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що дану позовну заяву слід задовольнити з викладених вище підстав.

Щодо вимоги позивача - рішення суду в частині виплати їй щомісячного довічного грошового утримання у межах суми стягнення за один місяць за січень 2020 року звернути до негайного виконання, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Так, позивачем в рамках даної адміністративної справи були заявлені вимоги щодо визнання дій відповідача, які полягають у не проведенні донарахування (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання з 03.01.2020 року згідно з довідкою ТУ ДСА в Дніпропетровській області від 04.02.2020 року №Б-с-224 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80% суддівської винагороди судді, яка працює на відповідній посаді за її заявою. Тому на дані правовідносини не розповсюджується вимоги п.1 ч.1 ст.371 КАС України, оскільки суд не вирішував питання про присудження виплати пенсії позивачу у відповідному розмірі.

Щодо вимоги позивача щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у даній справі суб`єктом владних повноважень Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області шляхом зобов`язання подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду.

На теперішній час, суд не знаходить підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень, враховуючи, що у суду не має достатніх підстав вважати, що відповідач буде перешкоджати його виконанню або ухилятися від цього, після набрання рішенням законної сили, тому, у задоволенні цієї вимоги слід позивачу також відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви у розмірі 840,80 грн., що документально підтверджується квитанцією №87335 від 23.04.2020 року, тому враховуючи, що судом задоволено позов, суд присуджує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу.

Частиною 7 ст.139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що між позивачем та адвокатським об`єднанням «Лігел Груп» в особі керуючого партнера ОСОБА_2 було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги №16/04 від 16.04.2020 року.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як видно з додаткової угоди №1 від 16.04.2020 року до договору №16/04 від 16.04.2020 року винагорода становить 15 000 грн.

Згідно з актом прийняття-передачі наданих послуг від 22.04.2020 року, розмір плати, що була нарахована адвокатом за послуги, передбачені договором за звітний період складає 15 000 грн., а саме, було надано наступні послуги: зустріч, консультація, узгодження правової позиції; вивчення законодавства та судової практики по спорам призначення, допризначення, перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці; складання позовної заяви про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії; збір доказів: підготовлення та подання адвокатського запиту до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримання відповіді на нього; збір доказів в електронному «Кабінеті страхувальника» на вебпорталі Пенсійного фонду України.

Рахунком на оплату №14 від 22.04.2020 року підтверджується оплата позивачем у розмірі 15 000 грн. адвокату за надання юридичних послуг.

Згідно з п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

Частиною 5 ст.134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат оцінює рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

За викладених обставин, суд доходить висновку, що оцінка наданої юридичної допомоги саме у розмірі 3 000 грн. є співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а також часом, витраченим адвокатом та обсягом наданих послуг та виконаних робіт, тому суд присуджує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму витрат на професійну правничу допомогу лише у розмірі 3 000 грн.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 134, 139, 241 - 246, 250, 263 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які полягають у не проведенні донарахування (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання з 03.01.2020 року згідно з довідкою Територіального управління державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 04.02.2020 року №Б-с-224 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80% суддівської винагороди судді, яка працює на відповідній посаді за заявою ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 03.01.2020 року в розмірі 80% суддівської винагороди судді, яка працює на відповідній посаді за заявою ОСОБА_1 та довідкою Територіального управління державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 04.02.2020 року №Б-с-224 без обмеження його граничного розміру та виплатити заборгованість за цей період з урахуванням раніше проведених виплат.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул.Набережна Перемоги, 26, м.Дніпро, 49094, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати по справі у розмірі 3 840,80 грн., з яких 840,80 грн. судовий збір та 3 000 грн. витрати на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційної-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Кучма