Справа № 440/2526/20
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/2526/20
Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гіглави О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
18 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України про:
- визнання протиправним та скасування пункту 38 протоколу №37 від 22.03.2019 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби в частині відмови в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 "Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві";
- зобов`язання Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013, як інваліду ІІ групи з 05.12.2018, інвалідність якого настала внаслідок травми, що пов`язана із захистом Батьківщини, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на перше січня календарного року, з урахуванням раніше виплаченої суми, та вжити заходів до її виплати.
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на безпідставність відмови відповідача у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у відповідності до статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" з огляду на зміну групи інвалідності. На переконання позивача, положення абзацу другого частини четвертої зазначеної статті можуть застосовуватись виключно за умови, коли як первісне визначення особі групи інвалідності, так і зміна групи інвалідності мали місце після 01.01.2017.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №440/2526/20, вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а також залучено Полтавський ОВК до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.
Відповідач позов не визнав, у відзиві представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю /а.с. 50-58/. При цьому зазначив, що позивачу ІІ групу інвалідності встановлено понад два роки після визначення третьої групи інвалідності, а тому він не має права на отримання одноразової грошової допомоги.
Представник Полтавського ОВК надав до суду письмові пояснення, у яких просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з огляду на те, що з дня первинного встановлення ступеня втрати працездатності позивача (28.12.2015) до дня встановлення ІІ групи інвалідності (05.12.2018) минуло понад два роки. Відтак, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі. Поряд з цим, зауважив на пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду з даним позовом /а.с. 28-30/.
За приписами статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи, зокрема, щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.
Відповідно до довідки Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 28.08.2015 вих.№4/6934 старший солдат ОСОБА_1 у період з 25.08.2014 по 30.08.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі (районах) проведення АТО в Донецькій та Луганській областях /а.с. 17/.
Довідкою Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 11.11.2015 вих.№18/3416 підтверджено, що солдат ОСОБА_1 27.08.2014 в ході виконання поставлених завдань під час здійснення маршруту в зоні проведення АТО одержав мінно-вибухову травму ЗЧМТ, струс головного мозку поблизу населеного пункту Комсомольське Донецької області в результаті неодноразового обстрілу військової колони артилерійським вогнем з боку незаконних збройних формувань внаслідок ведення бойових дій /а.с. 16/.
Згідно витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців від 15.01.2016 №16 отримані ОСОБА_1 травми визнано такими, що пов`язані із захистом Батьківщини /а.с. 15/.
28.12.2015 Полтавською обласною МСЕК №2 ОСОБА_1 вперше встановлено ІІІ групу інвалідності з 09.12.2015 з огляду на одержання травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджено копією виписки з акта огляду МСЕК серії АВ №0188239 /а.с. 9/.
На цій підставі позивачу виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 206700,00 грн, що учасниками справи не заперечується.
20.01.2017 Полтавською обласною МСЕК ОСОБА_1 повторно встановлено ІІІ групу інвалідності з 22.12.2016 з огляду на одержання травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджено копією виписки з акта огляду МСЕК серії АВ №0563061 /а.с. 34/.
У подальшому, 05.12.2018 Полтавською обласною транспортно-радіологічною МСЕК позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 05.12.2018 з огляду на одержання травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджено копією довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0029798 /а.с. 11/.
На цій підставі, позивач звернувся до Полтавського ОВК із заявою про проведення виплати одноразової грошової допомоги з огляду на зміну групи інвалідності з урахуванням раніше проведеної виплати /а.с. 32/.
Листом від 20.12.2018 вих.№12/3123 заяву ОСОБА_1 разом з доданими до неї документами надіслано до Департаменту фінансів Міністерства оборони України /а.с. 31/.
Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом від 22.03.2019 №37 (пункт 38), відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги солдату ОСОБА_1 , оскільки зміна групи інвалідності у заявника відбулась понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності /а.с. 43/.
Листом від 22.04.2019 вих.№12/1045 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив ОСОБА_1 про прийняте рішення /а.с. 44-46/.
Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, судом встановлено наступне.
Статтею 41 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно з частиною першою статті 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Законом України від 04.07.2012 №5040-VI "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців", який набув чинності з 01.01.2014, статтю 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" викладено у новій редакції, відповідно до підпункту 4 пункту 2 якої встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі становлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до пункту "б" частини першої статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
В силу частини четвертої статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у редакції Закону №5040-VI, чинної з 01 січня 2014 року, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII частину четверту статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" доповнено абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".
Відповідні зміни набули чинності з 01.01.2017.
Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Абзацом третім пункту 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Відповідно до пункту 8 цього Порядку, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
Спір у цій справі виник з приводу наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги з огляду на зміну групи інвалідності.
Ключовим правовим питанням у справі є правильність застосування до спірних відносин положень абзацу другого пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII та пункту 8 Порядку №975 в частині обмеження права на доплату одноразової грошової допомоги з огляду на зміну групи інвалідності понад дворічний термін.
За обставинами цієї справи, позивачу з 09.12.2015 вперше встановлено ІІІ групу інвалідності, а з 05.12.2018 за результатами чергового (третього) медичного огляду встановлено ІІ групу інвалідності.
Тобто, черговий медичний огляд ОСОБА_1 із визначенням групи інвалідності проведений понад дворічний термін після встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності вперше.
Верховний Суд у постановах від 21.08.2019 у справі №806/2187/18, від 24.12.2019 у справі №826/11299/18, від 21.01.2020 у справі №280/405/19, від 20.02.2020 у справі №806/714/18 та від 04.03.2020 у справі №240/5765/18 зазначив, що обмеження дворічним строком, протягом якого зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності вважається підставою для виплати особі одноразової грошової допомоги, введені починаючи з 01.01.2014.
Обидві норми пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII (абзаци перший та другий) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності чи ступеня втрати працездатності.
З урахуванням наведеного, суд зауважує, що позивачу ІІІ групу інвалідності вперше встановлено з 09.12.2015, а тому правова норма щодо обмеження права військовослужбовця на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком поширюється на спірні відносини.
З цих підстав суд відхиляє доводи позивача про те, що положення пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII в частині обмеження перегляду розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком мають застосовуватись виключно з 01.01.2017.
З дня первинного встановлення інвалідності (09.12.2015) до дня встановлення позивачу ІІ групи інвалідності (05.12.2018) минуло понад два роки. Відтак, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі доплати між фактично виплаченою допомогою по ІІІ групі інвалідності та розміром допомоги по ІІ групі інвалідності на день її визначення.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд акцентує увагу на тому, що Верховним Судом наразі сформовано сталу позицію щодо застосування положень пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII. Уперше відповідні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №806/2187/18, у якій Суд зазначив, що положення пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014 (а не після 01.01.2017, як про це стверджує позивач у даній справі).
Упродовж серпня 2019 року - березня 2020 року відповідні висновки застосовані Верховним Судом щонайменше у чотирьох постановах (зазначені вище) та 24 ухвалах про відмову у відкритті касаційного провадження.
Відомості про ухвалення судом касаційної інстанції судових рішень про відступ від наведених вище висновків щодо застосування пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII на момент ухвалення цього рішення відсутні.
Щодо посилань позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.03.2018 у справі №295/3091/17, суд зауважує, що спірні відносини не є релевантними. Так, за змістом фабули згаданої справи позивачу вперше групу інвалідності було встановлено 07.12.2012, тобто, до набрання чинності змінами, якими Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" доповнено статтею 16-3. А тому, підстави для застосування висновку Верховного Суду, викладеного у зазначеній постанові, відсутні.
Так само, суд відхиляє посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 30.09.2019 у справі №825/1380/18, оскільки за фабулою згаданої справи спір стосувався виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому групи інвалідності вперше.
До того ж, відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію.
У спірних відносинах Верховний Суд у постанові від 04.03.2020 у справі №240/5765/18 застосував правову позицію, викладені у постанові цього суду від 21.08.2019 у справі №806/2187/18, зазначивши, що положення пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII щодо обмеження права на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком застосовується з 01.01.2014.
За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про правомірність відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16-3 Закону №2011-XII.
При цьому, суд критично оцінює твердження третьої особи про пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду з даним позовом, та, як наслідок, не вбачає підстав для залишення позову без розгляду, оскільки при відкритті провадження у даній справі суд зробив висновок, що строк звернення до суду з цим позов не обмежується будь-яким строком, а відтак відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Вказане зафіксовано в ухвалі суду від 25.05.2020 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в адміністративній справі.
Поряд з цим, суд також відмічає відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів, які б взагалі підтверджували дату отримання позивачем листа Полтавського ОВК від 22.04.2019 вих.№12/1045 з повідомленням про прийняте рішення щодо відмови у призначення одноразової грошової допомоги.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, як визначено частиною першою цієї статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість спірного рішення.
Разом з цим, позивачем не надано суду доказів, що свідчили б невідповідність спірного рішення фактичним обставинам справи та безпідставне порушення з урахуванням цього його прав і законних інтересів.
Учасниками справи доказів понесення судових витрат не надано, підстави для їх розподілу відсутні.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Міністерства оборони України (Повітрофлотський пр-т, 6, м. Київ, 03168, ідентифікаційний код 00034022), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням положень пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Гіглава