Справа № 200/11171/19-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2020 року справа №200/11171/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сіваченка І.В.

за участю секретаря судового засідання Кобець О.А.

за участю сторін по справі:

позивач: не з`явився

відповідач1: Волкова К.В.

відповідач2: Кожем`яка М.Ю.

відповідач3: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя Аляб`єв І.Г.) від 24 березня 2020 року у справі № 200/11171/19-а (дата складання повного тексту рішення 24 березня 2020 року) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації, Донецької обласної державної адміністрації, Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації, Донецької обласної державної адміністрації, Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи про визнання протиправним та скасування рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оформлене протоколом № 9 від 26 червня 2019 року, про визнання безпідставною видачі посвідчення позивачу; зобов`язання Регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка діє у складі Департаменту, встановити позивачу статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 26 червня 2019 року; зобов`язання Донецьку обласну державну адміністрацію на підставі відповідного рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка діє у складі Департаменту, видати позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році (категорія 1 ) серії А синього кольору; стягнення з Донецької обласної державної адміністрації 50 000 гривень відшкодування завданої незаконними діями моральної шкоди.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Позивач зазначив, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що у 1988 році він отримав посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Тобто, на час первинного надання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС Перелік населених пунктів, віднесених до зони відчуження (та інших зон радіоактивного забруднення), затв. постановою Кабінетом Міністрів Української РСР №106 від 23.07.1991 року, ще не був затверджений, а тому положення зазначеного Переліку не можуть поширюватись на правовідносини, що виникли до його прийняття. Позивач вважає, що правильність та законність видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС має визначатись на підставі того законодавства, яке було чинним на час його видачі. Позивач зазначив, що відповідно до ч.1 ст.7 Закону Союзу Радянських Соціалістичних Республік «Про соціальний захист громадян, потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12.05.1991 року зона відчуження (іменована в 1986-1987 роках 30-кілометровою зоною, а з 1988 року до прийняття зазначеного Закону зоною відселення) території РРФСР, Української РСР і Білоруської РСР, з яких відповідно до Норм радіаційної безпеки в 1986 році населення було евакуйоване. Отже станом на 1988 рік зона відчуження іменувалась зоною відселення, проте мова йшла про одну й ту ж саму зону, яка в різні періоди мала різні найменування. Позивач також зазначив, що станом на 1988 рік не існувало такого поняття, як «зона відчуження», яке з`явилось лише в 1991 році з прийняттям Законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 27.02.1991 року та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року

Відповідач1,2 проти доводів апеляційної скарги заперечували, вважають, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.

Позивач та відповідач3 у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача1 та відповідача2, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач з 07 вересня по 09 листопада 1988 року приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в складі військової частини НОМЕР_1 . Вказана військова частина квартирувалась у с. Оране Київської області.

03.06.1991р. позивач отримав посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 1988р. № НОМЕР_2 .

10 березня 2015 року позивачу видано посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (Категорія 1) серія НОМЕР_3 .

Рішенням Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи при Департаменті від 26 червня 2019 року (протокол № 9) вирішено, що у зв`язку із не підтвердженням факту виконання робіт у зоні відчуження та повернення особових справ заявникові без розгляду на Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Міністерстві соціальної політики України визнано безпідставним видачу позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Питання визначення статусу осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, врегульовано Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ.

У відповідності до статті 9 Закону № 796-ХІІ (в редакції, чинної на дату видачі посвідчення) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 10 Закону № 796-ХІІ визначено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків в зоні відчуження, організації проведення евакуації із цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені для виконання робіт у зазначеній зоні, в тому числі військовослужбовці, включаючи резервістів, працівники державних, громадських організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки як у цій зоні, так і за її межами.

Факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській

АЕС підтверджується:

- військовим квитком НОМЕР_4 від 03.05.1975р., згідно якого позивач з 07.09.1988 року по 09.11.1988 року приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварій на ЧАЕС, отримав дозу опромінення 13,324 БЕР. Зараховано до трудового стажу час роботи у 30 км зоні ЧАЕС у півтора кратному розмірі на підставі постанови ЦК КПРС, СМ СРСР та ВЦРПС від 29.12.87 року ІР№1497-378.

- архівною довідкою Міністерства оборони України від 16.04.1996 року №51/1952 згідно якої позивач здійснював роботи по ліквідації наслідків аварій на ЧАЕС, СОП «Дитятки» (спецобробка, дезінфекція); дні виїзду вересень 19 днів, жовтень 30 днів, листопада 8 днів (наказ №542 від 09.11.1988 року); отримав дозу опромінення 3,324 БЕР;

- маршрутний лист;

- реєстраційною карткою особи, яка зазнала радіаційного впливу при аварії на ЧАЕС , від 09.11.1988 року;

- архівною довідкою Міністерства оборони України від 08.05.2012 року №80097 згідно якої позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 07.09.1988 року (наказ №418) по 09.11.1988 року (наказ №542). Дні виїзду в зони (на об`єкти, населені пункти): - робота на ЕПАС (не розшифровано), (№ зони, населений пункт не вказано) вересень 12 (один день); - робота на СОП (не розшифровано) Дитятки: з 13 по 30 вересень, 01,02,03,04,05,06 з 08 по 31 жовтня, з 01 по 09 листопада; отримав дозу опромінення 3,324 БЕР;

- архівною довідкою Міністерства оборони України від 27.10.2016р. №179/11043 додатково зазначено, що позивач під час виїздів: на «ЄПАС» виконував роботи по «дезактивації обмундирования», а на «СОП» «Дитятки» - «санобработка, дезактивация».

- наказами командира військової частини №37528 від 01.11.1988р.№527, від 02.11.1988р. №529, від 03.11.1988р. №531, від 01.10.1988р. №465, від 02.10.1988р. №467, від 03.10.1988р.№469, від 12.09.1988р. №427, від 13.09.1988р. №429,від 14.09.1988р. №431,від 15.09.1988р. №433,від 16.09.1988р. №435, від 17.09.1988р.№437, від 18.09.1988р. №439, від 19.09.1988р. №441, від 20.09.1988р. №443, від 21.09.1988р. №445, від 22.09.1988р.№447, від 23.09.1988р. №449, від 24.09.1988р. №451, від 25.09.1988р. №453, від 26.09.1988р. №455, від 27.09.1988р. №457, від 28.09.1988р. №459, від 29.09.1988р.№461, від30.09.1988р.№463, від 01.10.1988р. №465, від 04.10.1988р. №471, від 05.10.1988р. №1988, від 06.10.1988р. №1988, від08.10.1988р. №479, від 09.10.1988р. №481, від10.10.1988р. №1988, від 11.10.1988р. №485, від12.10.1988р. №487, від 13.10.1988р. №489, від 14.10.1988р. №491, від 15.10.1988р. №493, від 16.10.1988р. №495, від 17.10.1988р. №497, від 18.10.1988р. №499, від 19.10.1988р. №501, від 20.10.1988 р. №503, від 21.10.1988р. №505, від 22.10.1988р. №507, від 23.10.1988р. №509, від 24.10.1988р. №511, від 25.10.1988р. №513, від 26.10.1988р. №515, від 27.10.1988р. №517, від 28.10.1988р. №519, від 29.10.1988р. №521, від 30.10.1988р. №523, від 31.10.1988р. №525, від 04.11.1988р. №533, від 05.11.1988р. №535, від 06.11.1988р. №537, від 07.11.1988р. №539, від 08.11.1988р. №541, від 09.11.1988р. №543.

Колегія суддів вважає, що наданими доказами підтверджується участь позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧорнобильськійАЕС, а тому відповідачем помилково було прийнято рішення про безпідставну видачу позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи Додаток N 1 до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 р. N 106, колегія суддів вважає помилковим, оскільки він був затверджений після отримання позивачем статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 1988р..

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення про безпідставну видачу позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а тому судом першої інстанції помилково було відмовлено у задоволенні позову в цій частині.

Щодо вимог позивача про стягнення з Донецької обласної державної адміністрації 50 000 гривень відшкодування, завданої незаконними діями моральної шкоди, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості

Проте, позивачем не доведено в чому безпосередньо полягає завдана йому моральна шкода, та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань, а тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 23, 33, 139, 292, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року у справі № 200/11171/19-а задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року у справі №200/11171/19-а - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації, Донецької обласної державної адміністрації, Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оформлене протоколом № 9 від 26 червня 2019 року, про визнання безпідставною видачу посвідчення ОСОБА_1 .

Зобов`язати Регіональну комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка діє у складі Департаменту, встановити ОСОБА_1 статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Зобов`язати Донецьку обласну державну адміністрацію на підставі відповідного рішення Регіональної комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка діє у складі Департаменту, видати ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році.

В задоволені іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 23 червня 2020 року.

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 24 червня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 23 червня 2020 року та підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

А.А. Блохін

І.В. Сіваченко