Справа № 640/23363/19
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Меркурій» до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа - Головне управління Держпраці у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Святошинського РВ ДВС у м.Києві ЦМУ Міністерства юстиції України, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 15.11.2019 в рамках виконавчого провадження №59221598 про арешт коштів боржника, скасувати арешт накладений на грошові кошти на рахунках позивача.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено повністю, визнано протиправною та скасовано постанову Святошинського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві від 15 листопада 2019 року ВП №59221598 про арешт коштів боржника, зобов`язано Святошинський РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві вчинити дії щодо зняття арешту з коштів ТОВ «Меркурій».

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що 18.12.2019 державним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з коштів боржника, тобто оскаржувана постанова вичерпала свою дію, а номер першого виконавчого провадження було присвоєно оскаржуваній постанові автоматизованою системою виконавчого провадження самостійно.

Відзиву на апеляційну скаргу позивач не подавав. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що накладення арешту на кошти позивача в сумі 1341767,6 грн в рамках виконавчого провадження №59221598 є незаконним, оскільки сума боргу в рамках зазначеного виконавчого провадження становить лише 333840,00 грн. тобто значно менше арештованої відповідачем суми.

Третя особа відзив на апеляційну скаргу не подавала. Будь-які її письмові пояснення в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В силу вимог ч.1 ст.311 КАС України, беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження і відсутність клопотань про розгляд справи за участю сторін, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантину на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, в провадженні Святошинського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві перебували виконавчі провадження №59221598, №59682395, №59761522 та №60544438, в яких боржником виступав позивач, а стягувачем ГУ Держпраці у Київській області.

Постановою заступника начальника Святошинського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві від 15.11.2019 ВП №59221598 (а.с.56) об`єднано виконавчі провадження №59221598, №59682395, №59761522 та №60544438 у зведене виконавче провадження №6626109.

15.11.2019 заступником начальника Святошинського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві прийнято винесено постанову про арешт коштів боржника ВП №59221598 (а.с.52), якою накладено арешт на готівкові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ТОВ «Меркурій» в банківських установах: - 14360570 , Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»; - АТ «Таскомбанк», код банку 339500; - АТ «Укрсиббанк», код банку 351005, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів у розмірі 1341767,60 грн.

Вважаючи зазначену постанову протиправною та такою, що винесена з порушенням норм законодавства України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що сума заборгованості за виконавчим провадженням ВП №59221598 становить 333840,00 грн. і відповідачем протиправно накладено арешт в межах виконавчого провадження ВП №59221598 у розмірі 1341767,60 грн., оскільки арешт накладається у розмірі суми стягнення.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає на виконання приписів закону відповідне рішення та вчиняє дії.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У ч.1 ст.5 наведеного Закону зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі ст.10 цього Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1, 2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Частинами 1-3 ст.56 наведеного Закону передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Отже, державний виконавець має право накладати арешт на кошти боржника для забезпечення реального виконання рішення в розмірі суми стягнення з урахуванням витрат, передбачених ч.1 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що в рамках виконавчого провадження №59221598 здійснювалось примусове виконання постанови Головного управління Держпраці у Київській області від 05 березня 2019 року №КВ321/1639/АВ/МГ/ФС-170 (а.с.42), якою на позивача було накладено штраф у розмірі 333840,00 грн. та відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №59221598 від 30.05.2019 (а.с.95), з урахуванням постанови від 15.11.2019 ВП №59221598 (а.с.105), визначено виконавчий збір, що підлягає стягненню з боржника в розмірі 33384,00 грн.

Таким чином, загальний розмір суми стягнення у виконавчому провадженні №59221598 становить 367224,00 грн. та складається з суми штрафу - 333840,00 грн. і суми виконавчого збору - 33384,00 грн.

В той же час, постановою заступника начальника Святошинського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Макаревич Я.А. від 15.11.2019 ВП №59221598 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП №59221598 накладено арешт на кошти позивача, що містяться на відкритих рахунках, у розмірі 1341767,60 грн., що значно перевищує суму стягнення в рамках цього виконавчого провадження.

Так, відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, пунктом 7 якої передбачено, що розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до абзацу другого частини першої статті 48 Закону.

Згідно з п.8 вказаної Інструкції на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

За зведеним виконавчим провадженням арешт накладається на загальну суму заборгованості за зведеним виконавчим провадженням з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

З огляду на визначені обставини, та враховуючи наведені норми матеріального права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у після відкриття зведеного виконавчого провадження, державний виконавець наділений повноваженнями щодо накладення арешту на загальну суму заборгованості за зведеним виконавчим провадженням, з урахуванням витрат, визначеними ч.1 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», в той же час, такий арешт має бети накладений саме в рамках такого зведеного виконавчого провадження.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що арешт на кошти позивача в розмірі 1341767,60 грн. було накладено не в рамках зведеного виконавчого провадження ВП №60626109, а в рамках виконавчого провадження ВП №59221598 з примусового виконання постанови Головного управління Держпраці у Київській області від 05 березня 2019 року №КВ321/1639/АВ/МГ/ФС-170 (а.с.42), якою на позивача було накладено штраф у розмірі 333840,00 грн.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на ту обставину, що відповідний номер виконавчого провадження у постанові державного виконавця самостійно визначається автоматизованою системою виконавчого провадження, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що відповідна помилка в частині номеру виконавчого провадження у постанові про арешт майна боржника була виправлена відповідачем самостійно, а факт невідповідності суми коштів на рахунках позивача на які накладено арешт оскаржуваною постановою від 05.11.2019 ВП №59221598 із сумою, що підлягала стягненню з боржника в рамках зазначеного виконавчого провадження підтверджується матеріалами справи.

При цьому, посилання апелянта на вичерпання своєї дії оскаржуваною постановою внаслідок закінчення виконавчого провадження ВП №59221598 постановами заступника начальника Святошинського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві від 27.11.2019 (а.с.114), від 18.12.2019 (а.с.152) та зняття арешту з коштів позивача постановою від 18.12.2019 ВП №59221598 (а.с.151) жодним чином не свідчить про законність оскаржуваної постанови відповідача або про відсутність порушення прав та інтересів ТОВ «Меркурій».

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника від 15.11.2019 ВП №59221598 та наявності підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 22 червня 2020 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма