Справа № 672/339/20
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 672/339/20

Головуючий у 1-й інстанції: Сакенов Ю.К.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

24 червня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Сторчака В. Ю. Іваненко Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 16 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області, за участю третьої особи на стороні відповідача начальника СРПП Городоцького ВП Ярмолинецького ВП ГУНП в Хмельницькій області Чорного Сергія Устиновича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області, за участю третьої особи на стороні відповідача начальника СРПП Городоцького ВП Ярмолинецького ВП ГУНП в Хмельницькій області Чорного С.У., в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 №328619 від 02.03.2020, якою останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП у вигляді 425 грн. штрафу.

Рішенням Городоцького районного суду Чернівецької області від 16 квітня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що працівники поліції мають право вимагати у водія документи за наявності підстав вважати, що особа вчинила чи має намір вчинити правопорушення. Крім того, працівник поліції не висловлював вимоги надати документи, останнім лише було висловлено таку пропозицію.

Скаржник зауважив, що в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази на підтвердження вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Матеріали відеозапису, на переконання апелянта, не можуть бути прийняті судом як доказ, оскільки відомості про нього відсутні в оскаржуваній постанові.

При цьому, позивач посилається на позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 15.03.2019 у справі № 686/11314/17.

Відповідач та третя особа своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 02.03.2020 начальником СРПП Городоцького ВП Ярмолинецького ВП ГУНП в Хмельницькій області Чорним С.У. винесено постанову серії ДП18 №328619 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач оскаржив її в судовому порядку.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наявними у справі належними та допустимими доказами підтверджено правомірність оскаржуваної постанови.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить зі слідуючого.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами статті 14 Закону України від 30.06.1993р. № 3353 "Про дорожній рух" встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

П.2 ч.1 ст.32 Закон України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Статтею 16 Закону України "Про дорожній рух" визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу, які містять і те, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Статтею 53 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" унормовано, що посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За правилами п.1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі ПДР) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 1.1 ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

У пункті 1.9 ПДР України зазначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, у пп. "ґ" п.2.1 ПДР України зазначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення) (редакція від 27.03.2019).

За приписами пункту 2.3 "в" ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: в) на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

У п.2.4 "а" ПДР України визначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

За змістом частини 1 статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"),-тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 222 КУпАП унормовано, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, в тому числі і про порушення дорожнього руху, за ст.126 КУпАП.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого зокрема ч.1 ст.126 КУпАП.

Ст.7 КУпАП гарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У статті 9 КУпАП дано визначення, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому, згідно п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За змістом статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 КУпАП, яка визначає зміст постанови про адміністративне правопорушення зазначено, що у постанові мають міститися: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. У постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, вказуються відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Зазначені вище норми закону, дають підстави для висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, 02 березня 2020 року о 2 год. 26 хв. ОСОБА_1 в с.Левада по вул.Грушевського керував транспортним засобом "Шкода Октавія" д.н.з. НОМЕР_1 не маючи при собі та не пред`явивши документів зазначених в п.п.2.1, 2.4 ПДР України, чим порушив ч.1 ст.126 КУпАП.

Колегія суддів зауважує, що відповідальність за ч.1 ст.126 КУпАП наступає саме за керування транспортним засобом особою, без відповідних документів.

В той же час, ОСОБА_1 в позовній заяві зазначив та в суді першої інстанції пояснив, що 02.03.2020 біля 02 год. 40 хв. розмовляв з товаришем в автомобілі "Шкода Октавія" д.н.з. НОМЕР_1 , який не рухався, а був припаркований біля будинку, в якому він проживає ( АДРЕСА_1 ). Через деякий час до них під`їхав автомобіль з поліцейськими, які не представившись та нічого не пояснюючи, вимагали від позивача документи, а згодом застосували сецзасоби та кайданки.

В свою чергу, відповідачем в якості доказу надано суду два відеозаписи на дисках DVD-R.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Отже, інформація з відеокамери може оцінюватися як доказ в розумінні ст.251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача про те, що матеріали відеозапису не можуть бути належним доказом виключно через те, що про останні не зазначено в постанові про адміністративне правопорушення, та звертає увагу, що зразок бланку постанови про накладення адміністративного стягнення, затверджений Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, не містить графи, в якій наводяться докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою правопорушення.

Таким чином, наданий відповідачем відеозапис може слугувати доказом у даній справі.

Подібна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №536/583/17.

Так, із оглянутого колегією суддів одного із відеодисків слідує, що відеозапис не суцільний, а складається з фрагментів, на одному з яких зафіксовано рух автомобіля (номер, марка та колір не проглядається), а з наступного фрагмента видно як поліцейський автомобіль зупиняється біля припаркованого на узбіччі дороги транспортного засобу "Шкода Октавія" д.н.з. НОМЕР_1 з якого виходить особа чоловічої статі та про щось розмовляє з поліцейським, при цьому у відоезаписі відсутній звук. В той же час, на жодному з фрагментів не зафіксовано рух автомобіля "Шкода Октавія" д.н.з. НОМЕР_1 , його зупинка поліцейськими та відмова позивача після зупинки пред`явити документи, передбачені п.п.21,2.4 ПДР України.

В матеріалах справи наявний ще один відеозапис, який складається із фрагментів та на якому зафіксовано перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відділенні поліції та складання постанови про адміністративне правопорушення.

Між тим, встановити, чи пов`язані між собою події, що містяться на першому та другому дисках DVD-R, неможливо.

Зважаючи на вищевказане, колегія суддів вважає, що відеозаписи, надані відповідачем не являються достатнім та належним доказом по справі, оскільки із-за неналежної фіксації адміністративного правопорушення, неможливо ідентифікувати всі фрагменти як доказ однієї події, а також на останніх взагалі не зафіксовано факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що відеозаписи, надані відповідачем, не є достатнім та належним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Разом з тим, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказав, що доказом вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП є пояснення свідка ОСОБА_2 який підтвердив, що 02 березня 2020 року біля 02 год.30 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Шкода» і зупинив його біля свого будинку. Свідок в цей час був у зазначеному автомобілі. До них під`їхали працівники поліції і висловили вимогу пред`явити документи на автомобіль, однак позивач не пред`явив документів на машину, оскільки працівники поліції не пояснили причину такої перевірки документів.

Колегією суддів також прослухано технічний запис судового засідання, яке відбулося 16.04.2020, зокрема-пояснення свідка ОСОБА_2 , з якого вбачається, що автомобіль не рухався і не був зупинений на вимогу поліцейських, а був припаркований на узбіччі, біля будинку, де проживає позивач.

Стосовно пояснень свідка ОСОБА_3 то як стверджує апелянт та свідок ОСОБА_2 , останній не був очевидцем події, оскільки до автомобіля для перевірки документів підходив поліцейський ОСОБА_4 .В. Вказана обставина не спростована відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Отже, зважаючи на те, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність оскаржуваної постанови.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повній мірі надав належну правову оцінку обставинам, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слід скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Ч.1 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.6 ст.139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Положеннями ч.7 ст.139 КАС України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Ст.132 КАС України встановлено, що до судових витрат належать витрати на сплату судового збору.

Згідно наявної в матеріалах справи квитанції № 16 від 28.05.2020 за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 632,70 грн. а отже відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає вищевказана сума.

Керуючись ст.ст. 77, 243, 286, 250, 304, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 16 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення скасувати.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серії ДП 18 №328619 від 02.03.2020, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КАС України.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КАС України, закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області судові витрати в розмірі 632 (шістсот тридцять дві) гривні 70 копійок.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Сторчак В. Ю. Іваненко Т.В.