Справа № 120/712/20-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 червня 2020 р. Справа № 120/712/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бошкової Ю.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Федчук Т.Ю.,

представника позивача: Чернілевської Р.В.,

представника відповідача: Сивого М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Лайн"

до: Головного управління ДПС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Лайн" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив щодо протиправності податкового повідомлення рішення № від 03.01.2020 року, згідно якого позивачу збільшено грошове зобов`язання з ПДВ. Позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення, таким, що базується на припущеннях, адже податковим органом не враховано докази та відомості щодо господарської діяльності ТОВ «Енерго Лайн» у періоді, який перевірявся, та, відповідно, донарахування податкових зобов`язань та покладення на позивача відповідальності у вигляді штрафних санкцій є безпідставним та таким, що суперечить чинному законодавству. Більш того, звернув увагу суду, що наявність кримінального провадження та відсутність вироку про фіктивність контрагента ТОВ "Алмінда Прайм" жодним чином не свідчить про відсутність господарської операції з позивачем.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 01.04.2020 року відкладено судове засідання на 13 квітня 2020 року о 10:00 год., у зв`язку клопотанням сторін відносно ситуації, що склалася на території України та Вінницької області, спричинену коронавірусом COVID-19.

02.04.2020 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідачем проведена позапланова виїзна документальна перевірка позивача з дотримання вимог податкового законодавства з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Альмінда Прайм», за результатами якої складено акт від 13.12.2019 року №1128/0515/40334879. Перевіркою встановлено порушення п.198.1 п. 198.3 ст.198, п.201.1 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, внаслідок чого підприємством занижено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету у загальній сумі 202 493,00 грн. в тому числі за вересень 2018 року у сумі 148 000,00грн. та за жовтень 2018 року у сумі 54 493,00 грн. За результатами перевірки та аналізу первинних документів, а саме податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН продавцем ТОВ «Альмінда Прайм», на адресу Позивача встановлено, що податкова накладна за №60 від 09.10.2018 року заповнена з порушенням, а саме: в п.3.2 вищевказаної податкової накладної ознаку імпортованого товару не зазначено, хоча, згідно аналізу ланцюга постачання встановлено, що товар придбано за межами України, чим порушено порядок заповнення податкової накладної, затвердженої наказом Міністерством фінансів України від 31.12.2015 року №1307. Для проведення перевірки платником не надано рахунків-фактур або заяв, відповідно до яких визначалася кількість, асортимент та умови поставки продукції, чим порушено п.2 умов Договору поставки від 20.08.2018 року №20/08/18. Це унеможливлює підтвердити фактичний рух продукції промислово-технічного призначення від продавця до покупця. Поставка продукції на ТОВ «Енерго Лайн», проводилась орендованими автомобілями. Згідно Договору про перевезення вантажів територією України №62 від 02.08.2018 року «Перевізником» виступав ФОП ОСОБА_1 . Крім того, до перевірки не надано сертифікатів відповідності, які свідчать, що продукцію було вироблено в Україні та паспортів якості на продукцію, яка вироблена за межами України - імпортований товар. За поставлену продукцію промислово-технічного призначення позивач в перевіряємому періоді перерахував кошти на ТОВ «Альмінда Прайм», в повному обсязі. Проведеним аналізом бази даних інтегрованої інформаційної системи ДПС України «Податковий блок» контрагента-постачальника ТОВ «Альмінда Прайм», встановлено, що підприємство не подано податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) за III - IV квартали 2018 року та звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів (форма Д4) за вересень 20108 року, жовтень 2018 року. Зазначене свідчить про відсутність у ТОВ «Альмінда Прайм» працівників у періоді, що перевірявся. Інформація про основні засоби, об`єкти оподаткування, земельні ділянки відсутня. Підприємством не подавалась фінансова звітність за 2018 рік. Відтак, відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності ТОВ «Альмінда Прайм», а саме: трудових ресурсів, основних засобів, оборотних та необоротних активів тощо не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, які економічно необхідні для виконання постачання товарів, робіт (послуг) або здійснення діяльності. Крім того, ТОВ «Альмінда Прайм» та його контрагенти постачальники є фігурантами кримінальних проваджень Печерського районного суду міста Києва. Також звернув увагу, що наявність у ТОВ «Енерго Лайн» податкових накладних не є безумовною підставою для віднесення зазначених у цих накладних сум ПДВ до складу податкового кредиту. Податкові накладні є одним із документів, що дає право покупцю, зареєстрованому як платник податку, на включення до податкового кредиту витрат по сплаті податку на додану вартість. Однак, такі накладні не є документами, що підтверджують придбання або виготовлення товарів та послуг. Таким чином, позивачем неправомірно включено до складу податкового кредиту суми ПДВ на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ «Альмінда Прайм». Враховуючи вищезазначене, відповідач діяв в межах та у спосіб встановлений законом, в зв`язку із цим просить відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Ухвалою суду від 11.04.2020 року відкладено судове засідання на 13 травня 2020 року о 10:00 год., на підставі клопотання сторін відносно ситуації, що склалася на території України та Вінницької області, спричинену коронавірусом COVID-19.

Ухвалою суду від 13.05.2020 року відкладено судове засідання на 12 червня 2020 року о 10:00 год., на підставі клопотання сторін відносно ситуації, що склалася на території України та Вінницької області, спричинену коронавірусом COVID-19.

Ухвалою суду від 12.06.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі, крім того, звернула увагу суду на те, що ТОВ «Енерго Лайн» має в наявності всі первинні документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій з його контрагентом ТОВ «Альмінда Прайм», що свідчить про відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача, необґрунтованість та протиправність винесення відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Також зазначила, що між ТОВ «Альмінда Прайм» (продавець) та ТОВ «Енерго Лайн» (покупець) укладено договір поставки. У підтвердження отримання від ТОВ «Альмінда Прайм» товару промислово технічного призначення, товариством контролюючому органу надано видаткові накладні, рахунки на оплату; платіжні доручення; товарно-транспортні накладні, договори підряду. Стосовно доводів податкового органу відносно не надання рахунків - фактур, зазначила, що на перевірку надавались рахунки на оплату, у яких зазначено найменування товару, кількість, ціна без ПДВ та ціпа з ПДВ. Щодо не надання податковому органу замовлень на перевезення, повідомила, що відсутність замовлень на перевезення не може бути підставою для висновку щодо не реальності господарських операцій. Стосовно посилання податкового органу на інформацію отриману на підставі аналізу інформаційної системи ДПС відносно ТОВ «Альмінда Прайм» лише щодо відсутності трудових ресурсів та не звітування перед податковим органом. То такі доводи не можуть бути взяті до уваги, оскільки чинним законодавством не передбачено обов`язку платника податку нести відповідальність за несплату податків виконавцями послуг, або за можливу недостовірність відомостей про них чи не подання відповідної податкової звітності такими (виконавцями послуг). Окрім того, така інформація є службовою та використовується податковими органами з метою здійснення податкового контролю і не зумовлює для платників податків змін у структурі податкових зобов`язань та податкового кредиту. Також окремо звернула увагу суду на тому, що наявність кримінальних проваджень відносно ТОВ «Альмінда Прайм», не є вироком, яким встановлено фіктивність контрагента товариства. Більш того, в даних ухвалах жодним чином не згадується фіктивність операцій між ТОВ «Енерго Лайн» та ТОВ «Альмінда Прайм».

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. В свою чергу, акцентував свою позицію на тому, що відсутність у ТОВ «Альмінда Прайм» умов та ознак, необхідних для здійснення задекларованих господарських операцій, підтверджує, що дане підприємство фактично не постачало ТОВ «Енерго Лайн» ТМЦ, зокрема, продукції промислово-технічного призначення у періоді вересень - жовтень 2018 року, а відтак податкові накладні, зареєстровані в ЄРПН на адресу ТОВ «Енерго Лайн» та відображені в податковому обліку ТОВ «Альмінда Прайм» у вересні 2018 року у сумі 148000,36грн. та у жовтні 2018 року у сумі 54493,13грн. не можуть вважатися такими, що підтверджують реальність проведення операцій з придбання даних послуг.

Вислухавши пояснення учасників справи, судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Вінницькій області з 05.12.2019 року по 11.12.2019 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Енерго Лайн» щодо дотримання вимог податкового законодавства з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування та сплати до бюджету податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "Альмінда Прайм" за період з 01.09.2018 року по 31.10.2018 року.

За результатом проведеної перевірки податковим органом складено акт від 13.12.2019 року №1128/0515/40334879, у якому зафіксовано порушення п. 198.1. 198.3 ст. 198, п.201.1, п.201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого встановлено заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного (звітного) періоду, яке сплачується до державного бюджету у загальній сумі 202493,49 грн. в тому числі за вересень 2018 року у сумі 148000,36 грн. та за жовтень 2018 року у сумі 54493,13 грн.

В подальшому, податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 03.01.2020 року, яким визначено суму грошових зобов`язань за платежем податку на додану вартість в сумі 202493 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 50623 грн.

Не погоджуючись із рішенням контролюючого органу щодо нарахування грошових зобов`язань за платежем податку на додану вартість та штрафних (фінансових) санкцій, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У відповідності до вимог пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Оцінюючи правомірність оскаржуваного рішення, суд вказує наступне.

Питання, пов`язані з обчисленням податку на прибуток та на додану вартість, обчислення об`єкту оподаткування, формуванням виникнення податкових зобов`язань у разі постачання товарів та надання послуг внормовано, як зазначалось вище, статтями 44, 198 ПК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкових пільг мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів.

Як встановлено судом, 20 серпня 2018 року між ТОВ «Альмінда Прайм» (продавець) та ТОВ «Енерго Лайн» (покупець) укладено договір поставки №20/08/2018 р., відповідно до умов якого, продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію промислово-технічного призначення на умовах, відповідно до цього Договору та рахунків-фактур, що є невід`ємною частиною договору. Кількість та асортимент продукції визначається у рахунку-фактурі, який є невід`ємною частиною договору. Продукція постачається на умовах згідно замовлення або рахунку-фактури на кожну окрему партію товару. Датою поставки продукції вважається дата отримання продукції покупцем, що підтверджується видатковою накладною. Право власності на продукцію від продавця до покупця переходить з моменту отримання її покупцем. Розрахунки за продукцію здійснюються покупцем в безготівковій формі у вигляді банківського переказу, платіжним дорученням, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця в порядку та строки, вказані у рахунках-фактурах. Приймання продукції здійснюється покупцем при наявності товаросупроводжувальних документів за наступним переліком: рахунок-фактура, видаткова накладна, паспорт або сертифікат якості підприємства-виробника та/або експлуатаційні документи, що входять до комплекту постачання виробників.

На підтвердження отримання від ТОВ «Альмінда Прайм» товару промислово технічного призначення, позивачем надано наступні документи: видаткові накладні №342 від 03.09.2018 року, №343 від 04.03.2018 року, №345 від 05.09.2018 року, №875, №876 від 08.10.2018 року, №893 від 09.10.2018 року; рахунки на оплату №228 від 03.09.2018 року, №230 від 04.09.2018 року, №235 від 05.09.2018 року, №910, №911 від 08.10.2019 року, №982 від 09.10.2018 року; платіжні доручення №579, №580, №581 від 13.09.2018 року, №670, №671, №672 від 01.11.2018 року; товарно-транспортні накладні №1823 від 03.09.2018 року, №1824 від 04.09.2018 року, №1825 від 05.09.2018 року, №1923, №1924 від 08.10.2018 року, №1925 від 09.10.2018 року.

Окрім того, в підтвердження використання придбаних товарів у ТОВ «Альмінда Прайм» надано договори підряду №40391 від 27.08.2018 року, №40392 від 03.09.2018 року, укладених між Акціонерним товариством "Хмельницькобленерго" та ТОВ "Енерго Лайн". На підставі зазначених укладених договорів сформовані договірна ціна, локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1, локальний кошторис на будівельні роботи №2-2-1, локальний кошторис на будівельні роботи №2-3-1, локальний кошторис на будівельні роботи №2-4-1, локальний кошторис на будівельні роботи №2-5-1, довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за жовтень 2018 року, акти приймання виконаних робіт за вересень 2018 року, договірна ціна, локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1, локальний кошторис на будівельні роботи №2-2-1, довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за жовтень 2018 року, акти приймання виконаних робіт за жовтень 2018 року.

Всі надані товариством документи підписані відповідальними посадовими особами та скріплені печатками юридичних осіб, крім того, містять інші відомості та реквізити, наявність яких визнана обов`язковою ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Стосовно доводів податкового органу відносно не надання ТОВ «Енерго Лайн» до перевірки рахунків-фактур, суд зазначає, що згідно матеріалів справи на перевірку надавались рахунки на оплату №228 від 03.09.2018 року, № 230 від 04.09.2018 року, №235 від 05.09.2018 року, №910, №911 від 08.10.2018 року, №982 від 09.10.2018 року, у яких зазначено найменування товару, кількість, ціна без ПДВ та ціна з ПДВ, які на думку суду, містять чіткий перелік придбання товарно-матеріальних цінностей з визначенням кількості та вартості за кожну одиницю товару.

Щодо не надання замовлень на перевезення, слід вказати, що відсутність замовлень на перевезення не свідчить про відсутність наміру придбати товарно-матеріальні цінності та не може бути підставою для висновку щодо не реальності господарських операцій.

Окрім того, не може бути підставою для визначення нереальності операцій відсутність в ТТН інформації щодо пункту розвантаження, зокрема на яку адресу доставлялась продукція (окрім міста) - вулиця, номер будинку не вказано, а також вантажно-розвантажувальних операцій, зокрема час (год., хв.), маси брутто вантажу.

Так, наявність товарно-транспортної накладної є обов`язковою для водія суб`єкта господарювання, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах. У випадку якщо юридична особа здійснює вантажні перевезення для власних потреб, обов`язкові наявність товарно-транспортної накладної не вимагається, а достатньо наявності видаткової накладної або іншого документу, що підтверджує право власності на ватаж.

Товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, а не реальність господарської операції у цілому.

Більш того, сама по собі наявність або відсутність окремих документів в тому числі сертифікатів якості, а також помилки у їх оформленні та інших документах, не є підставою для висновків про відсутність реального вчинення господарської операції, оскільки з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю, мали місце.

В той же час, слід зазначити, що відповідно до наданих ТТН в графі "Вантажовідправник" та "Вантажоодержувач" міститься повна інформація про пункт відвантаження та вантажоодержувача. Окрім цього, супровідними документами є видаткові накладні, які містять інформацію про кількість отриманих товарно-матеріальних цінностей.

Щодо доводів представника відповідача про відсутність розрахунку з ФОП ОСОБА_1 , який надавав послуги з перевезення товарно-матеріальних цінностей, то такі судом не приймаються до уваги, оскільки є окремими договірними відносинами і не свідчать про нереальність господарської операції позивача з ТОВ "Альмінда Прайм".

Також суд зазначає, що до матеріалів справи долучений договір №62 про перевезення вантажів територією України від 02.08.2018 року, укладений між ТОВ "Енерго Лайн" та ФОП ОСОБА_1 , відповідно до умов якого перевізник - ФОП ОСОБА_1 зобов`язувається доставляти (перевозити) автомобільним транспортом довірений йому вантаж з пункту відправлення до пункту призначення і видавати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі.

Щодо посилання податкового органу на інформацію, отриману на підставі аналізу інформаційної системи ДПС відносно ТОВ «Альмінда Прайм», щодо відсутності трудових ресурсів та не звітування перед податковим органом. То такі доводи не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки чинним законодавством не передбачено обов`язку платника податку нести відповідальність за несплату податків виконавцями послуг, або за можливу недостовірність відомостей про них чи не подання відповідної податкової звітності такими (виконавцями послуг). Окрім того, така інформація є службовою та використовується податковими органами з метою здійснення податкового контролю і не зумовлює для платників податків змін у структурі податкових зобов`язань та податкового кредиту.

При вирішені цього спору, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), викладену в п. 50 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України, в якому ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

У рішеннях від 09 січня 2007 року у справі Інтерсплав проти України, від 22 січня 2009 року у справі Булвес АД проти Болгарії, від 10 березня 2010 року у справі Бізнес Супорт Центр проти Болгарії Європейського Суду з прав людини наголосив, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Крім того, статтею 61 Конституції України регламентовано принцип індивідуальної відповідальності і жодною нормою чинного законодавства не визначено прямої залежності між правомірністю формування платником податків показників його податкової звітності та діями його контрагента та/або відповідних посадових осіб і для формування показників податкової звітності необхідним є лише встановлення факту здійснення господарської операції та підтвердження її відповідними первинними бухгалтерськими документами.

Відповідні висновки у аналогічній категорії спорів, висловлені у постановах Верховного Суду від 11.09.18 року у справах № 823/2247/17 та № 815/6105/17.

Щодо аргументів сторони відповідача, викладених у відзиві на позов, про наявність кримінальних проваджень у Печерському районному суді міста Києва, згідно матеріалів яких фігурантами є ТОВ «Альмінда Прайм» та його контрагенти постачальники, то такі до уваги судом не беруться виходячи з наступного.

Обставини, що входять до предмету доказування у конкретній справі не можуть бути ширшими, ніж ті, що встановлені у акті перевірки та покладені в основу винесення спірного податкового повідомлення - рішення.

Відповідні висновки у аналогічній категорії спорів, висловлені у постановах Верховного Суду від 11.09.2018 року у справах № 823/2247/17 та № 815/6105/17.

Суд також зазначає, що наявність кримінальних проваджень, не є вироком, яким встановлено фіктивність контрагента товариства. Більш того, в даних ухвалах жодним чином не згадується фіктивність операцій між ТОВ «Енерго Лайн» та ТОВ «Альмінда Прайм».

При цьому, відсутність будь-яких ознак, які б вказували на те, що позивач був безпосередньо залучений до можливих зловживань з боку контрагента, вказує на те, що відповідач у своїх висновках керується припущенням.

Більш того, в судовому засіданні представник відповідача зазначив, що податковим органом під час проведення перевірки поставлені під сумнів не усі придбані товарно-матеріальні цінності у контрагента ТОВ "Альмінда Прайм", ряд товарно-матеріальних цінностей дійсно придбавались та реалізовувались, однак відокремити їх не є можливим.

Враховуючи вище наведене, на думку суду, доводи податкового органу в частині обґрунтування нереальності господарських операцій не знайшли свого підтвердження. Відтак, спірне рішення прийняте за відсутності на те правових підстав, а отже, є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пунктом 8 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вєстберга таксі Актіеболаг" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

З урахуванням наведеного позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 03.01.2020 року, винесене Головним управлінням ДПС у Вінницькій області.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Лайн" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 3797,40 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення у повному обсязі виготовлене 22.06.2020 року.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна