Справа № 320/4407/19
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2020-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4407/19 Головуючий у 1 інстанції: Журавель В.О.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Ганечко О.М.

Кузьменка В.В.

За участю секретаря Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив:

- визнати протиправними та скасувати рішення, викладене в листі № 93/Х-04 від 25 червня 2019 р. Обухівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок з 25 квітня 2019 року (з моменту прийняття Рішення №1-р (ІІ)/2019 Конституційним Судом України) та виплачувати ОСОБА_1 пенсію, обчислену з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня відповідного року, яка має становити 20865 грн (5 х 4173грн.= 20865 грн, де 4173 грн - це мінімальна заробітна плата на 1 січня 2019 року), відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року без обмеження її максимальним розміром;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області в подальшому у разі зміни розміру мінімальної заробітної плати проводити перерахунок та виплату пенсії, виходячи з розміру встановленої мінімальної заробітної плати на 1 січня відповідного року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано рішення, викладене в листі № 93/Х-04 від 25 червня 2019 р. Обухівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок з 14 червня 2019 року (з моменту звернення до органу ПФУ) та виплачувати ОСОБА_1 пенсію, обчислену з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня відповідного року, яка має становити 20865 грн. (5 х 4173 грн. = 20865 грн., де 4173 грн. - це мінімальна заробітна плата на 1 січня 2019 року), відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року без обмеження її максимальним розміром. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що чинним законодавством України не передбачено іншого порядку виконання Рішення Конституційного суду України від 25.04.2019 року № І -р (ІІ)/2019, ані ж в порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 року № 543 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України».

28 травня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується Посвідченням від 16 травня 2002 р. серії НОМЕР_1 . Згідно Вкладки № 102785 до вказаного посвідчення, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

ОСОБА_1 має статус інваліда війни другої групи, що підтверджується Посвідченням №089653, виданим 29 квітня 2002 року, що дає йому право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.

Відповідно до Довідки серії КИО НОМЕР_2 , позивачу з 22 квітня 2002 року встановлено другу групу інвалідності з 22 квітня 2002 року, у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно Довідки, ОСОБА_1 , сержант надстрокової служби - водій Обухівського РВ УКДБ, був залучений до виконання службових обов`язків в зоні аварії Чорнобильської АЕС у 1986 році, а саме: у вересні - 10, 11, 12, 14, 15, 16, 19, 20, 23, 24, 25, 28, 29, 30, всього 14 днів, наказ № 091 від 16 жовтня 1986 р.; у жовтні - 2, 3, 4, 6, 7, 9, 10, 11, 12, 13, всього 10 днів, наказ № 267 від 16 грудня 1986 р. Всього в 1986 р. - 24 дня.

ОСОБА_1 звернувся до Обухівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою від 12 червня 2019 року про перерахунок пенсії, в якій просив провести перерахунок та виплату пенсії, обчислену з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Листом Обухівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 25 червня 2019 року № 93/Х-04 ОСОБА_1 повідомлено, що він отримує пенсію по інвалідності в розмірі фактичних збитків, призначену, згідно норм Закону України "Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Так, позивач є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, ступінь втрати професійної працездатності 70 відсотків, та є інвалідом війни 2 групи.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 851 від 15 листопада 2017 р., внесено зміни до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали від Чорнобильської катастрофи. Обчислення пенсії по інвалідності з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня відповідного року, що зазначено у внесеному пункті 9-1 до даного Порядку, проводиться виключно особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Відповідно пункту 7 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", строкову військову службу громадяни України проходять, відповідно до законів України, у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набутій практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни.

За даними військового квитка НУ № 7246509 на строковій військовій службі ОСОБА_1 перебував з 9 листопада 1974 р. по 31 грудня 1976 р. На ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС позивач був в період перебування на військовій службі (надстрокова служба) в органах державної безпеки України з 10 вересня 1986 р. по 12 вересня 1986 р., з 14 вересня 1986 р. по 16 вересня 1986 р., 19 вересня 1986 р., 20 вересня 1986 р., з 23 вересня 1986 р. по 25 вересня 1986 р., з 28 вересня 1986 р. по 30 вересня 1986 р., з 2 жовтня 1986 р. по 4 жовтня 1986 р., 6 жовтня 1986 р., 7 жовтня 1986 р., з 9 жовтня 1986 р. по 13 жовтня 1986 р., з 18 червня 1987 р. по 19 червня 1987 р.

Також, в листі Обухівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 25 червня 2019 року № 93/Х-04 вказано, що у позивача відсутні законні підстави для перерахунку пенсії, відповідно до статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 3 жовтня 2017 р. № 2148.

Разом з тим, з 1 грудня 2018 року встановлено новий розмір прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, на рівні 1497 грн. 00 коп. Відповідно проведено перерахунок пенсій, розмір пенсії після проведеного перерахунку з 1 грудня 2018 р. становить 3817 грн. 35 коп., де: 2395 грн. 20 коп. - розмір пенсії (1497 грн. 00 коп. х 160 %); 598 грн. 80 коп. - підвищення інваліду війни 2 групи (1497 грн. 00 коп. х 40%); 379 грн. 60 коп. - додаткова пенсія інваліду 2 групи внаслідок ЧК; 393 грн. 75 коп. - державна адресна допомога; 50 грн. 00 коп. - державна адресна допомога інваліду на проживання. У зв`язку з цим, за наявними в пенсійній справі документами розмір пенсії визначений, відповідно до вимог чинного пенсійного законодавства.

Не погоджуючись із відмовою у проведенні перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі - Закон №796-XII).

Статтею 1 Закону № 796-XII встановлено мету та основні завдання цього Закону, а саме, що він спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

У відповідності до ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII, у редакції Закону України «Про внесення змін до вказаного Закону від 05 жовтня 2006 року № 231-V», особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

Тобто, частиною 3 статті 59 Закону № 796-XII, у редакції, чинній до 01 жовтня 2017 року, було визначено одну категорію осіб, які мали право на обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, а саме: особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами.

Водночас, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року №2148-VIII частину 3 статті 59 Закону № 796-XII викладено у новій редакції, якою передбачено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня відповідного року.

Отже, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 р. №2148-VIII розширено перелік категорій осіб, на яких вказана норма розповсюджується: особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи; особа брала участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань; особа брала участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Відтак, право виникає у зазначених осіб лише за наявності у сукупності трьох умов (розширене тлумачення зазначеної статті без внесення змін до частини третьої ст. 59 Закону № 796-XII не допускається): 1) особа має статус особи з інвалідністю; 2) особа отримала статус особи з інвалідність виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях; 3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладеною у постановах від 26 березня 2019 року у справі №816/99/18 та від 11 грудня 2018 року у справі №822/1346/18.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року № 1-р(II)/2019 було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової», яке міститься у положеннях ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Словосполучення "дійсної строкової", що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, цим Рішенням Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової», яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю

У Рішенні Конституційного Суду України наголошується, що закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус.

Конституційний Суд України зазначив, що аналіз положень статей 16, 17 Конституції України дає підстави для висновку, що особи, які під час проходження військової служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту. За Конституцією України посилений соціальний захист вказаних категорій осіб вимагає від держави виконання обов`язку визначати такий обсяг їх соціального забезпечення, який гарантуватиме їм гідні умови життя, а також повне відшкодування заподіяної шкоди.

Також, у вищезазначеному рішенні Конституційного Суду України вказано, що держава може встановлювати певні відмінності щодо рівня соціального захисту вказаних категорій осіб, однак визначені законом відмінності не повинні: допускати жодних невиправданих винятків із конституційного принципу рівності, містити ознак дискримінації при реалізації зазначеними особами права на соціальний захист та порушувати сутність права на соціальний захист, а обґрунтування механізму нарахування соціальних виплат має відбуватись із урахуванням критеріїв пропорційності та справедливості.

За положеннями ст. 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Обухівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою від 12 червня 2019 року про перерахунок пенсії (а.с. 14).

У вищевказаній заяві позивач просив провести перерахунок та виплату пенсії, обчислену з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" .

Відповідно до листа Обухівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 25 червня 2019 року № 93/Х-04, позивача повідомлено про відсутність підстав для перерахунку пенсії, відповідно до статті 59 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", із змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 3 жовтня 2017 р. № 2148 (а.с. 15).

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що положення ч.3 ст. 59 Зaкoну Укрaїни "Прo статус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи" в частині "дійсної строкової" втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення, а відтак, ОСОБА_2 має право на перерахунок пенсії у п`ятикратному розмірі, згідно з ч. 3 ст. 59 Зaкoну Укрaїни "Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи".

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок з 14 червня 2019 року (з моменту звернення до органу ПФУ) та виплачувати ОСОБА_1 пенсію, суд першої інстанції виходив з того, що розмір такої пенсії повинен становити 20 865 грн. (5 х 4173 грн. = 20865 грн., де 4173 грн. - це мінімальна заробітна плата на 1 січня 2019 року).

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його передчасним, з огляду на наступне.

За приписами частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Здійснюючи судочинство, Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі "Педерсен і Бодсгор проти Данії" зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі "Волохи проти України" (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є "передбачуваною", якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. "…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання".

Отже, як вбачається з наведених судових рішень, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що питання визначення конкретного грошового розміру пенсії належить до компетенції органів пенсійного фонду, які здійснюють обрахунок пенсіїйних виплат, а тому, суд не може втручатися в дискреційні повноваження такого органу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що, згідно положень частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсія по інвалідності обчислюється, відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Отже, колегія суддів наголошує на тому, що обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, не є тотожним множенню мінімальної заробітної плати на 5 її розмірів.

Таким чином, згідно вищевказаної правової норми Закону № 796-XII, передбачені нею пенсії саме обчислюються з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, а не встановлюються у зазначеному розмірі.

Враховуючи вищезазначене, оскільки, визначення конкретного розміру пенсії відноситься до повноважень органів пенсійного фонду, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок з 14 червня 2019 року (з моменту звернення до органу ПФУ) та виплачувати ОСОБА_1 пенсію, обчислену з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня відповідного року, яка має становити 20865 грн. (5 х 4173 грн. = 20865 грн., де 4173 грн. - це мінімальна заробітна плата на 1 січня 2019 року), відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року без обмеження її максимальним розміром - підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення.

Колегія суддів вважає, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок з 14 червня 2019 року та виплату ОСОБА_1 пенсію, обчислену з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року без обмеження її максимальним розміром.

В решті рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року слід залишити без змін.

Щодо посилання апелянта на те, що перерахунок пенсії позивача повинен здійснюватися у порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 року № 543 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», колегія суддів зазначає, що вищевказані зміни були внесені після виникнення спірних правовідносин у даній справі.

Згідно правової позиції, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

Відповідно до п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок з 14 червня 2019 року (з моменту звернення до органу ПФУ) та виплачувати ОСОБА_1 пенсію, обчислену з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня відповідного року, яка має становити 20865 грн. (5 х 4173 грн. = 20865 грн., де 4173 грн. - це мінімальна заробітна плата на 1 січня 2019 року), відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року без обмеження її максимальним розміром, з прийняттям в цій частині нового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі частково спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції частково не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає частковому скасуванню з прийняттям нового рішення в цій частині.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок з 14 червня 2019 року (з моменту звернення до органу ПФУ) та виплачувати ОСОБА_1 пенсію, обчислену з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня відповідного року, яка має становити 20865 грн. (5 х 4173 грн. = 20865 грн., де 4173 грн. - це мінімальна заробітна плата на 1 січня 2019 року), відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року без обмеження її максимальним розміром - скасувати та прийняти в цій частині нове рішення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок з 14 червня 2019 року та виплату ОСОБА_1 пенсію, обчислену з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня відповідного року, відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року без обмеження її максимальним розміром.

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлено 22.06.2020 року