Справа № 580/3779/19
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3779/19 Суддя (судді) першої інстанції: В.О. Гаврилюк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Шурка О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання неправомірним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 23-4092/14-19-СГ від 30.09.2019 про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність гр. ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2, га (кадастровий номер :01:006:0583) для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області затвердити проект землеустрою щодо відведення та надання у власність гр. ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0 га (кадастровий номер :01:006:0583) для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 23-4092/14-19-СГ від 30.09.2019 про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність гр. ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2, га (кадастровий номер :01:006:0583) для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 вх. № 12587/0/5-16-СГ від 07.07.2016 та вирішити питання про затвердження або про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області площею 2,0 га, кадастровий номер :01:006:0583, для ведення особистого селянського господарства з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування обставин та порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Крім того, апелянт вказує на те, що часткове задоволення позову у встановлений судом в оскаржуваному рішенні спосіб, належним чином не поновлює прав позивача, з урахуванням тривалого розгляду питання щодо відведення та надання у власність земельної ділянки, а також, факту розгляду відповідачем поданої заяви, що не призвело до позитивного вирішення питання.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 02.09.2016 у адміністративній справі № 823/1103/16 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області площею 2,0 га кадастровий номер :01:006:0583 у власність для ведення особистого селянського господарства, яка викладена в листі за № 6214/6-16 від 25.07.2016р.;

- зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.07.2016р. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області площею 2,0 га кадастровий номер :01:006:0583 у власність для ведення особистого селянського господарства, з урахуванням висновків суду та прийняти відповідне рішення у відповідності до вимог законодавства.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року у адміністративній справі № 823/1103/16 постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2016 року скасовано та ухвалено у справі нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 03 липня 2019 року у адміністративній справі № 823/1103/16 постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 02.09.2016 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2016 у справі № 823/1103/16 скасовано та прийнято нове рішення про часткове задоволення позову:

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області у вирішенні заяви ОСОБА_1 від 07.07.2016 вх. № 12587/0/5-16-СГ про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району;

- зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 вх. №12587/0/5-16-СГ від 07.07.2016 та вирішити питання про затвердження або про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області площею 2,0 га кадастровий номер :01:006:0583 для ведення особистого селянського господарства;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Наказом № 23-4092/14-19-СГ від 30.09.2019, на виконання постанови Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 823/1103/16, враховуючи службову записку юридичного управління № 812/3-19-0.6 від 19.09.2019, Головне управління відмовило у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність гр. ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,0000 га (кадастровий номер 0:01:006:0583) для ведення особистого селянського господарства в адмінмежах Білозірської сільської Черкаського району Черкаської області, у зв`язку з тим, що розпорядження даною земельною ділянкою не відноситься до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, оскільки, відповідно до відомостей з Державного земельного кадастру бажана до виділення земельна ділянка перебуває в приватній власності.

Не погоджуючись з вказаним наказом, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Крім того, позивач вважає, що наявні підстави для зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області затвердити проект землеустрою щодо відведення та надання у власність земельну ділянку площею 2,0 га (кадастровий номер :01:006:0583) для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з наступного:

- відповідача наділено повноваженнями розпоряджатися земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності;

- оскаржуваним наказом, Головне управління відмовило позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність земельної ділянки площею 2,0000 га (кадастровий номер 0:01:006:0583) для ведення особистого селянського господарства в адмінмежах Білозірської сільської Черкаського району Черкаської області, у зв`язку з тим, що розпорядження даною земельною ділянкою не відноситься до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, оскільки відповідно до відомостей з Державного земельного кадастру, бажана до виділення земельна ділянка перебуває в приватній власності. Разом з тим, суд першої інстанції врахував, що Головне управління під час розгляду спору не надало жодного доказу того, що на момент прийняття оскаржувано рішення, земельна ділянка, яку бажає отримати позивач у власність перебувала у приватній власності;

- відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначив, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:006:0583 помилково не була передана Білозірській сільській об`єднаній територіальні громаді, а тому, для усунення даного порушення та виконання розпорядження Кабінету Міністрів України, наказом Головного управління № 23-5507/14-19-СГ від 28.11.2019 передано Білозірській сільській раді у комунальну власність земельну ділянку площею 2,000 га, що також підтверджується актом приймання-передачі земельних ділянко сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 28.11.2019. Разом з тим, як наказ № 23-5507/14-19-СГ про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність, так і акт приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність, були прийняті та підписані Головним управлінням 28.11.2019, тобто, після оскаржуваного наказу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 23-4092/14-19-СГ від 30.09.2019 про відмову у затвердженні документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність;

- у матеріалах справи відсутні докази переходу права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:006:0583 до Білозірської сільської ради, а згідно відомостей з публічної кадастрової карти України, станом на час прийняття судового рішення (https://map.land.gov.ua/kadastrova-karta), у графі тип власності вказаної земельної ділянки зазначено - "не визначено".

Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, не погоджуючись з оскаржуваним рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог, апелянт зазначає:

- на виконання постанови Верховного суду від 03 липня 2019 року у адміністративній справі № 823/1103/16, відповідач вже повторно розглянув заяву від 07.07.2016 та за наслідками її повторного розгляду, прийняв наказ № 23-4092/14-19-СГ від 30.09.2019 про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та надання позивачу у власність земельної ділянки площею 2,0 га (кадастровий номер :01:006:0583) для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області, який було визнано протиправним та скасовано судом першої інстанції в цій справі;

- апелянт наголошує на тому, що вдруге поспіль відповідач безпідставно ухилився від прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та безпідставно відмовив позивачу у передачі у власність земельної ділянки площею 2,0 га (кадастровий номер :01:006:0583) для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області;

- судом першої інстанції помилково не взято до уваги, що земельна ділянка вже внесена до державного земельного кадастру, на підставі якої позивачу був виданий Витяг з ДЗК на земельну ділянку площею 2,0 га з кадастровим номером :01:006:0583, а тому, підстав до відмови у відповідача взагалі не було, а, як наслідок, він зобов`язаний до вчинення конкретної дії щодо прийняття рішення про затвердження поданого проекту із землеустрою. Більше того, обов`язок суб`єкта владних повноважень також полягав і в тому, що таке рішення він мав прийняти у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тобто, не пізніше 21.07.2016, в той час як на сьогоднішній день вже настав 2020 рік;

- апелянт переконаний, що скасовуючи незаконний наказ № 23-4092/14-19-СГ від 30.09.2019, суд був наділений повноваженнями, відповідно до ч. 3 статті 245 КАС України, зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів, за захистом яких позивач звернувся до суду, шляхом зобов`язання відповідача прийняття рішення про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення та надання у власність земельної ділянки площею 2,0 га (кадастровий номер :01:006:0583) для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, згідно з п. п. 31 п. 4 якого, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру наділена повноваженнями розпоряджатись землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Згідно з п. п. 7, 9 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442, Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи. Держгеокадастр в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України та наказів Мінрегіону і Мінагрополітики видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.

Отже, відповідача наділено повноваженнями розпоряджатися земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності. Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Частинами 8 та 9 вказаної статті визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Слід зазначити, що зобов`язання затвердити проект щодо відведення вказаної земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Затвердження такого проекту без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури, не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту, є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до пункту 4 частини першої 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що оскаржуваним наказом № 23-4092/14-19-СГ від 30.09.2019, відповідач відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність земельної ділянки площею 2,0000 га (кадастровий номер 0:01:006:0583) для ведення особистого селянського господарства в адмінмежах Білозірської сільської Черкаського району Черкаської області, у зв`язку з тим, що розпорядження даною земельною ділянкою не відноситься до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, оскільки, відповідно до відомостей з Державного земельного кадастру, бажана до виділення земельна ділянка перебуває в приватній власності.

Натомість, колегія суддів враховує зазначення судом першої інстанції, що відповідач не надав доказів того, що на момент прийняття оскаржувано рішення, земельна ділянка, яку бажає отримати позивач у власність для ведення особистого селянського господарства перебувала у приватній власності, що дає підстави для висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного наказу, як невмотивованого.

Також, окружним судом було встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:006:0583, помилково не була передана Білозірській сільській об`єднаній територіальні громаді, а тому, для усунення даного порушення та виконання розпорядження Кабінету Міністрів України, наказом Головного управління № 23-5507/14-19-СГ від 28.11.2019 було передано Білозірській сільській раді у комунальну власність земельну ділянку площею 2,000 га, що підтверджується актом приймання-передачі земельних ділянко сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 28.11.2019.

Разом з тим, наказ № 23-5507/14-19-СГ про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність, та акт приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність, були прийняті та підписані Головним управлінням 28.11.2019, тобто, вже після оскаржуваного у даній справі наказу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 23-4092/14-19-СГ від 30.09.2019.

Крім того, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказав на те, що у матеріалах справи відсутні докази переходу права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:006:0583 до Білозірської сільської ради, а згідно відомостей з публічної кадастрової карти України, станом на час прийняття судового рішення (https://map.land.gov.ua/kadastrova-karta) у графі тип власності вказаної земельної ділянки зазначено - "не визначено".

Колегія суддів звертає увагу на те, що, на час апеляційного розгляду, згідно відомостей з публічної кадастрової карти України (https://map.land.gov.ua/kadastrova-karta), щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:0583 наявна наступна інформація: цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства; форма власності: приватна; площа: 2 га; дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) - 06.05.2020; орган, що здійснив державну реєстрацію права: Виконавчий комітет Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області; також - вид речового права: право оренди земельної ділянки, дата реєстрації права - 04.06.2020.

Оскільки встановлено наявність існуючого речового права на спірну земельну ділянку у третьої особи, а дії/бездіяльність та рішення відповідача, або іншого органу, у кінцевому результаті, спричинили виникнення речового права на цю земельну ділянку, у такому випадку, породжується цивільно-правовий спір.

Тож, доводи апелянта про наявність підстав для зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою є необгрунтованими, оскільки, на даний час, наявний запис про реєстрацію в державному реєстрі речових прав, права іншої особи/органу на вказану земельну ділянку, з огляду на що, за даних обставин, відповідач має повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (вхідний ГУ Держгеокадастру від 07.07.2016 № 12587/0/5-16-СГ) з доданими документами та відповідно до вимог статті 118 ЗК України, прийняти рішення за наслідками розгляду заяви позивача, в якому мають бути чітко зазначені визначені законом підстави, визначений результат розгляду заяви позивача та надано відповідну мотивацію прийнятому рішенню, що полягає не лише у зазначенні підстави, а яка, має бути підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків окружного суду та не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

< Головуючий суддя >