Справа № 300/2690/19
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/2690/19 пров. № А/857/2490/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузьмича С. М.,

суддів Запотічного І.І., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.,

апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року (постановлену головуючим суддею Гундяк В.Д. у м. Івано-Франківськ, повний текст судового рішення складено 03 лютого 2020 року) про повернення позовної заяви у справі № 300/2690/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України, Заступника начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України полковника Тараса Череватого про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідачів в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Міністра оборони України в ненаданні відповіді по суті на звернення від 24.09.2019;

визнати протиправною бездіяльність Заступника начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України полковника Тараса Череватого в ненаданні відповіді по суті на звернення від 24.09.2019;

зобов`язати Міністра оборони України за наслідками розгляду заяви від 24.09.2020 надати відповідь по суті звернення;

стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

06.01.2020 ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Міністра оборони України, заступника начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Згідно цієї ухвали позивачу надано десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання оригіналу документа про сплату судового збору в сумі 1536 грн, 80 коп. та зазначення в позовній заяві реєстраційного номеру облікової картки платника податків позивача, офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти відповідача, відомостей щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.

На виконання вказаної вище ухвали, 27.01.2020 подана уточнююча позовна заява, без подання документа про сплату судового збору в сумі 1536 грн. 80 коп.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.02.2020 позовну заяву повернуто позивачу.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що суд першої інстанції порушив вимоги пп. 8 п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в яких зазначено, що він є звільнений від сплати судового збору при розгляді справ у відповідних судах. В якості доказів того, що він звільнений від сплати судового збору долучено копію постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2018, де колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав вирішення питання про сплату ним судового збору.

Апелянт в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Інші особи в судове засідання на виклик суду не з`явився, явку уповноваженої особи не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, що 31.12.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до відповідачів про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.01.2020 залишено без руху позовну заяву та надано десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання оригіналу документа про сплату судового збору в сумі 1536 грн, 80 коп. та зазначення в позовній заяві реєстраційного номеру облікової картки платника податків позивача, офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти відповідача, відомостей щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.

На виконання вказаної вище ухвали, 27.01.2020 до суду першої інстанції була подана уточнююча позовна заява, без подання документа про сплату судового збору в сумі 1536 грн. 80 коп. однак із значенням того, що відповідно до п.п. 8 п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він є звільнений від сплати судового збору при розгляді справ у відповідних судах.

У зв`язку з неповним виконанням ухвали суду від 06.01.2020, а саме не подання документа про сплату судового збору, позовну заяву повернуто позивачу згідно ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.02.2020.

Так відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.

Частиною 3 ст. 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про судовий збір» платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Як слідує з матеріалів справи, позивач в адміністративному позові просив звільнити його від сплати судового збору, оскільки він є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, що знайшло своє місце в ухвалі суду першої інстанції від 06.01.2020 про залишення без руху.

Крім цього в апеляційній скарзі апелянт також вказує, що він звільнений від сплати судового збору відповідно до пп. 8 п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Однак в матеріалах справи, яка надійшла до суду апеляційної інстанції були відсутні будь які докази, посвідчення, про надання позивачу статусу інваліда 3 групи, який має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.

Поряд з цим, суд зазначає, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» встановлений вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.

Крім цього, хоча апелянт не покликається, але суд вважає за потрібне вказати, що згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Разом з цим ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено перелік осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Однак з матеріалів справи та доводів апелянта не можливо встановити, і останнім не підтверджено, до яких осіб з інвалідністю внаслідок війни він належить.

За таких обставин, ОСОБА_1 не відноситься до осіб звільнених від сплати судового збору, визначених ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Крім цього, у ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначені пільги особам з інвалідністю внаслідок війни, проте пільг стосовно сплати судового збору для ветеранів війни-інвалідів вказана правова норма не містить.

Статтею 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» зокрема встановлено, що ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Однак колегія суддів дійшла висновку, що ця норма не поширюється на апелянта в цій справі, оскільки зі змісту позовних вимог вбачається, що такі не стосуються питань пов`язаних з його соціальним захистом, а стосується питань ненадання відповіді на його звернення відповідачами щодо обставин отримання колишнім військовим прокурором Юрієм Бобровим житлової квартири в м. Ужгороді.

Так під час судового засідання ОСОБА_1 зокрема долучив до матеріалів справи копію посвідчення серії НОМЕР_1 від 03.04.2019 відповідно до якого він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни, як особа з інвалідністю ІІІ групи та судову практику, відповідно до якої його звільняли від сплати судового збору та повертали сплачений судовий збір.

Інших доказів, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачем не надано та матеріали справи не містять.

Крім цього колегія суддів зазначає, що зокрема на виконання ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2020, в цій справі, ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2102 грн.

Разом з цим суд вважає за потрібне зазначити наступне.

Так відповідно до ч.1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Як згадувалось вище 06.01.2020 ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Міністра оборони України, заступника начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Згідно зазначеної ухвали позивачу надано десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання оригіналу документа про сплату судового збору в сумі 1536 грн, 80 коп. та зазначення в позовній заяві реєстраційного номеру облікової картки платника податків позивача, офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти відповідача, відомостей щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.

На виконання вказаної вище ухвали, 27.01.2020 була подана уточнююча позовна заява, без документа про сплату судового збору в сумі 1536 грн. 80 коп.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повертаючи позовну заяву у зв`язку з не усуненням всіх недоліків, а саме не сплати судового збору прийшов до передчасного висновку, оскільки в уточнюючій позовній заяві, ОСОБА_1 вкотре наголошував, що він звільнений від сплати судового збору.

У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції вважає, що для повного та об`єктивного вирішення питання стосовно звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, суд першої інстанції мав розглянути таке і в разі відмови в ньому надати додатковий термін для усунення недоліків позовної заяви.

Крім цього під час апеляційного розгляду справи апелянтом долучено до матеріалів справи ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2020 про відкриття апеляційного провадження у справі № 809/1055/19 (А/857/3431/20). Так відкриттю провадження в цій справі передувала ухвала про залишення апеляційної скарги без руху від 30.03.2020 з підстав не сплати судового збору.

На виконання вимог цієї ухвали ОСОБА_1 долучив до матеріалів справи копію апеляційної скарги із зазначенням в ній, що відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору і на цій підставі колегія суддів під головуванням судді Довгої О.І., суддів: Глушка І.В., Запотічного І.І. дійшла висновку про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору.

Також апелянт долучив ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.03.2016 у справі № 876/12386/15, згідно якої йому повернуто сплачений судовий збір.

Апелянт в суді апеляційної інстанції подав копію постанови судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29.06.2016 в справі №6-855цс15 та покликається на неї як правовий висновок, яким додатково підтверджує свою право на звільнення від сплати судового збору. Проте суд апеляційної інстанції критично ставиться то такого доводу, оскільки у вказаній постанові досліджувалося право на пільги передбачене п.8 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» в період 2015 року. Колегія суддів звертає увагу, що вказана норма зазнала змін, внесеними згідно із Законом України № 2443-VIII від 22.05.2018, а тому постанова Верховного Суду України від 29.06.2016 жодним чином не підтверджує право апелянта на пільги по сплаті судового збору.

Оцінюючи спірні правовідносини, а також судову практику, колегія суддів прийшла до висновку, що має місце протилежна за своїм змістом судова практика щодо звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 за його зверненнями до суду із позовними заявами та апеляційними скаргами на підставі посвідчення серії НОМЕР_2 №075702 від 03.04.2019, відповідно до якого, він має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни, як особа з інвалідністю ІІІ групи.

Відтак колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 звертаючись в суд із вказаним вище позовом та надаючи уточнену позовну заяву, в яких зазначив підставу звільнення від сплати судового збору, мав обгрунтовані очікування щодо звільнення його від сплати такого.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції повинен був прийняти рішення щодо відмови в звільненні сплати судового збору та продовжити процесуальний строк для усунення недоліків. Такий висновок суду апеляційної інстанції базується на принципі доступу до суду, зокрема з метою забезпечення права на доступ до суду усім особам, незалежно від їх майнового стану, оскільки ст. 133 КАС України передбачає, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Щодо доводів апелянта на те, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2018, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.10.2017 про повернення позовної заяви, у зв`язку із несплатою судового збору, скасовано із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, то з цього приводу дав свої висновки Верховний Суд в постанові від 24.06.2019 у справі № 809/1828/16 то колегія суддів вважає за потрібне зазначити таке

Так Верховний Суд зазначив, і таку позицію поділяє й суд апеляційної інстанції, що згадана постанова не є доказом того, що позивач має пільги передбаченні ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки мова в ній йде про інші обставини іншої справи.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла переконання, що суд першої інстанції не врахував наведені вище норми процесуального права, в зв`язку із чим прийшов до передчасного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції (Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17.07.1997 №4 75/97), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. Frаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Постановивши ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції поставив під загрозу право позивача на доступ до суду, оскільки така непослідовна та неоднозначна оцінка судами підстави звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 , може призвести до пропуску строку звернення із позовом до суду, в результаті чого може бути порушено його право на звернення до адміністративного суду, гарантоване ст. 5 КАС України, що є недопустимим.

Таким чином, на думку колегії суддів є підстави вважати, що висновок суду про повернення позовної заяви є передчасним.

Відповідно до ст. 320 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Відтак, з врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, оскільки винесена з порушенням норм процесуального права та з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року про повернення позовної заяви у справі № 300/2690/19 скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді І. І. Запотічний
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 24 червня 2020 року