Справа № 640/6285/20
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2020 року м. Київ № 640/6285/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування звукозаписувальним технічним засобом адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

про визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі також - відповідач), в якому просить:

- визнати незаконним рішення начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравчука М.В. від 13 березня 2020 року про відмову у закритті виконавчих проваджень № 21362834 про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження та виконавчого збору;

- скасувати постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М., винесену в рамках виконавчого провадження № 21362834 від 17.10.2018 року про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в сумі 151 143 грн.;

- скасувати постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М., винесену в рамках виконавчого провадження № 21362834 від 17.10.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження в сумі 569,00 грн.;

- зобов`язати головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М. в рамках виконавчого провадження № 21362834 зняти арешти з майна (коштів) ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) та виключити ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.04.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання призначено на 27.04.2020 року.

У судове засідання 27.04.2020 року прибула представник позивача. Належним чином повідомленим відповідачем про дату, час та місце розгляду справи, явку уповноваженого представника не забезпечено, заяв, клопотань не подано.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2020 року витребувано повторно у Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №21362834. Належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №21362834 (із супровідним листом) подати до канцелярії суду до 06.05.2020 року. Попереджено, що відповідно до частини восьмої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом.

Відкладено судове засідання до 20.05.2020 року.

У судове засідання 20.05.2020 року сторони не прибули.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.05.2020 року застосовано до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) захід процесуального примусу шляхом накладення штрафу в порядку частини першої статті 145 та частини першої статті 149 Кодексу адміністративного судочинства України. Стягнуто в дохід Державного бюджету України з Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) () штраф у сумі 6 081,00 грн. на рахунок Державної судової адміністрації України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.05.2020 року витребувано втретє у Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №21362834, які зобов`язано подати до канцелярії суду до 28.05.2020 року. Попереджено відповідача про наслідки невиконання ухвали суду у відповідності до частини восьмої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України. Відкладено судове засідання до 02.06.2020 року.

У судове засідання 02.06.2020 року прибула представник позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.06.2020 року застосовано до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) захід процесуального примусу шляхом накладення штрафу в порядку частини першої статті 145 та частини другої статті 149 Кодексу адміністративного судочинства України. Стягнуто в дохід Державного бюджету України з Києво-Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) () штраф у сумі 20 270,00 грн. (двадцять тисяч двісті сімдесят грн. 00 коп.) на рахунок Державної судової адміністрації України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.06.2020 року витребувано вчетверте у Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №21362834. Належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №21362834 (із супровідним листом) зобов`язано подати до канцелярії суду (таким чином, щоб 05.06.2020 року документи перебували в приміщенні суду) або надіслати електронною поштою на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва () до 05.06.2020 року. Відкладено судове засідання до 11 червня 2020 року. Зобов`язано виконуючого обов`язки начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тертичну Віту Володимирівну надати пояснення щодо причин невиконання ухвал суду від 21.04.2020 року, від 27.04.2020 року та від 20.05.2020 року у справі №640/6285/20, які подати у строк та спосіб, встановлений пунктом 2 резолютивної частини цієї ухвали. За результатами розгляду поданих пояснень ухвалено вирішити питання винесення стосовно виконуючого обов`язки начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної Віти Володимирівни окремої ухвали в порядку статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України.

Через канцелярію суду 09.06.2020 року відповідачем подано матеріали виконавчого провадження №21362834.

Правом на подання відзиву відповідач не скористався.

Через канцелярію суду 10.06.2020 року відповідачем в особі в.о. начальника відділу Ю.О. Стебловської подано копії матеріалів виконавчого провадження №№21362834, 57577943, 57578100.

У судове засідання 11.06.2020 року сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не прибули.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на наявність у матеріалах справи матеріалів виконавчого провадження №21362834, суд дійшов висновку про можливість здійснення розгляду питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду та вирішення справи за відсутності сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2020 року заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду задоволено. Визнано причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду.

Судове засідання відкладено на 18.06.2020 року, про що повідомлено сторін у порядку, передбаченому статтею 124 Кодексу адміністративного судочинства України.

Через канцелярію суду 17.06.2020 року представником позивача подано заяву про ознайомлення із матеріалами справи, заяву про збільшення розміру позовних вимог та заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

У судове засідання 18.06.2020 року сторони не прибули.

Відповідно до положень частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дійшов висновку про можливість вирішення заяв, поданих представником позивача, за відсутності сторін.

Так, представником позивача подано заяву про збільшення розміру позовних вимог наступними:

- скасувати постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М. про відкриття виконавчого провадження № 57578100 від 07.11.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області виконавчого збору в сумі 151 143,00 грн.;

- скасувати постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М. про арешт коштів боржника від 07.11.2018 року по виконавчому провадженню № 57578100 на підставі постанови № 21362834 від 17.10.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області виконавчого збору в сумі 151 143,00 грн.;

- скасувати постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М. про відкриття виконавчого провадження № 57577943 від 07.11.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області витрат виконавчого провадження в сумі 569,00 грн.

На виконання вимог частини сьомої статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України до вказаної заяви представником позивача долучено докази направлення останньої на адресу відповідача.

Разом із заявою про збільшення розміру позовних вимог представником позивача подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, яку обґрунтовано тим, що ознайомившись 17.06.2020 року з поданими 10.06.2020 року в.о. начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стебловською Ю.О. матеріалами виконавчих проваджень №21362834; № 57577943; № 57578100 представнику ОСОБА_1 стало відомо про існування, окрім виконавчого провадження №21362834, двох окремих проваджень № 57577943 та № 57578100, які відкрито на підставі постанов у виконавчому провадженні № 21362834 від 17.10.2018 року Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат виконавчого провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.06.2020 року прийнято заяву представника ОСОБА_1 від 17.06.2020 року про збільшення розміру позовних вимог до розгляду. Розгляд адміністративної справи №640/6285/20 здійснювати за позовними вимогами викладеними у наступній редакції:

- визнати незаконним рішення начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравчука М.В. від 13 березня 2020 року про відмову у закритті виконавчих проваджень № 21362834 про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження та виконавчого збору;

- скасувати постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М., винесену в рамках виконавчого провадження № 21362834 від 17.10.2018 року про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в сумі 151 143 грн.;

- скасувати постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М., винесену в рамках виконавчого провадження № 21362834 від 17.10.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження в сумі 569,00 грн.;

- зобов`язати головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М. в рамках виконавчого провадження № 21362834 зняти арешти з майна (коштів) ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) та виключити ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.

- скасувати постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М. про відкриття виконавчого провадження № 57578100 від 07.11.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області виконавчого збору в сумі 151 143,00 грн.;

- скасувати постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М. про арешт коштів боржника від 07.11.2018 року по виконавчому провадженню № 57578100 на підставі постанови № 21362834 від 17.10.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області виконавчого збору в сумі 151 143,00 грн.;

- скасувати постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М. про відкриття виконавчого провадження № 57577943 від 07.11.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області витрат виконавчого провадження в сумі 569,00 грн.

Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду (із позовними вимогами відповідно до заяви від 17.06.2020 року про збільшення розміру позовних вимог) задоволено. Визнано причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду із позовними вимогами відповідно до заяви від 17.06.2020 року про збільшення розміру позовних вимог. Судове засідання відкладено до 24.06.2020 року. Запропоновано відповідачу надати правову позицію щодо викладених у заяві представника ОСОБА_1 від 17.06.2020 року про збільшення розміру позовних вимог обґрунтувань таким чином, щоб ці документи 23.06.2020 року перебували у канцелярію суду. В іншому випадку, справу буде розглянуто за наявними у ній матеріалами.

З урахування заяви про збільшення розміру позовних вимог, адміністративний позов обґрунтовано наступним.

Протиправність рішення начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравчука М.В. від 13.03.2020 року про відмову у закритті виконавчих проваджень № 21362834 про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження та виконавчого збору позивачем обґрунтовано тим, що заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі № 2-1025/10 (провадження № 2-п/369/9/19) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на нерухоме майно, на виконання якого видано виконавчий лист від 21.07.2010 року та на підставі якого відкрито виконавче провадження №21362834, скасовано ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.12.2019 року, розгляд справи № 2-1025/10 ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

На особистому прийомі у головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М. отримано інформацію про наявність виконавчого провадження №21362834 про стягнення з позивача виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, та у зв`язку з цим адвокатом позивача подано до начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравчука М.В. заяву про закінчення виконавчих проваджень відносно позивача, заняття арештів та виключення ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.

13.03.2020 року начальником Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравчуком М.В. надано відповідь, в якій відмовлено у задоволенні заяви адвоката позивача від 04.03.2020 року про закриття виконавчих та зняття арештів, що обґрунтовано тим, що 17.10.2018 року виконавчий документ на виконання заочного рішення повернуто державним виконавцем стягувачу за заявою останнього, а винесення постанов про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження передбачено частиною третьою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», з огляду на що, підстави для закриття виконавчих проваджень, відкритих на підставі постанов від 17.10.2018 року про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, винесених у межах виконавчого провадження №21362834, відсутні.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулася до суду із цією вимогою.

Протиправність постанови головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М., винесену в рамках виконавчого провадження № 21362834 від 17.10.2018 року про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в сумі 151 143 грн. позивач обґрунтовує тим, що таку постанову остання, як боржник у виконавчому провадженні, не отримувала.

Крім того, позивач вважає, що оскільки заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі № 2-1025/10 (провадження № 2-п/369/9/19) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на нерухоме майно, фактично не виконане, державний виконавець протиправно в оскаржуваній постанові визначила розмір суми виконавчого збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, ця постанова підлягає скасуванню, як і постанова від 07.11.2018 року про відкриття виконавчого провадження №57578100 на виконання постанови від 17.10.2018 року про стягнення виконавчого збору, винесеної у межах виконавчого провадження №21362834, крім того, вказану постанову про відкриття виконавчого провадження у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження», позивач також не отримувала.

Зокрема, в межах виконавчого провадження №57578100 відповідачем винесено постанову про арешт коштів боржника, яка, на думку позивача, також є протиправною в силу протиправності постанови від 07.11.2018 року про відкриття виконавчого провадження №57578100 та постанови від 17.10.2018 року про стягнення виконавчого збору, винесеної у межах виконавчого провадження №21362834.

Цю постанову, як зазначено позивачем, остання також не отримувала.

Протиправність постанов головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М. від 17.10.2018 року про стягнення витрат виконавчого провадження, винесену у межах виконавчого провадження №21362834 та від 07.11.2018 року про відкриття виконавчого провадження № 57577943 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області витрат виконавчого провадження в сумі 569,00 грн. позивач вбачає у тому, що постанова від 17.10.2018 року про стягнення витрат виконавчого провадження №21362834 не відповідає формальним вимогам до виконавчого документу, а тому, не могла бути прийнята до виконання шляхом відкриття виконавчого провадження №57577943.

Враховуючи протиправність вказаних вище постанов та дій державного виконавця, позивач просить суд зобов`язати головного державного виконавця в рамках виконавчого провадження № 21362834 зняти арешти з майна (коштів) ОСОБА_1 та виключити ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.

У судове засідання 24.06.2020 року сторони не прибули. Відповідач правом на подання відзиву або надання правової позиції в інший спосіб не скористався.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на наявність у матеріалах справи необхідних доказів для ухвалення судового рішення, суд дійшов висновку здійснити розгляд справи за відсутністю сторін за наявними матеріалами у справі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

На виконання заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі № 2-1025/10 (провадження № 2-п/369/9/19) 21.07.2010 року видано виконавчий лист про (резолютивна частина рішення) «Стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції суму боргу із сплати за договором кредиту від 27 червня 2007 року №014/9408/85/57329 у розмірі 1 509 610,05 гривень з них заборгованість зі сплати кредиту в розмірі 1 238 299,78 гривень, у відсотках - 149 626,55 гривень, пені за прострочення сплати відсотків у сумі 121 683,73 гривень, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гривень, загальна сума становить 1 511 430,05 гривень. Звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, яка розташована за адресою: вул . Грушева, 27, с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, загальною площею 0,168 га, кадастровий номер :01:110:0035, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.06.2007 року».

На підставі заяви АТ «Райфайзен Банк Аваль» від 18.08.2010 року головним державним виконавцем Слижук Л.Д. постановою від 30.08.2010 року відкрито виконавче провадження №21362834 на примусове виконання виконавчого листа №2-1025/2010, виданого 21.07.2010 року, пунктом 4 резолютивної частини якої накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1

12.09.2018 року (вх. 13.09.2018 року) стягувачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подано заяву про повернення виконавчого документу стягувачу.

Головним державним виконавцем Міщенко Л.М. винесено постанову від 17.10.2018 року у виконавчому провадженні №21362834 про стягнення виконавчого збору у розмірі 151 143,00 грн. з боржника ОСОБА_1 .

Головним державним виконавцем Міщенко Л.М. винесено постанову від 17.10.2018 року у виконавчому провадженні №21362834 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 569,00 грн.

Постановою головного державного виконавця Міщенко Л.М. від 17.10.2018 року повернуто виконавчий лист №2-1025/2010, виданий 21.07.2010 року стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 2 резолютивної частини постанови визначено, що постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження виділити в окремі провадження.

На виконання постанови від 17.10.2018 року у виконавчому провадженні №21362834 про стягнення виконавчого збору у розмірі 151 143,00 грн. з боржника ОСОБА_1 головним державним виконавцем Міщенко Л.М. постановою від 07.11.2018 року відкрито виконавче провадження №57578100 та винесено постанову від 07.11.2018 року про арешт коштів боржника.

На виконання постанови від 17.10.2018 року у виконавчому провадженні №21362834 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження головним державним виконавцем Міщенко Л.М. постановою від 07.11.2018 року відкрито виконавче провадження №57577943.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.11.2019 року у справі №2-1025/10 (провадження №2-п/369/9/19) заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на нерухоме майно - задоволено. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.07.2010 року у справі №2-1025/10 (провадження №2-п/369/9/19) - скасовано. Розгляд справи призначено провести в порядку загального позовного провадження.

З пояснень представника позивача встановлено, що станом на день прийняття рішення суду у цій справі, справу №2-1025/10 (провадження №2-п/369/9/19) не вирішено.

04.03.2020 року на особистому прийомі у головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М. отримано інформацію про наявність виконавчого провадження №21362834 про стягнення з позивача виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, та у зв`язку з цим адвокатом позивача подано до начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравчука М.В. заяву про закінчення виконавчих проваджень відносно позивача, заняття арештів та виключення ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.

13.03.2020 року начальником Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравчуком М.В. надано відповідь, в якій відмовлено у задоволенні заяви адвоката позивача від 04.03.2020 року про закриття виконавчих проваджень та зняття арештів.

Вважаючи постанови від 17.10.2018 року про стягнення виконавчого збору, про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, винесені у межах виконавчого провадження №21362834, постанови від 07.11.2018 року про відкриття виконавчого провадження №57578100, про арешт коштів боржника, постанову від 07.11.2018 року про відкриття виконавчого провадження №57577943 та рішення начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравчука М.В. від 13.03.2020 року протиправними, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №1404), Законом України від 05.06.2003 року №898-IV "Про іпотеку" (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №898), Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (із змінами і доповненнями) (далі також - Інструкція №512/5).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Щодо протиправності рішення начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравчука М.В. від 13.03.2020 року в частині відмови у закритті виконавчих проваджень, суд зазначає наступне.

Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону №1404 передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно з частиною першою, пунктами 16, 18 частини третьої статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

На момент відкриття виконавчого провадження №21362834 був чинним Закон України від 21.04.1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження) (далі також - Закон №606).

Згідно з абзацом 2 статті 24 цього Закону державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п`ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

З огляду на те, що Законом №606 передбачалося можливість добровільного виконання рішення, постанови про стягнення з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій підлягали стягненню лише у разі не виконання виконавчого документу у добровільному порядку, з чого висновується, що ці постанови державний виконавець виносив на стадії закінчення виконавчого провадження.

З матеріалів справи судом встановлено, що закінчено виконавче провадження №21362834 у 2018 році (постанова від 17.10.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»), тобто, спірні правовідносини на цій стадії виконавчого провадження №21362834 врегульовані Законом №1404.

Абзацом 1 частини четвертої статті 27 Закону №1404 передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Водночас, згідно з частиною третьою статті 40 Закону №1404, що кореспондується з положенням абзацу 12 пункту 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, слід дійти висновку, що державним виконавцем може бути прийнято рішення щодо винесення постанов про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат виконавчого провадження як на стадії відкриття виконавчого провадження, так і на стадії його закінчення.

Так, положеннями частини п`ятої статті 27 Закону №1404 встановлено вичерпний перелік випадків, коли виконавчий збір з боржника стягненню не підлягає.

Згідно з частиною сьомою статті 27 Закону №1404 у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Отже, з аналізу вказаних положень законодавства слід дійти висновку, що постанова про стягнення виконавчого збору, постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (пункт 5 частини першої статті 3 Закону №1404) є виконавчими документами, які підлягають виконанню у встановленому Законом №1404 порядку шляхом відкриття на їх підставі окремих виконавчих проваджень.

Суд звертає увагу, що виконавчі провадження, відкриті з метою виконання постанов від 17.10.2018 року про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, мають свій номер та не є продовженнями виконавчого провадження, в межах якого їх винесено, оскільки постанови про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження є самостійними виконавчими документами, винесеним державним виконавцем у межах повноважень, передбачених Законом №1404.

З матеріалів справи судом встановлено, що постановою головного державного виконавця Міщенко Л.М. від 17.10.2018 року у рамках виконавчого провадження №21362834 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Проте, це виконавче провадження №21362834 не закінчено на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону №1404, відповідно до змісту якого виконавче провадження підлягає закінченню у разі: скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки на момент примусового виконання заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.07.2010 року за позовом відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на нерухоме майно останнє не було скасовано та розглянуто судом по суті.

Отже, у державного виконавця були усі підстави для винесення у межах виконавчого провадження №21362834 постанов від 17.10.2018 року про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у відповідності до частини третьої статті 40 Закону №1404.

Так, з огляду на те, що постановою головного державного виконавця від 17.10.2018 року у рамках виконавчого провадження №21362834 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404, провадження, відкриті на виконання цих постанов не підлягають закінченню з підстав, вказаних позивачем.

В свою чергу, оскільки постанови від 17.10.2018 року про стягнення виконавчого збору та від 17.10.2018 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження не є виконавчими документами, виданим на виконання заочного рішення Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 05.07.2010 року за позовом Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на нерухоме майно, скасованого ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.11.2019 року у справі №2-1025/10 (провадження №2-п/369/9/19), виконавчі провадження №57578100 та №57577943 не можуть бути закінчені на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону №1404, як вважає позивач.

Так, позивач помилково вважає, що виконання постанов від 17.10.2018 року про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження є подальшим примусовим виконанням заочного рішення Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 05.07.2010 року, скасованого ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.11.2019 року у справі №2-1025/10 (провадження №2-п/369/9/19).

Отже, рішення начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравчука М.В. від 13.03.2020 року в частині відмови у закритті виконавчих проваджень, відкритих на підставі постанов від 17.10.2018 року про стягнення виконавчого збору та стягнення витрат виконавчого провадження, винесених у межах виконавчого провадження №21362834, не має ознак протиправності в цій частині.

На переконання суду, позовні вимоги, заявлені позивачем в цій частині, не підлягають задоволенню у зв`язку з обраним позивачем способом захисту порушеного права.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з абзацом 1 частини першої статті 19 Закону №1404 сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Разом з тим, дослідивши рішення начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравчука М.В. від 13.03.2020 року, судом встановлено, що останнім не надано відповіді на прохання представника позивача у заяві від 04.03.2020 року про зняття арешту з майна ОСОБА_1 та щодо її виключення з Єдиного реєстру боржників, з огляду на що, з метою захисту порушеного права позивача, суд дійшов висновку про вихід за межі позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравчука М.В., яка виражається у не наданні відповіді на заяву представника позивача від 04.03.2020 року в частині прохання зняття арешту з майна ОСОБА_1 та щодо її виключення з Єдиного реєстру боржників.

Щодо зобов`язання державного виконавця зняти арешти з майна (коштів) ОСОБА_1 , накладеного в рамках виконавчого провадження № 21362834, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів виконавчого провадження №21362834 встановлено, що:

- постановою від 30.08.2010 року про відкриття виконавчого провадження, пунктом 4 резолютивної частини накладено арешт а все майно, що належить ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) в межах суми стягнення 1511430, 05 грн. Пунктом 5 резолютивної частини постанови заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу. Арешт накласти з моменту надходження постанови. Пунктом 6 резолютивної частини постановлено копії постанови направити на виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника, органу або посадовій особі, яка видала документ, та сторонам виконавчого провадження;

- постановою державного виконавця від 29.12.2010 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) - земельну ділянку АДРЕСА_3 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу.

Постановою державного виконавця від 17.10.2018 року повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404.

Відповідно до частини третьої статті 37 Закону №1404 у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Згідно з частиною другою статті 40 Закону №1404 про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Отже, висновується, що у разі повернення виконавчого документа на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404, арешт з майна (коштів) боржника має бути знято державним виконавцем, шляхом зазначення про це у постанові про повернення виконавчого документу стягувачу на направити цю постанову до органів забезпечення накладення арешту на майно боржника.

Разом з тим, дослідивши матеріали виконавчого провадження №21362834 та зміст постанови державного виконавця від 17.10.2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу, судом встановлено відсутність зазначення у резолютивній частині постанови про зняття арешту з майна боржника, що суперечить приписам Закону №1404 та свідчить про те, що державним виконавцем не знято арешт з майна боржника, накладений у межах виконавчого провадження №21362834, що відповідачем не спростовано.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовної вимоги позивача в частині зняття арешту з майна, накладеного в межах виконавчого провадження №21362834, виклавши її в наступній редакції: зобов`язати Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області зняти арешт з майна (коштів) ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), накладений в межах виконавчого провадження № 21362834 в порядку, встановленому Законом України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (із змінами і доповненнями).

Щодо протиправності постанови від 17.10.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження в сумі 569,00 грн., винесеної у виконавчому провадженні №21362834, та постанови від 07.11.2018 року про відкриття виконавчого провадження №57577943, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 6 розділу І Інструкції №512/5 під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із пунктом 7 розділу І Інструкції №512/5 постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою. Постанова складається у необхідній кількості примірників, один з яких залишається у виконавчому провадженні, а інші надсилаються за належністю.

Якщо постанова надсилається у формі електронного документа, на таку постанову накладається кваліфікований електронний підпис із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання.

У разі якщо постанова виконавця є виконавчим документом, вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним статтею 4 Закону.

Відповідно до пункту 1, абзаців 1-14 пункту 2 розділу VI Інструкції №512/5 фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року № 554.

Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Разом з тим, дослідивши оскаржувану постанову від 17.10.2018 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, судом встановлено відсутність зазначення у мотивувальній частині розмірів та видів витрат виконавчого провадження, водночас зазначено лише фразу «в ході виконання здійснено витрати» та розмір загальної суми витрат на проведення виконавчих дій 569, 00 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість оскаржуваної постанови та, як наслідок, про її протиправність, оскільки остання не відповідає вимогам Закону №1404 та Інструкції №512/5, з огляду на що, остання підлягає скасуванню.

Встановлена судом протиправність постанови від 17.10.2018 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, винесеної в межах виконавчого провадження №21362834, є підставою для скасування постанови від 07.11.2018 року про відкриття виконавчого провадження №57577943 на підставі цієї постанови, як похідної вимоги.

Щодо протиправності постанови від 17.10.2018 року про стягнення виконавчого збору, винесеної в межах виконавчого провадження №21362834, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що на виконання заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі № 2-1025/10 (провадження № 2-п/369/9/19) 21.07.2010 року видано виконавчий лист про (резолютивна частина рішення) «Стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції суму боргу із сплати за договором кредиту від 27 червня 2007 року №014/9408/85/57329 у розмірі 1 509 610, 05 гривень з них заборгованість зі сплати кредиту в розмірі 1 238 299,78 гривень, у відсотках - 149 626,55 гривень, пені за прострочення сплати відсотків у сумі 121 683,73 гривень, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гривень, загальна сума становить 1 511 430,05 гривень. Звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, яка розташована за адресою: вул . Грушева, 27, с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, загальною площею 0,168 га, кадастровий номер :01:110:0035, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.06.2007 року».

Згідно з частиною сьомою статті 51 Закону №1404 примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до статті 41 Закону №898 реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини другої, пунктами 1, 15 статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону №1404 для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Умови визначення вартості майна боржника та оцінки майна боржника визначено статтею 57 Закону №1404.

Відповідно до частини другої статті 27 Закону №1404 виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до статті 45 Закону №1404 Розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості:

1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;

2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача;

3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів);

4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.

Отже, з вказаних положень законодавства висновується, що визначенню державним виконавцем суми основної винагороди, яка підлягає до сплати боржником у межах виконавчого провадження про звернення стягнення на предмет іпотеки у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутої суми, передує вжиттю виконавцем дій щодо залучення суб`єкта оціночної діяльності/незалежного експерта для оцінки майна та реалізації предмета іпотеки.

Відповідно до наведених положень законодавства підставою для стягнення виконавчого збору є здійснення державним виконавцем фактичних дій примусового характеру щодо виконання виконавчого документу - шляхом реалізації предмета іпотеки.

Тобто, обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки є фактичне виконання виконавчого документу шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень, встановлених Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про іпотеку».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 19.06.2019 року у справі №824/172/18-а.

Відповідно до Протоколу проведення електронних торгів №337382, який міститься у матеріалах виконавчого провадження №21362834, торги (дата та час початку торгів 07.06.2018 року 09:00 / дата та час завершення торгів 07.06.2018 року 18:00) за реєстраційним номером лота 279012 іпотека. Земельна ділянка, площею 0.1680 га, К/Н :01:110:0035, що знаходиться за адресою: вул. Грушева, 27, с. Білогородка, Києво-Святошинський район, Київська область, не відбулися.

Відомостей щодо проведення інших торгів матеріали виконавчого провадження №21362834, надані відповідачем суду, не містять.

Отже, враховуючи, що судом встановлено та не спростовано відповідачем, що на момент винесення державним виконавцем постанови від 17.10.2018 року про стягнення з виконавчого збору у розмірі 151 143,00 грн. державним виконавцем не здійснено фактичної реалізації предмета іпотеки, суд дійшов висновку, що ця обставина унеможливлювала визначення розміру суми виконавчого збору.

Зокрема, із змісту виконавчого листа встановлено, що його видано на примусове виконання рішення суду як в частині стягнення заборгованості ОСОБА_1 за договором кредиту від 27 червня 2007 року №014/9408/85/57329, так і в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, висновується, що без фактичної реалізації предмета іпотеки, розрахунок розміру суми виконавчого збору не міг бути здійсненим.

Водночас, суму виконавчого збору державним виконавцем обраховано не в межах вартості предмету іпотеки, як того вимагає положення частини сьомої статті 51 Закону №1404 та статті 11 Закону №898, а в межах суми заборгованості ОСОБА_1 «із сплати за договором кредиту від 27 червня 2007 року №014/9408/85/57329 у розмірі 1 509 610,05 гривень з них заборгованість зі сплати кредиту в розмірі 1 238 299,78 гривень, у відсотках - 149 626,55 гривень, пені за прострочення сплати відсотків у сумі 121 683,73 гривень, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гривень, загальна сума становить 1 511 430, 05 гривень.».

Встановлені судом вказані обставини також свідчать про протиправність оскаржуваної позивачем постанови в частині визначення розміру суми виконавчого збору.

Враховуючи те, що постановою державного виконавця від 17.10.2018 року постановлено стягнути з боржника ОСОБА_1 суму виконавчого збору у розмірі 151 143,00 грн., яку визначено без проведення відповідних виконавчих дій, суд дійшов висновку, що цю суму обраховано не у встановлений законодавством спосіб, що свідчить про протиправність оскаржуваної постанови та подальшого її скасування.

З огляду на встановлені судом обставини протиправності постанови державного виконавця від 17.10.2018 року про стягнення виконавчого збору, суд дійшов висновку про протиправність постанови державного виконавця від 07.11.2018 року про відкриття виконавчого провадження та постанови від 07.11.2018 року про арешт коштів боржника, винесених у межах виконавчого провадження № 57578100 на виконання постанови від 17.10.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області виконавчого збору в сумі 151 143,00 грн., винесену у межах виконавчого провадження № 21362834.

Зокрема, суд вважає за необхідне наголосити й на тому, що в матеріалах виконавчих проваджень №21362834, №57578100 та №57577943 відсутні підтвердження направлення оскаржуваних позивачем у цій справі постанов у спосіб, встановлений Законом №1404, що відповідачем не спростовано.

На переконання суду, зазначене підсилює висновок, щодо порушення державним виконавцем гарантії дотримання прав боржника у відповідних виконавчих провадженнях, передбачених Законом №1404, зокрема, права бути обізнаним про наявність щодо нього виконавчого провадження, на отримання процесуальних документів, винесених у межах виконавчого провадження, а також права на їх оскарження.

Щодо зобов`язання державного виконавця виключити позивача з Єдиного реєстру боржників, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1404 Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

З відомостей Єдиного реєстру боржників судом встановлено, що ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 ) включена до реєстру як боржник по виконавчих провадженнях №57578100 (стягнення виконавчого збору) та №57577943 (стягнення витрат виконавчого провадження).

Згідно з абзацом 1 пункту 7 розділу ХХ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 05.08.2016 року № 2432/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 12.08.2016 року за № 1126/29256, у разі скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників.

Отже, враховуючи те, що судом скасовано постанову від 07.11.2018 року про відкриття виконавчого провадження №57577943 та постанову від 07.11.2018 року про відкриття виконавчого провадження №57578100, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача виключити ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.

Виходячи з положень частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі "Горнсбі проти Греції" Європейським судом з прав людини в пункті 40 рішення зазначено, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (пункт 68 рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції").

Європейський суд з прав людини в пункті 26 рішення у справі "Глоба проти України" відзначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення у справі "Бурдов проти Росії" (Burdov v. Russia), заява №59498/00, пункт 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, пункт 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 року у справі "Фуклев проти України" (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

В пункті 27 рішення у справі "Глоба проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та враховуючи, що судом виявлено порушення відповідачем вимог законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для виходу за межі позовних вимог та часткового їх задоволення.

Відповідно до абзацу 1 частини першої, частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З матеріалів справи судом встановлено, що за подання позовної заяви до суду позивачем сплачено 2 522, 40 грн. (квитанція від 16.03.2020 року №0.0..1 на суму 840, 80 коп. та квитанція від 18.06.2020 року №0.0..1 на суму 1681,60 грн.).

Враховуючи підстави задоволення судом позову частково, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача понесену суму судових витрат у повному розмірі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 11, 73 - 78, 90, 241- 246, 250, 271, 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравчука М.В., яку виражено у не наданні відповіді на заяву представника позивача від 04.03.2020 року в частині прохання зняття арешту з майна ОСОБА_1 та щодо її виключення з Єдиного реєстру боржників.

3. Скасувати постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М. від 17.10.2018 року про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в сумі 151 143 грн., винесену в рамках виконавчого провадження № 21362834.

4. Скасувати постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М. від 07.11.2018 року про відкриття виконавчого провадження № 57578100.

5. Скасувати постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М. від 07.11.2018 року про арешт коштів боржника, винесену у межах виконавчого провадження № 57578100.

6. Скасувати постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М. від 17.10.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження в сумі 569,00 грн., винесену в рамках виконавчого провадження № 21362834.

7. Скасувати постанову головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Міщенко Л.М. від 07.11.2018 року про відкриття виконавчого провадження № 57577943.

8. Зобов`язати Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з майна (коштів) ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), накладений в межах виконавчого провадження № 21362834 в порядку, встановленому Законом України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (із змінами і доповненнями).

9. Зобов`язати Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виключити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) з Єдиного реєстру боржників.

10. В іншій частині відмовити.

11. Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) сплачену суму судового збору у розмірі 2 522, 40 грн. (дві тисячі п`ятсот двадцять дві грн. 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, адреса: 08132, Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Лесі Українки, 86).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295 - 297 КАС України.

Згідно з частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

У відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, адреса: 08132, Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Лесі Українки, 86).

Повне рішення складено 24.06.2020 року.

Суддя Л.О. Маруліна