Справа № 320/3844/19
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2020-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 року № 320/3844/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження справу за позовом гр. ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом, в якому просить:

- рішення Ірпінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (), яке викладено у листі від 17.05.2019 № 107/П-03, щодо відмови у зарахуванні до стажу періоду роботи у ТОВ Кронус з 05.10.1995 по 29.12.1999 для перерахунку пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) визнати протиправним та скасувати;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області () врахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до страхового стажу роботу у ТОВ Кронус з 05.10.1995 по 29.12.1999;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області () перерахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) пенсію з урахуванням періоду роботи у ТОВ Кронус з 05.10.1995 по 29.12.1999 з дня звернення.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він звернувся до Ірпінського ОУПФ України Київської області із заявою про включення до страхового стажу період роботи з 05.10.1995 по 29.12.1999 на посаді експедитора ТОВ «Кронус», однак пенсійним органом протиправно відмовлено у зарахуванні зазначеного страхового стажу та перерахунку пенсії.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.07.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

На підставі ст. 194. ст. 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Ірпінському ОУПФ України Київської області та отримує пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Як слідує з позовної заяви, позивач 12.02.2019 року звернувся до пенсійного органу із заявою про перерахування пенсії з урахуванням періоду роботи з 05.10.1995 по 29.12.1999 на посаді експедитора ТОВ «Кронус».

До заяви позивач додав: вкладиш до трудової книжки, довідку ТОВ «Кронус» від 16.06.2017 № 1/14, накаp ТОВ «Кронус» від 05.10.1995 № 18 та наказ ТОВ «Кронус» від 29.10.1999 № 14 .

Листом від 12.03.2019 № 107/П-03 Ірпінське ОУПФ України Київської області повідомлено позивачу, що відповідно до матеріалів пенсійної справи дані про період роботи в ТОВ «КРОНУС» відсутні: записи у трудовій книжці, в індивідуальних відомостях про застраховану особу (форма ОК-5) дані на ОСОБА_2 за період з 1998-1999 роки.

Також зазначено, що довідки про період роботи з 05.10.1995 по 29.12.1999 в ТОВ «КРОНУС», видані підприємством в 2017 році та копії наказів про прийняття та звільнення не містять ідентифікаційного коду суб`єкта підприємницької діяльності - юридичної особи на відбитках печатки.

Крім того вказано, що управлінням направлено копії довідки та наказів до Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві для проведення перевірки для підтвердження періоду роботи в ТОВ «Кронус» за період 1995-1999 роки.

Листом Ірпінського ОУПФ України Київської області від 17.05.2019 № 107/П-03 повідомлено позивача, що Головне управління пенсійного фонду в м.Києві надало відповідь про неможливість проведення перевірки для підтвердження періоду роботи в ТОВ «Кронус» за період з 1995-1999 роки, у зв`язку з відсутністю даного підприємства за юридичною адресою.

Відповідно для зарахування в страховий стаж періоду роботи в ТОВ «Кронус» з 1995 по 1999 підстави відсутні.

Не погоджуючись з такою відмовою? позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися? суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Закон України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно ст. 1 цього Закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення завіком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Частиною 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Частиною 5 цієї статті передбачено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до п.п. 1, 2 п.2.1.розділу ІІ Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:

1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Згідно п. 4.1. розділу ІV Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Відповідно до п. 4.2. розділу ІV Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Згідно п. 4.3. розділу ІV Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно ст. 62 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи протрудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно пункту 20 Порядку № 637 від 12.08.1993, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Позивачем на підтвердження свого трудового стажу додано вкладиш до трудової книжки АА НОМЕР_2 282927 (дублікат, дата заповнення 14.06.2017), в якому зазначено, що позивача наказом ТОВ «Кронус» від 05.10.1995 № 18 прийнято на роботу на посаду експедитора та наказом ТОВ «Кронус» від 29.12.1999 № 14 звільнено з посади за власним бажанням.

Наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі-Інструкція № 58).

Відповідно до п.2.1. Інструкції № 58 трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Згідно п. 3.1. Інструкції № 58 у тому разі, коли у трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем.

Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що і трудова книжка.

Вкладиш без трудової книжки недійсний.

Відповідно п. 3.2. Інструкції № 58 про кожний виданий вкладиш на першій сторінці (титульний аркуш) трудової книжки зверху ставиться штамп розміром 10х25 мм з написом "Виданий вкладиш" і тут же зазначаються серія і номер вкладиша. При кожній наступній його видачі має ставитися другий штамп і зазначатися серія і номер вкладиша.

Згідно п. 3.3. Інструкції № 58 у разі необхідності доповнення трудової книжки вкладишем видається вкладиш нового зразка незалежно від того, яку трудову книжку має працівник (нового чи раніш установленого 1938 року і 1974 року зразків).

Суд дослідивши копію трудової книжки позивача № БТ-ІІ № 1429245 та дубліката вкладиша трудової книжки АА № 282927 зазначає наступне.

Так, у трудовій книжці № БТ-ІІ № 1429245 відсутні записи про період роботи в ТОВ «КРОНУС», трудова книжка має вільні місця для записів, а також те, що вкладиш до трудової книжки не вшитий у трудову книжку.

Таким чином, суд доходить висновку, що наданий позивачем вкладиш до трудової книжки не може бути належним доказом, який підтверджує його період роботи у ТОВ «Кронус» з 1995 по1999 роки.

Також судом не приймаються до уваги накази ТОВ «Кронус» від 05.10.1995 № 18 про призначення ОСОБА_1 експедитором та від 29.12.1999 № 14 про звільнення ОСОБА_1 з посади експедитора, та довідка ТОВ «Кронус» від 14.06.2017 № 1/14, оскільки вони не відповідають формам документів у Порядку № 22-1 та ст. 49 КЗпП України.

Відповідно до ст. 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Також суд звертає увагу, що відповідачем за результатами розгляду звернень позивача було проведено перевірки підтвердження довідок про період його роботи в ТОВ «Кронус» у період з 05.10.1995 по 23.12.1999.

За результатами перевірок встановлено, що ТОВ «Кронус» за юридичною адресою: м. Київ, вул. Інститутська, 25 не знаходиться. Проведення перевірки достовірності довідки від 14.06.2017 № 1/14 про період роботи гр. ОСОБА_1 не є можливим.

Виходячи з викладеного, позивачем не надано ні до пенсійного органу ні до суду належних доказів на підтвердження стажу роботи у ТОВ «Кронус» з 05.10.1995 по 29.12.1999, отже, суд доходить висновку, що пенсійний орган діяв у межах та спосіб, передбачений чинним законодавством, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Також суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

За наведених обставин суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лапій С.М.