Справа № 640/13087/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

24 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Степанюка А.Г., суддів Губської Л.В., Епель О.В., розглянувши заяву Військового інституту телекомунікацій та інформатизації про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом Військового інституту телекомунікацій та інформатизації до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації (далі - Позивач, ВІТІ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - Відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави в особі ВІТІ 77 248,36 грн. витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.11.2019 року задоволено клопотання ОСОБА_1 та залишено без розгляду позовну заяву ВІТІ .

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши апеляційну скаргу, суд ухвалою від 21.05.2020 року залишив її без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 295 КАС України, а саме - Апелянтом пропущено п`ятнадцятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду, а викладені у заяві про поновлення строку причини поважними визнані не були. Апелянту було надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги - десять днів з моменту отримання копії ухвали від 21.05.2020 року, але не раніше дня закінчення карантину, запровадженого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Як вбачається за матеріалів справи, копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху Апелянт отримав 28.05.2020 року, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

На виконання вимог даної ухвали ВІТІ направив 18.06.2020 року до суду апеляційної інстанції заяву щодо поновлення строків звернення до адміністративного суду, в якій просив визнати поважними причини пропуску строку на подання апеляційної скарги, поновити строк на подання апеляційної скарги від 10.02.2020 року та вважати 10.02.2020 року початком перебігу процесуального строку на її подання. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що конверт із текстом ухвали суду було отримано представником ВІТІ у відділенні ПАТ «Укрпошта» 31.01.2020 року, у п`ятницю. Оскільки дана особа є військовослужбовцем за контрактом та не уповноважена відкривати поштові листи і повідомлення. При цьому, через хворобу уповноваженої на це особи - помічника начальника інституту з правової роботи лейтенанта юстиції Зінчук К.М., оскаржувану ухвалу суду було зареєстровано лише 10.02.2020 року та за наслідками її опрацювання апеляційну скаргу подано до відділення поштового зв`язку 25.02.2020 року.

Надаючи оцінку наведеним доводам, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Як було встановлено в ухвалі 21.05.2020 року, копію повного тексту ухвали суду отримано ВІТІ 31.01.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 83). Отже, останнім днем подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції з урахуванням вихідних днів було 17.02.2020 року. Проте, апеляційну скаргу подано до відділення поштового зв`язку 25.02.2020 року, тобто поза межами встановленого приписами КАС України процесуального строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Судом враховується, що підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання апеляційної скарги.

Аналогічна позиція підтримується і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.05.2018 року у справі №820/4558/16, від 22.05.2018 року у справі №826/26113/15, від 18.09.2018 року у справі №826/25121/15.

Колегія суддів з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 11.06.2020 року у справі №183/1128/17, вважає за необхідне підкреслити, що Позивач у межах даної справи є суб`єктом владних повноважень, що здійснює свою діяльність на професійній основі, а тому проблеми внутрішньої організації виконання роботи його працівниками не є об`єктивними та непереборними обставинами, які перешкоджають оскаржити судові рішення в межах встановленого законодавством строку апеляційного оскарження.

Номер та дата реєстрації вхідної кореспонденції самі по собі не свідчать про дату отримання судового рішення, а лише фіксують факт реєстрації кореспонденції суду при надходженні до органу.

Своєчасність реєстрації вхідної кореспонденції, в тому числі і судових рішень, свідчить виключно про організацію роботи підприємства, установи, організації, проте не є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки така організація роботи залежить виключно від самої організації.

До того ж, хвороба особи, уповноваженої здійснювати підготовку судових документів в установі, не може вважатися поважною причиною як несвоєчасної реєстрації вхідної кореспонденції, такі і поважною причиною пропуску процесуального строку на подання апеляційної скарги.

Неухильне виконання обов`язків не повинно ставитись і в залежність від організації належного виконання працівниками ВІТІ своїх службових обов`язків, оскільки цей процес належить до сфери управлінської діяльності керівника цього органу, який, крім іншого, уповноважений визначати необхідну кількість осіб, які мають право представництва інтересів цієї установи, зокрема, у судах України.

Аналогічна за змістом правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 року у справі №147/188/17.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Наведений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 року у справі № 805/2688/18-а.

Обмеження строку на апеляційне оскарження не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для можливості визнання поважними причин пропуску Позивачем строку на апеляційне оскарження ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва з підстав тимчасової непрацездатності особи, уповноваженої на складання судових документів. Інших доводів поважності причин пропуску строку Апелянтом не зазначено.

У контексті наведеного суд вважає за необхідне зауважити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеєр проти Бельгії»).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, зважаючи на викладене та з огляду на відхилення доводів Апелянта щодо поважності причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви про його поновлення.

Керуючись ст.ст. 248, 295, 321, 325 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Військового інституту телекомунікацій та інформатизації про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2019 року - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель