Справа № 640/10384/20
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2020-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2020 року м. Київ № 640/10384/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пімахової Д.В.

про визнання протиправними, скасування постанови

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пімахової Діни Вікторівни (далі по тексту - відповідач) в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пімахової Діни Вікторівни про відкриття ВП № 61727723 від 06 квітня 2019 року, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кубою Юлією Володимирівною.

Позовні вимоги мотивовано тим, що приватним виконавцем округу міста Києва було порушено вимоги територіальної компетенції під час відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса від 09 грудня 2019 року № 2660 та вчинення у межах цього виконавчого провадження виконавчих дій, оскільки позивач проживає та зареєстрований в Івано-Франківській області.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Зобов`язано відповідача подати до суду до 18 травня 2020 року відзив на позовну заяву та належним чином засвідченні копії матеріалів виконавчого провадження № 61727723, докази направлення оскаржуваної постанови позивачу. Запропоновано третій особі надати суду до 18 травня 2020 року письмові пояснення з приводу предмету позову, разом із доказами направлення таких пояснень сторонам по справі.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що стягувачем було подано заяву про примусове виконання рішення із зазначенням місця знаходження майна боржника (грошових коштів) - карткового рахунку відкрито в банківській установі у міста Києві. Так, згідно з приписами статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Також відповідач посилався на практику Верховного Суду в аналогічних спорах.

У відповіді на відзив, позивач наголосив, що в оскаржуваній постанові виконавчим округом є місто Київ, проте позивач зареєстрований та проживає в Івано-Франківській області. Крім того, на думку позивача, частина друга статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" не поширює свою дію на випадки стягнення грошових коштів, що знаходяться на рахунках банківських установ.

Також, судом встановлено, що постанову про відкриття виконавчого провадження направлено позивачу на адресу: АДРЕСА_1 .

Натомість, позивач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Дійсно, матеріали справи та матеріали виконавчого провадження не містять доказів отримання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження, а тому, суд приймає доводи позивача про те, що дізнався про спірну постанову 28 квітня 2020 року та вважає строк звернення до суду таким, що не порушений.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Пімаховою Діаною Вікторівною на підставі заяви ТОВ «Платінум Фінанс» із інформацією про наявність у боржника майна у місті Києві, а саме грошових коштів на наступних рахунках: № НОМЕР_1 у ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346, відкрито виконавче провадження № 61727723 (постанова про відкриття виконавчого провадження від 06 квітня 2020 року).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пімаховою Діаною Вікторівною від 13 квітня 2020 року звернено стягнення на доходи Боржника.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 3 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі такого виконавчого документа, як виконавчий напис нотаріуса.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень і рішень інших органів".

При цьому, згідно частини другої статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.

Згідно з частинами другою, четвертою статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Статтею 26 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює свою діяльність.

Згідно з відомостями з Єдиного реєстру приватних виконавців України, виконавчим органом приватного виконавця Пімахової Д.В. є місто Київ.

Судом встановлено, що не спростовується і позивачем, що останній має відкритий рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ «Платінум фінанс», який відкритий на підставі кредитного договору № 400226480 від 02 березня 2007 року ЗАТ «Альфа Банк».

Відповідно до пункту 1.27 статті 1 Закону України "Про платіжні системи в Україні" платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Згідно статті 3 Закону України "Про платіжні системи в Україні" кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Статтею 7 Закону України "Про платіжні системи в Україні" передбачено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки.

Картковий рахунок - це банківський поточний картковий рахунок Клієнта, який відкривається на договірній основі для обліку грошових коштів Клієнта та здійснення розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України. По картковому рахунку проводиться облік операцій за платіжними картками Клієнта.

Суд вважає, що у даному випадку місцезнаходженням майна є не місце розташування самого банку, де відкритий рахунок, а самі банківські рахунки чи електронні гаманці, на яких обліковуються кошти та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою відповідних платіжних інструментів, однак, такі рахунки або електронні гаманці не вважаються майном у розумінні положень статті 190 Цивільного кодексу України, оскільки вони не є окремими речами чи їх сукупністю, а фактично є засобом обліку руху грошових коштів та призначені для виконання клієнтами платіжних систем певних операцій.

Стаття 190 Цивільного кодексу України визначає, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до статті 179 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Пунктами 3.1, 3.2 статті 3 Закону України "Про платіжні системи в Україні" встановлено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Грошові знаки випускаються у формі банкнот і монет, що мають зазначену на них номінальну вартість.

Поняття "картковий рахунок" було передбачено Положенням про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженим постановою Національного Банку України від 19 жовтня 2005 року №137, яке втратило чинність на підставі постанови Національного Банку України від 30 квітня 2010 року №223.

При цьому, жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що "картковий рахунок" є майном у розумінні статті 190 Цивільного кодексу України.

Так само, не передбачено поняття щодо визначення місцезнаходження "карткового рахунку" за місцем знаходження будь-якого банку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу відкрито картковий рахунок№ НОМЕР_1 у ПАТ «Платінум фінанс», який відкритий на підставі кредитного договору № 400226480 від 02 березня 2007 року ЗАТ «Альфа Банк», на якому обліковуються вимоги банку у розумінні положень Закону України "Про банки та банківську діяльність".

На думку суду, картковий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 , не вважається його майном.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що у заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач просить відкрити виконавче провадження за місцезнаходженням майна боржника, не долучивши при цьому до вказаної заяви доказів наявності майна боржника у м. Київ.

Інших доводів, підтверджених належними та допустимим доказами щодо підтвердження місця проживання, перебування, роботи позивача або місцезнаходження його майна матеріали справи не містять.

Щодо посилання відповідача на лист Міністерства юстиції України, як на правомірність вчинення дії при відкритті виконавчого провадження, суд зазначає, що роз`яснення надано з посиланням на загальні норми Цивільного кодексу України в частині віднесення грошей до різновиду майна, тоді як норми Закону України "Про виконавче провадження" є спеціальними до даних правовідносин, а по-друге, згідно частиною другою статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника, проте за частиною першою статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Таким чином, Закон України "Про виконавче провадження" вирізняє майно боржника, на майно як таке, що підлягає державній реєстрації з метою встановлення його місцезнаходження та примусової реалізації, інше майно, а також кошти незалежно від того, зберігаються вони на рахунках у банківській установі чи отриманні у вигляді заробітної плати, пенсії, стипендії і в інший спосіб або зберігаються у власності боржника.

При цьому, якщо законодавець у Законі України "Про виконавче провадження" вживає термін "майно", поширюючи його значення на "кошти", то термін "кошти" відображається в дужках чи пов`язується змістом у відповідному реченні.

Натомість у частині другій статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" термін "майно" вжито без вказівки про кошти.

Отже, виконання рішення за місцезнаходженням майна в розумінні вимог частини другої статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" не передбачає можливості виконання рішення за місцезнаходженням коштів.

На переконання суду, положення частини другої статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", що стосуються виконання рішення за місцезнаходженням майна, розроблені для найбільш швидкого та ефективного доступу державного виконавця до майна з метою його опису та примусової реалізації, натомість арешт коштів на рахунках не вимагає особистої присутності державного виконавця та може бути здійснений навіть за умови значної віддаленості установи банку.

З огляду на зазначене, частина друга статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" не поширює свою дію на випадки стягнення грошових коштів, що знаходяться на рахунках банківських установ.

Крім того, матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що на картковому рахунку позивача, відкритому в ПАТ «Платінум фінанс» знаходяться грошові кошти, що давало б підстави вважати їх майном боржника, та, відповідно, визначати за допомогою цього місцезнаходження майна боржника.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що відповідачем порушено вимоги статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" та безпідставно відкрито виконавче провадження не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або знаходження його майна, а в іншому виконавчому окрузі, що є підставою для визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 06 квітня 2019 року.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведена правомірність та обґрунтованість прийняття рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Пімахової Діни Вікторівни (03035, м. Київ, вул. Генерала Шаповала, 2, оф. 402) про визнання протиправним та скасування постанови від 06 квітня 2020 року ВП № 61727723 - задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пімахової Діни Вікторівни від 06 квітня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 61727723.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Аверкова