Справа № 320/2436/19
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2436/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року (розглянута у порядку письмового провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми «Р» №, яким визначене зобов`язання із ПДФО в сумі 195 862, 10 грн., в т. ч. за основним платежем - 156 689, 68 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 39 172, 42 грн.;

- визнати неправомірним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №, яким застосовані штрафні санкції з ЄСВ на суму 10 972, 50 грн.;

- визнати неправомірним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, яким визначене зобов`язання із ЄСВ в сумі 109 725, 00 грн.;

- визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми «Р» №, яким визначене зобов`язання із ПДВ в сумі 326 374, 50 грн., в т. ч. за основним платежем - 217 583, 00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 108 791, 50 грн.;

- визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми «В4» №, яким зменшено суму від`ємного значення із ПДВ на 87 449, 00 грн.;

- визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми «Р» №, яким визначене зобов`язання із військового збору в сумі 16 321, 84 грн., в т. ч. за основним платежем - 13 057, 47 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 3 264, 37 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що не погоджується з висновками податкового органу, викладеними у акті перевірки, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, що призвело до незаконного винесення спірних рішень та вимоги, а тому вважає, що такі мають бути скасовані.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано неправомірним та скасовано податкове повідомлення - рішення форми «Р» №, яким визначене зобов`язання із ПДФО в сумі 195 862, 10 грн., в т. ч. за основним платежем - 156 689, 68 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 39 172, 42 грн.

Визнано неправомірним та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №, яким застосовані штрафні санкції з ЄСВ на суму 10 972, 50 грн.

Визнано неправомірним та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, яким визначене зобов`язання із ЄСВ в сумі 109 725, 00 грн.

Визнано неправомірним та скасовано податкове повідомлення - рішення форми «Р» №, яким визначене зобов`язання із ПДВ в сумі 326 374, 50 грн., в т. ч. за основним платежем - 217 583, 00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 108 791, 50 грн.

Визнано неправомірним та скасовано податкове повідомлення - рішення форми «В4» №, яким зменшено суму від`ємного значення із ПДВ на 87 449, 00 грн.

Визнано неправомірним та скасовано податкове повідомлення - рішення форми «Р» №, яким визначене зобов`язання із військового збору в сумі 16 321, 84 грн., в т. ч. за основним платежем - 13 057, 47 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 3 264, 37 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2020 року відкрито та призначено розгляд за апеляційною скаргою Державної міграційної служби України на 09 квітня 2020 року.

Про зазначене вище повісткою - повідомленням від 13 березня 2020 року проінформовано сторін.

Довідкою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2020 року повідомлено сторін про зняття з розгляду апеляційної скарги призначеної на 09 квітня 2020 року на 09 год. 20 хв. та зазначено, що відповідно до ст. 30 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», ст. 11 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», керуючись постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 р. №211, враховуючи рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р., рішення Постійної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11 березня 2020 р. та рекомендації Ради суддів України від 16 березня 2020 р. N 9рс-186/20 про запровадження особливого режиму роботи на період проведення карантинних заходів, з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, колегією суддів ухвалено зняти з розгляду справу № 320/2436/19 за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. Зазначено, що про час та дату подальшого розгляду справи сторони будуть повідомлені після закінчення дії карантину у порядку, передбаченому ст.ст. 126-129 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 р. № 211 установлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України карантин.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» дія карантину була продовжена 22 2020 . 22 2020 ., шляхом введення з 21.05.2020 р. адаптивного карантину.

У зв`язку із зазначеним вище, повісткою - повідомленням від 19 травня 2020 року сторін повідомлено про розгляд справи, який відбудеться о 10 год 00 хв. 18 червня 2020 р.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що на підставі п.п.20.1.6 п.20.1 ст. 20, ст. 77, п.85.4, 85.8 ст. 85 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ (із змінами та доповненнями, далі - ПК України), у відповідності до наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - ГУ ДФС у Київській області) від 27.09.2018 року № 2020, направлень на проведення перевірки від 05.10.2018 року №№4148, 4149 та Плану - графіка проведення планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання на 2018 рік співробітниками ГУ ДФС у Київській області було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач) за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року.

За результатами вказаної перевірки податковим органом складено Акт від 29.10.2018 року №904/10- 36-13-03/ НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки), в розділі III якого «Висновок» (стор.-34-35) зафіксовані наступні порушення (з точки зору ГУ ДФС у Київській області) підприємцем чинного законодавства України:

- п. 177.1-177.2 ст. 177 ПК України в частині заниження суми чистого доходу в розмірі 870 498, 24 грн., що призвело, на думку контролюючого органу, до заниження ФОП ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб (ПДФО) від здійснення підприємницької діяльності за 2017 рік в розмірі 156 689,68 грн.;

- п.2 ч.1 ст. 7, ч.2 ст. 9, ч.7 ст. 25 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами та доповненнями, далі - Закон № 2464) в частині заниження ЄСВ за 2017 рік з урахуванням меж максимальної величини бази нарахування ЄСВ, який підлягає сплаті до бюджету з отриманого чистого доходу, в розмірі 109 725, 00 грн.;

- п.п. «а» п. 185.1 ст. 185, п. 187.6 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п.198.3,абз.»г» п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 ПК України в частині заниження податку на додану вартість (ПДВ) за 2017 рік в сумі 305 032, 00 грн., в т.ч. заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (ряд. 18 декларації), яке сплачується до державного бюджету, на суму 217 583, 00 грн. та завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (ряд. 19 декларації) на загальну суму 87 449, 00 грн.;

- п.п.163.1.1 п. 163.1 ст. 163 ПК України, п.п.1.2, п.16-1 підрозділу X розділу XX «Перехідні тоження» ПК України, а саме: платником не нараховано та не сплачено до бюджету військовий збір за 2017 рік в сумі 13 057,47 грн.;

- п.177.10 ст. 177 ПК України в частині неведення ФОП ОСОБА_1 Книги обліку доходів і витрат (форма 10).

На підставі матеріалів і висновків зазначеної перевірки ГУ ДФС у Київській області були прийняті наступні спірні документи від 19.12.2018 року, що оскаржуються ФОП ОСОБА_1 :

1) податкове повідомлення - рішення (ППР) форми «Р» № , яким підприємцю визначене зобов`язання із ПДФО в сумі 195 862, 10 грн., в т.ч. за основним платежем - 156 689, 68 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями -39 172, 42 грн.;

2) рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № , яким до підприємця застосовані штрафні санкції з ЄСВ на суму 10 972,50 грн.;

3) вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-, яким платнику визначене зобов`язання із ЄСВ в сумі 109 725,00 грн.;

4) ППР форми «Р» № , яким ФОП ОСОБА_1 визначене зобов`язання із ПДВ в сумі 326 374, 50 грн., в т.ч. за основним платежем - 217 583, 00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 108 791, 50 грн.;

5) ППР форми «В4» № , яким підприємцю зменшено суму від`ємного значення із ПДВ на 87 449, 00 грн.;

6) ППР форми «Р» № , яким платнику визначене зобов`язання із військового збору в сумі 16 321, 84 грн. в т.ч. за основним платежем - 13 057, 47 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 3 264,37 грн.

Оскаржувані податкові повідомлення - рішення (далі - ППР), рішення та вимога були отримані ФОП ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку.

Так, позивачем направлено скаргу на податкові повідомлення-рішення та вимогу про сплату боргу (недоїмки) до Державної фіскальної служби України.

Однак, позивачем отримано рішення Державної фіскальної служби України від 11.04.2019 року за №17173/6/99-99-4-05-02-25 та від 26.04.2019 року №20015/6/99-99-11-05-01-25 якими скаргу позивача залишено без задоволення.

ФОП ОСОБА_1 категорично не погоджується із спірними ППР, рішенням та вимогою, вважає їх необґрунтованими та протиправними, такими, що не базуються на нормах чинного законодавства України, складеними ГУ ДФС у Київській області з перевищенням повноважень, наданих йому ст.ст. 19-1, 20 ПК України, а висновки перевірки - суб`єктивними, такими, що протирічать наданим до перевірки документам і дійсним обставинам господарської діяльності платника у 2017 році, а також заснованими на довільному трактуванні контролюючим органом положень податкового законодавства України, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову цінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо порушення податкового законодавств ФОП ОСОБА_1 , при нарахуванні і сплаті ПДФО у 2017 році, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується та ГУ ДФС у Київській області не спростовується в Акті перевірки, що ФОП ОСОБА_1 є офіційно зареєстрованим суб`єктом господарювання - фізичною особою - підприємцем, зареєстрована та здійснює господарську діяльність за своєю податковою адресою, а також на ряді орендованих об`єктів, розміщених на території м. Біла Церква Київської області (п.п. 1.3.1 п.1.3, п.п. 1.17.1 п.1.17, п.1.8 розділу І Акта перевірки). Платник в періоді, охопленому перевіркою, безперервно з моменту реєстрації (з 23.09.2005 року, свідоцтво № 67523470) мав статус платника ПДВ та платника ПДФО на загальній системі оподаткування.

Основними видами діяльності підприємця в періоді, охопленому перевіркою, за КВЕД є 46.46 Оптова торгівля фармацевтичними товарами (ліцензія Управління ветеринарної медицини в Київській області серії НОМЕР_2 від 05.02.2013 року).

Перевіркою встановлено наявність у ФОП ОСОБА_1 достатніх матеріальних, виробничих, грошових, трудових та організаційно - управлінських ресурсів (персонал) (п.п.2.3.1 п.2.3 розділу II Акта перевірки), складських, виробничих та офісних приміщень (зазначено вище), а також залучення сторонніх транспортних підприємств на договірній основі для організації перевезення ТМЦ (п.п.1.16.4 п.1.16, п.1.20 розділу І Акта перевірки) для ведення господарської діяльності.

З метою інтенсифікації підприємницької діяльності та забезпечення більшого охоплення потенційних клієнтів-покупців ветпрепаратів ФОП ОСОБА_1 у ТОВ «Порше Лізинг Україна» були отримані у фінансовий лізинг на 60 місяців три автомобілі VW Polo sedan Comfortline 1.4 TSI відповідно до договорів від 06.09.2017 року №№ 00014415, 00014596 та 00014598.

Платником подано до контролюючого органу декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік № від 08.02.2018 року, в якій визначено валові доходи за звітний період в розмірі 30 658 544 грн., валові витрати - 30 357 761, 00 грн.

При цьому, в п.п.2.1.2.1 п.п.2.1.2 п.2.1 розділу II Акта перевірки контролюючий орган зазначив, що ФОП ОСОБА_1 вірно та достеменно визначила валові доходи за 2017 рік, і розбіжності між даними перевірки та даними платника відсутні.

Однак, щодо витрат ГУ ДФС у Київській області вказує, що підприємцем їх завищено на 870 498, 24 грн. внаслідок неправомірного віднесення до їх складу:

1) відсотків, виплачених на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» згідно з перерахованими вище договорами фінансового лізингу від 06.09.2017 року на суму 30 201, 75 грн.;

2) відсотків за користування кредитними коштами згідно з Кредитним договором від 19.10.2016 року № 015/80460/0328572 з AT «Райффайзен Банк Аваль» на суму 57 413, 99 грн.;

3) коштів, виплачених за отримані консультаційні послуги на користь ФОП ОСОБА_2 відповідно до Договору № 2 від 05.01.2015 року (в сумі 142 800, 00 грн.) та на користь ФОП ОСОБА_3 відповідно до Договору № 1 від 03.01.2014 року (в сумі 92 960, 00 грн.);

4) коштів на придбання палива (бензини А-95, А-92, дизпаливо та газ) на загальну суму 547 122, 50 грн., виплачених протягом 2017 року на користь ТОВ «Гепард Ойл».

З даного приводу слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 ст. 177 ПК України визначено перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, зокрема:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно із п. 177.10 ст. 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з п.п.6.9 п.6 Порядку ведення Книги обліку доходів та витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів від 16.09.2013 № 481 у графі 9 зазначається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності (графи 6, 7, 8).

У п. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 року № 723 (із змінами та доповненнями, далі - Закон № 723) наведено визначення договору фінансового лізингу: це договір, згідно з яким лізингодавець зобов`язується придбати у власність у продавця (постачальника) річ відповідно до встановлених лізингоотримувачем специфікацій і передати її лізингоотримувачу в користування на певний строк (не менше одного року) за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до п.п.14.1.97 п.14.1 ст. 14 ПК України лізингова (орендна) операція - господарська операція (крім операцій з фрахтування (чартеру) морських суден та інших транспортних засобів) фізичної чи юридичної особи (орендодавця), що передбачає надання основних засобів у користування іншим фізичним чи юридичним особам (орендарям) за плату та на визначений строк. Лізингові (орендні) операції здійснюються у вигляді оперативного лізингу (оренди), фінансового лізингу (оренди), зворотного лізингу (оренди), оренди житла з викупом, оренди земельних ділянок та оренди будівель, у тому числі житлових приміщень.

Методологічні основи відображення операцій за договорами фінансової оренди викладено у ПБО 14. Згідно з п. 5 ПБО 14 орендар відображає отриманий у фінансовий лізинг об`єкт одночасно і як актив, і як зобов`язання за найнижчою на початок строку лізингу оцінкою:

- або за справедливою вартістю об`єкта;

- або за нинішньою вартістю суми мінімальних орендних платежів.

Мінімальні орендні платежі - це платежі, що підлягають сплаті лізингоотримувачем протягом строку оренди (за винятком вартості послуг і податків, що підлягають сплаті лізингодавцю, та непередбаченої орендної плати), збільшені для орендаря і для орендодавця на суму гарантованої ліквідаційної вартості об`єкта (п. 4 ПБО 14).

За можливості та наміру орендаря придбати об`єкт оренди за нижчою ціною, ніж його справедлива вартість на дату придбання, мінімальні орендні платежі складаються з мінімальної орендної плати за весь строк оренди й суми, яку необхідно сплатити відповідно до угоди про придбання об`єкта оренди (п. 4 ПБО 14).

Якщо в угоді про фінансову оренду не зазначено орендну ставку відсотка, то для визначення нинішньої вартості мінімальних орендних платежів і розподілу фінансових витрат орендар застосовує ставку відсотка на можливі кредити орендаря (п. 5 ПБО 14).

Витрати орендаря на поліпшення об`єкта фінансової оренди (реконструкцію, модифікацію, модернізацію, дообладнання, добудування тощо), які зумовлюють зростання майбутніх економічних вигід, очікуваних від самого початку його використання, відображаються як капітальні інвестиції та включаються до вартості об`єкта фінансової оренди (п. 6 ПБО 14).

Таким чином, оскільки отримані в лізинг від ТОВ «Порше Лізинг Україна» автотранспортні засоби використовуються ФОП ОСОБА_1 виключно в господарській діяльності та задля отримання підприємницького доходу, лізингові платежі (відсотки, виплачені за договором лізингу) за ці автомобілі за визначенням відносяться до інших витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходу платника (п. 177.4 ст. 177 ПК України) і ФОП ОСОБА_1 мала повне право віднести такі платежі в сумі 30 201, 75 грн. до складу документально підтверджених витрат за 2017 рік.

Це ж стосується і витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів (ПММ) в сумі 547 122, 50 грн., віднесених у бухгалтерському обліку позивача на зменшення валового доходу у 2017 році. Зазначені вище автомобілі постійно використовувались ФОП ОСОБА_1 та найманими нею працівниками для здійснення підприємницької діяльності (документи про відрядження по території України та інші докази використання автомобілів для поїздок у службових цілях надавались під час проведення перевірки), а тому потребували витрачання ПММ на їх обслуговування і пробіг. Крім того, підприємець частину придбаних ПММ відпускав для компенсації частини витрат на поїздки залучених на договірній основі консультантів - ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 , здійснені з метою вивчення попиту на ринку ветеринарних препаратів, про що буде зазначено нижче - а зазначені обставини також свідчать про понесення платником витрат на придбання палива з метою, виключно пов`язаною з підприємницькою діяльністю ФОП ОСОБА_1 , а не задля використання нею цих ПММ для приватних цілей.

Щодо віднесення ФОП ОСОБА_1 відсотків в сумі 57 413, 99 грн. за користування кредитними коштами до складу документально підтверджених витрат за 2017 рік, колегія суддів зазначає наступне.

Кредитування (тобто надання грошових коштів у борг під відсотки банківською або іншою фінансовою установою) є банківською (фінансовою) послугою, в якій банк виступає надавачем такої послуги, а клієнт банку є користувачем відповідної послуги. Кредитні кошти залучаються підприємцем для придбання товарів, що використовуються в господарській діяльності. Таким чином, сплата відсотків, нарахованих на кредитні кошти, отримані від банку для придбання товарів, що використовуються в господарській діяльності, є вартістю придбаних банківських послуг, безпосередньо пов`язаних з господарською діяльністю підприємця.

Враховуючи викладене, ФОП на загальній системі оподаткування може віднести до складу витрат суми коштів, сплачені як відсотки банку при укладанні кредитних договорів з банками для потреб фінансово-господарської діяльності за умов, якшо вони:

документально підтверджені первинними документами;

пов`язані з отриманням підприємницького доходу платника;

фактично понесені фізичною особою - підприємцем;

товари (послуги), придбані за ці кошти, фактично отримані фізичною особою - підприємцем.

Враховуючи викладене, між позивачем та AT «Райффайзен Банк Аваль» укладено Кредитний договір від 19.10.2016 року № 015/80460/0328572 з метою отримання додаткового фінансування для ведення підприємницької діяльності. Кредитні кошти, отримані від банку у 2017 році, були використані підприємцем для придбання ветеринарних медичних препаратів, в подальшому реалізованих контрагентам-покупцям, а також для придбання інших ТМЦ, в т.ч. і для сплати лізингових платежів за вищевказаними договорами фінансового лізингу від 06.09.2017 року (надані до перевірки). Відтак, витрати в сумі 57 413, 99 грн., понесені ФОП ОСОБА_1 у 2017 році для сплати відсотків за користування банківським кредитом, є витратами, безпосередньо пов`язаними з господарською діяльністю в розумінні п. 177.4 ст. 177 ПК України, а тому відображені у відповідних розділах бухгалтерської звітності і в декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік цілком правомірно та обґрунтовано.

Крім того, між ФОП ОСОБА_1 (Замовник) та ФОП ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_3 , Виконавець) і ФОП ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_4 , Виконавець) дійсно були укладені відповідно Договір № 1 від 03.01.2014 року про надання інформаційно-консультаційних послуг та Договір № 2 від 05.01.2015 року про надання інформаційно-консультаційних послуг.

Згідно з п.1 вказаних договорів Замовник зобов`язувався оплатити в повному обсязі надані виконавцями послуги, а виконавці - надати Замовнику інформаційно-консультаційні послуги у вигляді:

- маркетингового дослідження ринку кормових добавок, ветеринарних препаратів та вакцин;

- надання на підприємствах клієнтів Замовника рекомендацій по вирощуванню свійської худоби і птиці;

- здійснення контролю за результатами впровадження рекомендацій по вирощуванню свійської худоби і птиці;

- створення попиту на продукцію Замовника.

Як свідчать первинні документи, складені за результатами виконання договорів (акти про надання послуг, звіти виконавців тощо надавались до перевірки) залучення вказаних фахівців дозволило ФОП ОСОБА_1 у 2017 році значно інтенсифікувати свою господарську діяльність, підвищити обсяги реалізації продукції (в т.ч. в інших регіонах України), що, в свою чергу, сприяло в отриманні нею додаткової виручки. Про ефективність роботи зазначених контрагентів підприємця свідчать, власне, показники її декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік, згідно з якою ФОП ОСОБА_1 за звітний період отримала чистий дохід в сумі 300 883, 00 грн., в т.ч. і завдяки використанню інформаційно-консультаційних і маркетингових послуг, отриманих від ФОП ОСОБА_3 і ФОП ОСОБА_2 .

Таким чином, витрати платника на придбання вищевказаних послуг безпосередньо пов`язані з характером її господарської діяльності, є реально понесеними і такими, що спричинили подальші зміни у майновому стані ФОП ОСОБА_1 (через отримання додаткового прибутку від розширення клієнтської бази та обсягів постачання продукції). Ці витрати в розмірі 235 760, 00 грн. цілком підпадають під визначення п. 177.4 ст. 177 ПК України, пов`язані з отриманням доходу підприємцем, а тому правомірно були віднесені нею до відповідних розділів бухгалтерської і податкової звітності за 2017 рік.

Акт перевірки не містить жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу, яким би спростовувались всі перераховані вище твердження ФОП ОСОБА_1 і документи, надані на їх підтвердження (чи окремо, чи в їх сукупності). Відтак, висновки контролюючого органу про порушення платником законодавства про ПДФО у 2017 році є необґрунтованими і бездоказовими, а ППР від 19.12.2018 року № , прийняте на підставі таких висновків - є незаконним і підлягає скасуванню.

Щодо порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства про збір та облік ЄСВ у 2017 році, коленія суддів зазначає наступне.

Як слідує із тексту Акта перевірки, жодних інших порушень правильності формування загального річного оподатковуваного доходу, витрат, безпосередньо пов`язаних із підприємницькою діяльністю, порушень при проведенні остаточного розрахунку ПДФО за результатами підприємницької діяльності за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2017 p., окрім тих, що детально описані судом на суму 870 498.24 грн.. контролюючим органом у діяльності платника встановлено не було.

Разом з тим, у п.п.2.5.4 п.2.5 розділу II Акта перевірки (абз.8 стор. 17, стор. 18) ревізори ГУ ДФС у Київській області вказали на заниження ФОП ОСОБА_1 , розміру чистого оподатковуваного доходу, на який нараховувався ЄСВ у 2017 році, вже у сумі 1 171 381,24 грн.

Так, на стор. 18 Акта перевірки наведена таблиця щодо доходу, на який нараховується ЄСВ, за даними звітів ФОП ОСОБА_1 та за даними перевірки із «розбіжностями», що виникли внаслідок протиправного і необґрунтованого механічного збільшення контролюючим органом суми доходу платника у 2017 році на 498 750, 00 грн. При цьому, ревізори контролюючого органу всупереч вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, без жодних обґрунтувань стверджують на стор. 17 Акта перевірки, що суму отриманого у 2017 році чистого доходу платнику слід було розділити на кількість календарних місяців без врахування того, чи отримувала ФОП ОСОБА_1 за даними податкової і бухгалтерської звітності дохід щомісячно, чи ні.

Крім того, на стор. 17 Акта перевірки ГУ ДФС у Київській області з посиланням на вимоги Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року за № 508/26953 (із змінами та доповненнями, далі - Інструкція № 449) вказує, що базою для нарахування ЄСВ є чистий оподатковуваний дохід, зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких він отриманий.

Однак, подібне трактування контролюючим органом порядку формування Звіту з ЄСВ є хибним.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 1 Закону № 2464, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок, ЄСВ) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

У відповідності до п.1 ч.2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно із п.2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 базою для нарахування ЄСВ для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Відповідно до ч.3 ст. 7 Закону № 2464 нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Як вже зазначалось, ФОП ОСОБА_4 у визначені ПК України строки було складено та подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік від 08.02.2018 року № , відповідно до якої сума чистого оподатковуваного доходу, який є базою для нарахування ЄСВ, становить 300 883, 00 грн.

Таким чином, позивач абсолютно вірно визначив базу для нарахування ЄСВ, водночас контролюючий орган грубо порушив вимоги п.2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 та застосував незаконний метод визначення бази нарахування ЄСВ, безпідставно вказавши при цьому про заниження бази для нарахування ЄСВ за 2017 рік ФОП ОСОБА_1

У звітності підприємця про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (додаток № 5 до Порядку № 435) за 2017 рік відображені суми доходів, заявлені у декларації про майновий стан і доходи, та суми, на які нараховується ЄСВ з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску. Таким чином, база нарахування для ЄСВ була визначена ФОП ОСОБА_1 у відповідності до абз.1 п.2 ч.І ст. 7 Закону №2464 і цю норму платником порушено не було.

Відповідно до ч.5 ст. 8 Закону № 2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно із абз.3 ч.8 ст. 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Дані норми Закону № 2464 платником також не були порушені, оскільки ЄСВ за 2017 рік ним сплачувались саме за ставкою, передбаченою Законом, що також видно із звітності про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого ЄСВ (додаток № 5 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Самостійно визначені ФОП ОСОБА_1 суми ЄСВ за цей рік були сплачені своєчасно та в повному обсязі, що засвідчив в п.п.1.16.1 п.16.1 розділу І Акта перевірки (стор. 6) сам контролюючий орган.

Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Дана норма Закону № 2464 ФОП ОСОБА_1 також не порушувалась, оскільки обчислення ЄСВ проводилось ним виключно на підставі бухгалтерських документів, а також звітів щодо сум нарахованого ЄСВ та декларації про майновий стан і доходи. Зазначені факти неодноразово підтверджуються контролюючим органом в Акті перевірки.

Доказів неналежного обчислення, несвоєчасної або неповної сплати ФОП ОСОБА_1 сум ЄСВ контролюючий орган не надав, а отже всі його припущення в порушенні платником вимог Закону №2464 є безпідставними.

Виключно Законом № 2464 визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (п. 2 статті 2 Закону).

Відтак, особиста думка працівників ГУ ДФС у Київській області, яка не відповідає чинному законодавству України, не може бути підставою для встановлення нових імперативних вимог або принципів нарахування, заповнення та подання звітності на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Абзацом 5 ч.8 ст. 9 Закону № 2464 визначено порядок обчислення і сплати ЄСВ цитата: «Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітнім періодом є календарний рік».

В пункті 2 розділу II Порядку № 435 зазначено, що фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою № Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми «початкова».

В таблиці додатка 5 в другій графі зазначається сума доходу, заявлена в податковій декларації.

Таким чином, сума доходу, з якої розраховується ЄСВ в графі «усього» таблиці додатка 5 до Порядку № 435, має відповідати чистому доходу, заявленому в податковій декларації, що подається фізичною особою - підприємцем, до контролюючих органів за результатами календарного року.

Цей висновок підтверджується також Інструкцією № 449. В п.5 розділу IV Інструкції зазначено, що обчислення сум єдиного внеску фізичними особами - підприємцями (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій (річної звітності) та результатів перевірок діяльності таких осіб, що призвела до збільшення або зменшення розміру доходу, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб. Платники, визначені підпунктом 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) пункту 1 розділу II цієї Інструкції, здійснюють розрахунок єдиного внеску за календарний рік до 10 лютого наступного року на підставі даних річної податкової декларації. При визначенні доходу (прибутку), з якого сплачується єдиний внесок, враховується кількість місяців, у яких отримано дохід (прибуток).

Таким чином жоден з приведених нормативних документів не вимагає від фізичної особи - підприємця проводити обчислення суми чистого доходу в розрізі місяців за податковий період - календарний рік, не посилається при проведенні розрахунку єдиного внеску на книгу обліку доходів та витрат. Єдина вимога - це відповідність вказаної у звіті бази для нарахування ЄСВ показникам оподатковуваного доходу, вказаного в річній податковій декларації.

Виконуючи вимоги Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІУ (щодо страхового стажу), Закону № 2464 та у відповідності до вищезазначених наказів Мінфіну України ФОП ОСОБА_1 своєчасно та в установлені строки подала до контролюючого органу декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік та звіти у формі таблиці додатка 5 «Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» за 2017 рік. В рядку «Усього» графи 2 «Сума доходу, заявлена в податковій декларації» додатка 5 зазначена сума доходу, що відповідає даним, вказаним в поданій податковій декларації про доходи за 2017 рік, тобто сумі чистого оподатковуваного доходу, відображеного в рядку 06 розділу IV цієї декларації.

ГУ ДФС у Київській області не встановлено фактів несвоєчасного подання ФОП ОСОБА_1 звітів щодо сум нарахованого ЄСВ або подання таких звітів не у встановленому порядку та не за встановленою формою.

Відтак висновки, зроблені ревізорами ГУ ДФС у Київській області, про заниження платником податків ЄСВ на суму 109 725, 00 грн. (в т.ч. з огляду на твердження контролюючого органу про нібито заниження ФОП ОСОБА_1 оподатковуваного доходу за 2017 рік на суму 870 498, 24 грн.) не відповідають вимогам п.п.4 п.1 ст. 1 Закону № 2464.

На підставі вище викладеного, колегія суддів зазначає, сформульовані в Акті перевірки висновки про заниження підприємцем сум ЄСВ, що підлягають перерахуванню у 2017 році, є необґрунтованими, не ґрунтуються на вимогах законодавства, а винесені на їх підставі вимога від 19.12.2018 року № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 19.12.2018 року № є протиправними і підлягають скасуванню.

Щодо порушення податкового законодавства ФОП ОСОБА_1 , при нарахуванні і сплаті ПДВ у 2017 році, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.п.2.6.1 п.2.6 розділу II Акта перевірки (стор. 20-25) контролюючий орган пов`язує порушення ФОП ОСОБА_1 положень ПК України в частині нарахування ПДВ із фактами:

1) придбання нею у ФОП ОСОБА_5 (запчастини, автотовари), ТОВ «Сінгл Авто» (запчастини, автотовари, автосервісні послуги), ТОВ «Епіцентр К» (офісні меблі і приладдя, автотранспортні послуги), ПП «Торговий дім «Поляков» (алкогольні напої), ТОВ «Гепард Ойл» (ПММ), ТОВ «Автомега» (автосервісні послуги) і віднесення до складу свого податкового кредиту вартості товарів і послуг в сумі 113 846, 26 грн., як таких, що не пов`язані з господарською діяльністю платника;

2) віднесення до складу свого податкового кредиту сум ПДВ з вартості автотранспортних засобів загалом в розмірі 172 850, 01 грн. при придбанні їх у фінансовий лізинг у ТОВ «Порше Лізинг Україна».

З даного приводу підприємець повідомляє наступне.

Згідно із п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п.198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно із п.198.2 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у т.ч. інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із п.п.201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п.201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як вже зазначалось, а також як опосередковано слідує з Акта перевірки (через фактичне визнання ревізорами ГУ ДФС у Київській області правомірності операції з фінансового лізингу), у користуванні ФОП ОСОБА_1 з вересня 2017 року перебувають автотранспортні засоби (об`єкти лізингу), які використовуються нею у безпосередній господарській діяльності. Крім того, підприємець залучив на договірних засадах до співпраці ФОП ОСОБА_3 і ФОП ОСОБА_6 , які в її інтересах здійснюють маркетингові дослідження попиту на ринку ветеринарних медичних препаратів і кормових добавок на території України, а також в інтересах Замовника виїжджають за місцезнаходженням клієнтів-покупців ФОП ОСОБА_1 по всій території України для доставки замовленого товару, безпосереднього надання на місці рекомендацій по застосуванню цих препаратів, вирощуванню свійської худоби та птиці, а також для здійснення контролю за виконанням таких рекомендацій. Для цього зазначені контрагенти-консультанти використовують власні транспортні засоби.

Для підтримання всіх перелічених вище транспортних засобів, що використовуються у безпосередній підприємницькій діяльності ФОП ОСОБА_1 , у нормативному технічному стані, їх технічного переоснащення та модернізації відповідно до вимог Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затвердженого наказом Мінтрансу України № 102 від 30.03.1998 року, платником протягом 2017 року було проведено придбання значного обсягу та номенклатури запасних частин, елементів та механізмів, ПММ, а також ремонтних робіт і робіт з обслуговування у ФОП ОСОБА_5 , ТОВ «Сінгл Авто», ТОВ «Гепард Ойл» та ТОВ «Автомега».

Придбані запчастини були оприбутковані та обліковані позивачем на складі та в подальшому списані на проведення ремонтно-відновлювальних та модернізаційних робіт автотранспорту (документи додані до перевірки).

Крім того, для облаштування офісного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , в якому ФОП ОСОБА_1 здійснює свою підприємницьку діяльність, нею протягом 2017 року були придбані офісні меблі і приладдя у ТОВ «Епіцентр К» на суму 12 813, 60 грн., в т.ч. ПДВ 2 135, 60 грн.

Також, ФОП ОСОБА_1 у червні, серпні та вересні 2017 року у ПП «Торговий дім «Поляков» були придбані алкогольні напої на загальну суму 8 728, 86 грн., в т.ч. ПДВ 1 454, 81 грн. Проте, вказані сумі ПДВ підприємцем взагалі не включались до складу податкового кредиту відповідних місяців 2017 року. Акт не містить жодного доказу включення сум ПДВ по господарських операціях із вказаним контрагентом до складу податкового кредиту, окрім простого перерахування в таблиці на стор. 21 Акта перевірки реквізитів податкових накладних, сум податкового зобов`язання та номенклатури придбаного товару.

На підставі вище зазначеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що на момент проведення перевірки підприємець мав повний пакет оформлених відповідно до бухгалтерського законодавства первинних документів (в т.ч. належним чином зареєстровані в СРПН податкові накладні), що засвідчують факти придбання визначеної в Акті перевірки номенклатури товарів, запчастин та робіт. ФОП ОСОБА_1 стверджує, що ці товарно-матеріальні цінності та роботи були придбані нею виключно для проведення підтримання в належному стані та удосконалення автотранспортних засобів, що використовуються у підприємницькій діяльності. Доказів зворотного Акт перевірки не містить, ревізорами контролюючого органу використання цих товарів і робіт з іншою, ніж вказана ФОП ОСОБА_1 метою не встановлено та не доведено.

В розумінні ст. 185 ПК України операції із придбання ФОП ОСОБА_1 у перерахованих контрагентів ТМЦ, ПММ та робіт відносяться до об`єкта оподаткування ПДВ. А згідно з положеннями ст. 198 ПК України (з урахуванням вимог ст. 201 ПК України) підприємець як платник ПДВ має повне право на включення сум ПДВ, сплачених на користь цих контрагентів у складі вартості придбаних товарів і робіт, до складу свого податкового кредиту за відповідні місяці 2017 року, оскільки ці витрати мають економічне обґрунтування, логічно та структурно пов`язані з виробничим процесом та типом господарювання платника податків, мають належне документальне та фактичне підтвердження, що жодним чином не заперечується ГУ ДФС у Київській області в Акті перевірки. Відтак, платник мав всі правові підстави для віднесення всієї суми ПДВ із придбання запчастин, ПММ та робіт у згаданих вище контрагентів до складу податкового кредиту з ПДВ за відповідний період.

Вказані показники, підтверджені первинними документами та даними з СРПН, і знайшли своє відображення у поданих ФОП ОСОБА_1 до контролюючого органу деклараціях з ПДВ за відповідні місяці 2017 року.

Неотримання підприємством доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов`язана з його господарською діяльністю, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції або отримати дохід у майбутніх періодах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 року у справі № 816/1623/16.

Щодо протиправного віднесення, на думку контролюючого органу, до складу податкового кредиту сум ПДВ з вартості придбаних ФОП ОСОБА_1 у лізинг автомобілів, колегія суддів зазначає наступне.

Фактична передача матеріальних активів іншій особі на підставі договору про фінансовий лізинг, а також повернення цих матеріальних активів вважаються постачанням товарів (пп. «а» п. п. 14.1.191 п.14.1 ст. 14 ПК України). Такі операції є об`єктом оподаткування ПДВ (п. п. «а» п.185.1 ст. 185, п.п.196.1.2 п.196.1 ст. 196 ПК України). База оподаткування ПДВ визначається згідно з п. 188.1 ст. 188 ПК України у сумі договірної (контрактної) вартості.

При цьому, у лізиигодавця на дату фактичного передання об`єкта фінансового лізингу у користування лізингоодержувачу виникають податкові зобов`язання (п.187.6 ст. 187 ПК України). На цю дату лізингодавець складає податкову накладну на всю вартість об`єкта та реєструє її в ЄРПН.

У лізингоодержувача же (у даному випадку - ФОП ОСОБА_1 ) на дату фактичного отримання об`єкта фінлізингу виникає право на податковий кредит з ПДВ (п.198.2 ст. 198 ПК України). При цьому підставою для нарахування ПДВ у складі податкового кредиту є податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН лізингодавцем (п.201.10 ст. 201 ПК України).

У подальшому при сплаті суми компенсації частини вартості об`єкта фінлізингу у складі лізингових платежів податковий кредит лізингоодержувача не збільшується.

Таким чином, отримавши від ТОВ «Порше Лізинг Україна» як лізиигодавця 28.09.2017 року податкові накладні №№ 3771, 3772 та 3773, що були попередньо зареєстровані ним належним чином в ЄРПН, ФОП ОСОБА_1 як лізингоодержувач у відповідності до процитованих вище вимог ПК України включила суму ПДВ за цими операціями загалом 172 850, 01 грн. до складу свого податкового кредиту.

Будь-які посилання ревізорів ГУ ДФС у Київській області при цьому на порушення платником вимог ст.ст. 185, 187-188 ПК України є бездоказовими, такими, що грубо порушують права і охоронювані законом інтереси підприємця у сфері належного оподаткування.

Підсумовуючи викладене, виявлені контролюючим органом порушення ФОП ОСОБА_1 вимог ст.ст. 185, 187, 188, 198 ПК України є такими, що не мали місця насправді і спростовуються матеріалами справи і даними бухгалтерського і податкового обліку платника. Відтак, винесені у зв`язку із цим ППР від 19.12.2018 року № та № мають бути визнані протиправними і скасовані.

Щодо порушення податкового законодавства ФОП ОСОБА_1 при нарахуванні і сплаті військового збору у 2017 році, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Виходячи із вказаних положень ПК України ФОП ОСОБА_1 є платником військового збору.

Як слідує із п.2.7.6 Акта перевірки (стор. 32), ГУ ДФС у Київській області було встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України з огляду на заниження ним суми оподатковуваного доходу у 2017 році на 870 498, 24 грн.

Оскільки заниження позивачем суми оподатковуваного доходу у 2017 не знаходить свого підтвердження ані документально, ані фактично, то сума військового збору 13 057, 47 грн., донарахована контролюючим органом, є незаконною. Суд вважає, що спірне ППР від 19.12.2018 року № по військовому збору ґрунтується на за відомо хибних та непідтверджених висновках контролюючого органу, а тому є протиправним, таким, що порушує законні інтереси підприємця і має бути скасоване.

Податковий орган, не навів жодних належних обставин на підтвердження того, що позивачем було порушено податкове законодавство, а також не зазначено інших обставин, які могли б свідчити про такі порушення.

Вказані факти свідчать про порушення відповідачем норми податкового законодавства під час проведення перевірки та оформлення її результатів, висновки викладені в Акті базуються на припущеннях, що прямо заборонено в силу припису статті 62 Конституції України.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 22 червня 2020 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

М.І. Кобаль