Справа № 560/2131/20
Суддя: Михайлов О.О.
Дата ухвалення: 2020-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2131/20
РІШЕННЯ

іменем України

25 червня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Михайлова О.О.

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якій просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Хмельницькій області щодо відмови у скасуванні нарахованого позивачеві єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та штрафних санкцій за період часу з 27.01.2015 року по 29.11.2019 року.

2. Зобов`язати Головне управління ДПС у Хмельницькій області скасувати всі нарахування по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та відповідні штрафні санкції, що були нараховані фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , за період часу з 27.01.2015 року по 29.11.2019, як такі, що суперечать меті запровадженого державною консолідованого страхового внеску.

3. Повернути сплаченою фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та відповідні штрафні санкції, нараховані за період з 27.01.2015 року по 29.11.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що із 2005 року він зареєстрований як фізична особа - підприємець. З 27 січня 2015 року його було мобілізовано та по 29 листопада 2019 року проходив військову службу. Проте під час перебування на військовій службі позивачу продовжували нарахування єдиного соціального внеску, хоча підприємницької діяльності він не здійснював і прибутку не одержував.

ОСОБА_1 вважає нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та штрафних санкцій за період часу з 27.01.2015 року по 29.11.2019 року протиправним, а тому звернувся до суду із позовом.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 21.04.2020 відкрито спрощене позовне провадження по справі без повідомлення (виклику) сторін.

Від відповідача 18 травня 2020 року надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача зазначає, що позивач проходив військову службу за контрактом, а відтак не звільняється від сплати єдиного внеску. Штрафні санкції та пеню позивачу нараховано за несвоєчасну сплату єдиного внеску. Просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Разом із відзивом також подано клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

Враховуючи те, що дана справа є незначної складності, характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання, в задоволенні клопотання представника відповідача необхідно відмовити.

Справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_2 з 6 травня 2005 року зареєстрований Виконавчим комітетом Хмельницької міської ради як фізична особа - підприємець.

Станом на 1 січня 2015 року заборгованість позивача по сплаті єдиного соціального внеску складала 9596,81 грн.

В період з 17 січня 2018 року по 14 червня 2018 року позивачем було погашена заборгованість в сумі 6412,73грн., у зв`язку із чим Головне управління ДПС у Хмельницькій області винесло рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату єдиного внеску № від 27 серпня 2018 року на суму 12881,72 грн (за період з 3 січня 2013 року до 14 червня 2018 року).

В період з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року нарахована сума єдиного внеску в сумі 26539,26 грн, в тому числі: 2017 рік - 8448 грн, 2018 рік - 9828,72 грн, 9 місяців 2019 року - 8262,54 грн. За 4 квартал 2019 року нарахована сума єдиного внеску 2754,18 грн (термін нарахування 20 січня 2020 року), що підтверджується скріншотами зворотнього боку інтегрованої картки платника по ЄСВ за 2013-2020 роки.

При цьому з 27 січня 2015 року по 29 листопада 2019 року позивач перебував на військовій службі та був застрахованою особою, за яку сплачується єдиний соціальний внесок в розмірі 22 % від нарахованої заробітної плати (крім листопада 2019 року, інформація про сплату страхових внесків відсутня).

На підтвердження вказаної обставини в матеріалах справи містяться довідки та індивідуальні відомості про застраховану особу.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі - ПК) в частині компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб щодо адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі також - Закон №2464-VI).

Згідно зі статтею 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної зі збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В пунктах 3 і 10 частини першої цієї статті розкрито поняття застрахованої особи як фізичної особи, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок, а страхувальників як роботодавців та інших осіб, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

До платників єдиного внеску включено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4 частини першої цієї ж статті).

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України ''Про оплату праці'', та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску; для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Водночас, відносини щодо сплати єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому за відсутності бази для нарахування єдиного внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати, оскільки метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зважаючи на викладене, можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб (до яких відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК відноситься фізична особа-підприємець) саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, якщо особа, яка зареєстрована як фізична особа - підприємець господарську діяльність не веде та доходи не отримує, проте є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення законодавства щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи - підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм Закону №2464-VI був викладений Верховним Судом в постанові від 27 листопада 2019 року у справі №160/3114/19 та в подальшому підтриманий в постановах від 04 грудня 2019 року у справі №440/2149/19, від 23 січня 2020 року у справі №480/4656/18, від 27 березня 2020 року у справі №140/2214/19, від 03 квітня 2020 року у справі №140/642/19.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосування норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином нарахування позивачу єдиного соціального внеску за період з 1 січня 2017 року по 31 жовтня 2019 року в сумі 27457,32 грн, в тому числі: 2017 рік - 8448 грн, 2018 рік - 9828,72 грн, 10 місяців 2019 року - 9180,60 грн. є протиправним.

Щодо нарахувань за листопад-грудень 2019 року, суд зазначає, що вони можуть бути списані відповідачем заявою платника в порядку пункту 9-15 розділу VIII Закону №2464-VI.

Стосовно рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату єдиного внеску № від 27 серпня 2018 року на суму 12881,72 грн, суд зазначає наступне.

Пунктом 6 частини 1 ст. 1 Закону №2464-VI (в редакції, чинній на період спірних правовідносин) передбачено, що сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом є недоїмкою.

Відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

За змістом частин 3, 11 ст. 25 Закону України №2464-VI суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску (до 1 січня 2015 року) накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Згідно ч. 10 ст. 25 Закону України №2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати на кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 13 ст. 25 Закону України №2464-VI нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Оскільки позивач частково сплатив у період з 17 січня 2018 року по 14 червня 2018 року заборгованість в сумі 6412,73грн. по єдиному внеску за 2013 року, Головне управління ДПС у Хмельницькій області правомірно винесло рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату єдиного внеску № від 27 серпня 2018 року на суму 12881,72 грн (за період з 3 січня 2013 року до 14 червня 2018 року).

Щодо повернення сплачених сум єдиного соціального внеску за період з 27 січня 2015 року по 29 листопада 2019 року, суд зазначає, що сума 6412,73грн., сплачена позивачем у період з 17 січня 2018 року по 14 червня 2018 року є погашенням боргу позивача, який утворився у 2013 році, а тому не може бути повернута.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Хмельницькій області щодо нарахування ОСОБА_1 єдиного соціального внеску за період з 1 січня 2017 року по 31 жовтня 2019 року в сумі 27457,32 грн, в тому числі: 2017 рік - 8448 грн, 2018 рік - 9828,72 грн, 10 місяців 2019 року - 9180,60 грн.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 43142957)

Головуючий суддя О.О. Михайлов