Справа № 200/13814/19-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року справа №200/13814/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М.,

секретар судового засідання Мирошниченко О.Л.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Груєнка С.Л., діючого відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань шляхом самопредставництва,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року у справі № 200/13814/19-а (головуючий І інстанції Грищенко Є.І., повний текст складений у м. Слов`янську Донецької області) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі ГУ ДПС у Донецькій області) про:

- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26 листопада 2018 року № 0-0522 на суму 1740,48 грн. та сплачену суму податку 1740,48 грн. визнати як надмірно сплачену та повернути на поточний рахунок № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) в АТ КБ «Приватбанк»;

- визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 4 квітня 2019 року № 0-0522 на суму 2024,94 грн. та сплачену суму податку 2024,94 грн. визнати як надмірно сплачену та повернути на поточний рахунок № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) в АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 4-10).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року позов задоволений частково:

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 26 листопада 2018 року № 0-0522 на суму 1740,48 грн.;

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 4 квітня 2019 року № 0-0522 на суму 2024,94 грн.;

- в іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 69-71).

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі через порушення норм матеріального права, без врахування обставин, що мають значення для справи.

Посилався на правомірність спірних податкових повідомлень-рішень, оскільки позивач є фізичною особою підприємцем та не відповідає поняттю підприємство, не є юридичною особою, у зв`язку з чим на нього не розповсюджується пп. «є» п. 266.2.2 ст. 266 ПК України щодо переліку об`ктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування (а.с. 79-80).

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені наступні обставини справи.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем; основнйи вид діяльності індивідуальна мистецька діяльність (а.с. 11).

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що позивачу належить на праві власності об`єкт нежитлової нерухомості керамічних цех, загальною площею 543,9 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 Слов`янськ, АДРЕСА_2 В та склад Б-1, загальною площею 202,9 кв. м. (а.с. 12).

26 листопада 2018 року ГУ ДФС у Донецькій області прийнято податкове повідомлення-рішення № 0-0522, яким визначено суму грошового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2017 рік у розмірі 1740,48 грн. (а.с. 15).

Зазначену суму грошового зобов`язання було сплачено позивачем, що підтверджується квитанцією на суму 1740,48 грн. (а.с. 16).

4 квітня 2019 року податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № 0-0522 яким визначено суму грошового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2018 рік в сумі 2024,94 грн. (а.с. 17).

Зазначену суму грошового зобов`язання було сплачено позивачем, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 18).

25 жовтня 2019 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДФС у Донецькій області із заявою про повернення сум помилково сплаченого грошового зобов`язання (а.с. 19).

Листом від 4 листопада 2019 року податковий орган повідомив, що позивач не є юридичною особою та не відповідає поняттю підприємство, а тому податкові повідомлення-рішення були прийняті відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 20).

Рішення суду першої інстанції оскаржено в частині визнання протиправними та скасуваня спірних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно витягу з реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_1 здійснює такі види господарської діяльності: індивідуіальна мистецька діяльність; неспеціалізована оптова торгівля; роздрібна торгівля, що здійснюється формами поштового замовлення або через мережу Інтернет; інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; консультування з питань комерційної діяльності й керування; надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, н.в.і.у.; виробництво господарських і декоративних керамічних виробів; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (а.с. 21).

Згідно пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до пп. 266.2.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно пп. 266.2.2. п. 266.1 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування, зокрема: є) будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств;

Відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.1 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Відповідно до пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно пп. 266.7.2 п. 266.6 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності таких нерезидентів.

З набранням чинності вказаними положеннями ПК України 1 січня 2015 року, власники об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за виключенням випадків, визначених пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Позивач посилається на те, що належна йому нерухомість не є об`єктом оподаткування, оскільки відноситься до будівель промисловості, на які розповсюджуються положення пп. «є» п.п. 266.2.2 ПК України.

Згідно підпункту 14.1.1291 пункту 14.1 статті 14 ПК України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Згідно Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості»).

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», що включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості»; 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії»; 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості»; 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості»; 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості»; 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості»; 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості»; 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості»; 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Відповідно до ДК 018-2000 до групи (код 125) «Будівлі промислові та склади» належить клас (код 1251) «Будівлі промислові», який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу (код 1252) «Резервуари, силоси та склади» належать спеціальні склади, складські майданчики.

Як встановлено вище, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є власником керамічного цеху загальною площею 543,9 кв.м. та складу Б-1 загальною площею 202,9 кв.м. (а.с. 12).

Віднесення об`єкту нерухомого майна до класу «Будівлі промислові та склади» підтверджено виробництвом господарських і декоративних керамічних виробів, у зв`язку з чим позивачем надано суду апеляційної інстанції відповідні документи (трудові договори про прийняття працівників на посади, пов`язані з виконанням фарфорових та фаянсових робіт; протокол № 42 сертифікованих випробувань від 27.12.2017 року; сертифікат відповідності з додатком, виданий виробнику продукції ФОП ОСОБА_1 на посуд кераміний в асортименті; договір купівлі-продажу № 1 від 16.02.2018 року та специфікація до нього; рахунки-фактури; міжнародна товарно-транспортна накладна; сертифікати якості, прайс).

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що факт відповідності належного позивачу нерухомого майна класу «Будівлі промислові та склади» підтверджуються матеріалами справи та не є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки.

Посилання апелянта на правомірність спірних податкових повідомлень-рішень, у зв`язку з тим, що позивач є фізичною особою підприємцем та не відповідає поняттю підприємство, не є юридичною особою, у зв`язку з чим на нього не розповсюджується пп. «є» п. 266.2.2 ст. 266 ПК України щодо переліку об`ктів нерухомості, які не об`єктом оподаткування є необгрунтованими з таких підстав.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000. Крім того, база оподаткування повинна визначатися без врахування організаційно-правової форми власника та виду здійснення підприємницької діяльності.

Судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, врахований висновок Верховного Суду в постанові від 31.01.2018 року у справі № 822/2624/16.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26 листопада 2018 року № 0-0522 на суму 1740,48 грн., від 4 квітня 2019 року № 0-0522 на суму 2024,94 грн.

Рішення суду оскаржене в частині визнання протиправними та скасування спірних податкових повідомлень-рішень, в іншій частині рішення суду не оскаржене.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року у справі № 200/13814/19-а за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Повний текст постанови складений 24 червня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, але не менше строку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, щодо запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова