Справа № 280/3488/19
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2020-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2020 року м. Дніпросправа № 280/3488/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської митниці ДФС на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31.10.2019 року в адміністративній справі №280/3488/19 (суддя у 1 інстанції Семененко М.О.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Дунаєвецький арматурний завод" до Одеської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Дунаєвецький арматурний завод" звернулося з позовом до Одеської митниці ДФС , в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA500010/2019/000023/2 від 01.04.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивачем надано всі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товару, який переміщується через митний кордон України, які відповідають характеру угоди, а посилання митного органу на виявлені розбіжності є безпідставними.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 31.10.2019 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA500010/2019/000023/2 від 01 квітня 2019 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Будинок Дунаєвецький арматурний завод судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1921,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8490,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволені позову.

В обґрунтування апеляційних скарг зазначено, що для здійснення митного оформлення імпортованого товару позивачем було надано документи, які містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари. Додатково поданими документами не було усунуто зазначені невідповідності, що зумовило відсутність підстав для оформлення товару за заявленою декларантом ціною. Також зазначено про не співмірність заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, оскільки не надано інформацію про конкретні дії та/або документи вчиненні/складені адвокатом Черкашиним І.І. на виконання договору №28/01/19 від 28.01.2019 року. Також судом першої інстанції не враховано того, що позов має немайнового характеру, а тому розмір на професійну допомогу не обумовлений ціною позову.

В відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, сторони про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що між позивачем та компанією Wenzhou Kelanrui Trade Co., Ltd, Китай, укладено контракт №KLR1812 від 06.12.2018р. (далі-Контракт), предметом якого є поставка деталей трубопроводу партіями на умовах CIF порт Odessa, Україна, відповідно до правил Інкотермс 2010.

На виконання умов Контракту позивачем імпортовано на митну територію України товар, а саме клапани запірні, які застосовуються в трубопроводах, енергопостачанні та нафтохімічній промисловості: засувка з чавуну 30ч6бр PN10 з номінальним тиском 1,0 МПа (DN60mm - 100 шт.; DN80mm - 100 шт.; DN 100mm - 100 шт.; DN 150mm - 50 шт.) та затвор з чавуну поворотний дисковий PN16 з номінальним тиском 1,6 МПа (DN40mm - 20 шт.); клапани запірні, сталеві, які застосовуються в трубопроводах, енергопостачанні та нафтохімічній промисловості: засувка сталева 30С41нж PN16 з номінальним тиском 1,6 МПа (DN100mm - 100 шт.; DN150mm - 50 шт.; DN200mm - 20 шт.; DN250mm - 20 шт.); клапани зворотні, які застосовуються в трубопроводах, енергопостачанні та нафтохімічній промисловості: клапани зворотні між фланцеві з чавуну PN16 з номінальним тиском 1.6 МПа (DN50mm - 200 шт.; DN65mm - 200 шт.; DN80mm 300 шт.; DN100mm - 100 шт.; DN125mm - 100 шт.; DN 150mm - 150 шт.; DN200mm- 10 шт.; DN250mm - 10 шт.).

Для здійснення митного оформлення товару 29.03.2019р. позивач подав до митниці митну декларацію UA500010/2019/007633, відповідно до якої заявлена митна вартість імпортованих товарів за ціною договору (перший метод визначення митної вартості).

Разом з митною декларацією позивачем для оформлення товару надано пакет документів, а саме:

- Контракт (а.с.18-24);

- специфікація № 1 від 06.12.2018 до Контракту на суму 54 922,50 доларів США (а.с.25-26);

- комерційну пропозицію від 06.12.2018 (а.с.31);

- проформу-інвойс Wenzhou Kelanrui Trade Co., Ltd, Китай № 20181206 від 06.12.2018 (а.с.29);

- пакувальний лист від 06.12.2018 (а.с.43-44);

- прайс-листи виробника (а.с.135);

- технічні описи товарів (35-39);

- заяву на купівлю іноземної валюти № 3 від 26.12.2018 (а.с.12);

- платіжне доручення в іноземній валюті № 7 від 27.12.2018 на суму 13474,41 доларів США (а.с.13);

- заяву на купівлю іноземної валюти № 1 від 24.01.2019 (а.с.14);

- платіжне доручення № 1 в іноземній валюті від 25.01.2019 на суму 21969 доларів США (а.с.15);

- заяву на купівлю іноземної валюти № 2 від 12.02.2019 (а.с.16);

- платіжне доручення № 2 в іноземній валюті від 13.02.2019 на суму 16479,09 доларів США (а.с.17);

- копію митної декларації країни відправлення з перекладом (а.с.40-41);

- калькуляцію від 16.01.2019 (123-124);

- страховий поліс (47);

- коносамент від 03.02.2019 (а.с.27-28);

- сертифікат походження товару (а.с.48);

- висновок Запорізької торгово-промислової палати про вартісні характеристики товарів (а.с.49-50);

- наряд № 29654 від 26.03.2019 (а.с.66);

- повідомлення про готовність товарів до відправлення від 21.01.2019 (а.с.33);

- повідомлення про відправлення товарів від 25.01.2019 (а.с.34).

Під час здійснення митного контролю товарів за митною декларацією №UА500010/2019/007633 від 29.03.2019р. програмним комплексом автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР) сформовані форми контролю, які у зв`язку з можливим заниженням митної вартості товарів, передбачали необхідність здійснення митницею перевірки правильності визначення митної вартості із зверненням уваги на митну вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів; проведення перевірки відомостей, що містяться в документах, які підтверджують митну вартість товарів; здійснення запиту додаткових документів; а у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 Митного кодексу України - прийняття рішення про коригування митної вартості.

За результатами перевірки поданих позивачем до митного оформлення документів на підставі ч.3 ст.53 Митного кодексу України митний орган дійшов висновку, що документи, які надані до митного оформлення, не містять всіх даних відповідно до обраного методу визначення митної вартості товару, а саме:

1) у наданій до митного оформлення калькуляції від 16.01.2019р. зазначені заводські ціни по позиціям, митне оформлення яких здійснюється, значно вище ніж ціни зазначені у комерційному інвойсі від 06.12.2018р. №20181206 та заявлена декларантом митна вартість, тобто виробник товару продає свій товар за цінами нижче, ніж потрібно на виробництво товару та працює собі у збиток;

2) ціни, зазначенні у наданому до митного контролю прайс - листі б/н від 06.12.2018р. зазначені на умовах FOB (у митній декларації заявлено CIF) та значно вище ніж зазначені у комерційному інвойсі та заявлена декларантом митна вартість, при цьому повністю співпадають з калькуляцією виробника на виготовлення б/н 16.01.18р.;

3) товаро-супровідні документи містять суттєві розбіжності з поданою митною декларацією, а саме копія декларації країни відправлення від 31.01.2019р. №00084400 не відповідає поданій митній декларації щодо кодів товару;

4) наданий до митного контролю висновок Запорізької ТПП від 15.03.2019р. № ОИ- 4607 не містить жодного посилання на ресурс з якого береться інформація експертом. При цьому сам виробник товару у калькуляції на виготовлення б/н 16.01.2019р. заявляє мінімальну ціну вищу ніж заявляє декларант у митний декларації та визначає експерт з загадкових джерел інформації.

У зв`язку із встановленням розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, Митниця направила електронне повідомлення декларанту із зазначенням про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та про необхідність протягом 10 календарних днів подати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) актуальні висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

На виконання вимог митного органу 29.03.2019 позивач додатково надав: бухгалтерські довідки (а.с.52-54); оборотно-сальдову відомість по рахунку 632 (а.с.55); пояснення від 29.03.2019, в якому повідомлено про помилкове надання прайс-листів та калькуляції щодо іншої поставки (а.с.71); прайс-листи від 01.12.2018 та калькуляцію від16.01.2019 (а.с.67-70).

За результатами розгляду додатково поданих документів Митниця дійшла висновку про не підтвердження позивачем заявленої митної вартості та винесла рішення про коригування митної вартості товарів №UA500010/2019/000023/2 від 01.04.2019р. та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500010/2019/00109 від 01.04.2019р.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно з ч.1 ст.257 Митного кодексу України Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч.1 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Згідно ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що до виключної компетенції митних органів відноситься вирішення питання перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, а також самостійного її визначення у встановлених законом випадках. Даний висновок базується на положеннях основного принципу, закріпленого у ст. VII Генеральної асамблеї з тарифів і торгівлі Оцінка товарів для митних цілей, згідно з яким оцінка імпортованого товару для митних цілей має базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на якій розраховується мито або аналогічного товару.

Відповідно до приписів ст.53 Митного кодексу України митний орган має право запитувати додаткові документи в разі виявлення під час митного оформлення розбіжностей в документах, перелік яких зазначений у частині 2 цієї статті. Проте, наявність розбіжностей є суб`єктивною думкою працівників митного органу та може бути спростована в ході судового розгляду.

Крім того, повноваження щодо здійснення контролю заявленої митної вартості товару мають здійснюватись митним органом у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих за переліком ч.2 ст.53 Митного кодексу України документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Крім того, відповідно до ч. 3 ст.53 Митного кодексу України право витребувати додаткові документи виникає у митного органу лише у випадку, якщо недоліки, неточності та розбіжності маються саме у документах, перелік яких визначений ч.2 ст.53 Митного кодексу України.

Щодо зауважень відповідача про розбіжності, які полягали у невідповідності ціни товару у прайс-листах та калькуляції у порівнянні з даними інвойсу, слід зазначити, що прайс-листи та калькуляція не є документами, що підтверджують заявлену митну вартість товару у відповідності до ч.2 ст.53 Митного кодексу України, а тому розбіжності у таких документах не можуть слугувати підставою для витребування додаткових документів у декларанта у відповідності до ч.3 даної статті, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

При цьому, позивач усунув виявлені Митницею розбіжності, надавши відповідні пояснення, прайс-листи та калькуляцію, зміст яких відповідає даним інвойсу.

Також сторони, укладаючи контракт, мають право діяти на власний розсуд та власний ризик, та укладати контракт на будь-яких умовах, що не суперечать вимогам чинного законодавства, а отже посилання відповідача на розбіжності щодо умов поставки, які зазначені в прайс-листі (FOB), та узгоджені за Контрактом (CIF), жодним чином не перешкоджають митному органу перевірити митну вартість імпортованого товару, оскільки відповідно до контракту сторони досягли згоди про поставку товару саме на умовах CIF, про що свідчать документи, які надавались митному органу під час здійснення митного оформлення товару.

Щодо незгоди відповідача зі змістом висновку Запорізької ТПП від 15.03.2019р. № ОИ- 4607, то даний документ не є документом, що підтверджує заявлену митну вартість товару у відповідності до ч.2 ст.53 Митного кодексу України, а тому незгода митного органу з його змістом не може бути підставою для витребування додаткових документів у декларанта у відповідності до ч.3 даної статті.

Також слід зазначити, що розбіжність між кодом товару за УКТ ЗЕД, заявленим в митній декларації, та відповідним кодом товару за товаро-супровідними документами виробника, не може мати вплив на правильність визначення митної вартості імпортованого товару, за умови, якщо визначений декларантом код товару є вірним.

Доказів того, що митним органом не був визнаний заявлений позивачем код товару за УКТ ЗЕД не надано, також не надано доказів прийняття Митницею рішення про визначення коду товару.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при здійсненні митного оформлення імпортованого товару позивачем відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України надано всі документи, необхідні для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару, а виявлені розбіжності не стосувались обов`язкових документів, визначених ч.2 ст.53 Митного кодексу України, не могли бути підставою для витребування додаткових документів та не перешкоджали митному органу перевірити заявлену позивачем митну вартість.

Згідно зі ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. Відповідно до частини 3 цієї ж статті за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з п.2 ч.6 ст.54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стаття 57 Митного кодексу України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

З оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів судом встановлено, що митний орган дійшов висновку про неможливість застосування першого методу митної вартості товару, зокрема: вартість товару, що імпортується, визначається із застосуванням резервного методу згідно наявної у органу доходів і зборів інформації, з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами й положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ).

Враховуючи вимоги ч.2 ст.64 Митного кодексу України використана наявна у Митниці інформація щодо раніше визначених митних вартостей за другорядними методами на підставі митних декларацій: по товару № 1 - МД № UА500010/2019/007400 від 28.03.2019 року - 3,72 дол. США за кг нетто, по товару № 2 - МД № UА112080/2019/004832 від 08.02.2019 року - 3,71 дол. США за кг нетто, по товару № 3 - МД № UА500010/2019/000992 від 17.01.2019 року - 3,72 дол. США за кг нетто.

Водночас, використання митним органом вказаних митних декларацій є недоцільним, оскільки за даними деклараціями одиницею вимірювання товару визначено вагу: ціна вказана за кг продукції, у той час як ціна імпортованого позивачем товару визначена за штуку.

Також відмінними є умови поставки: позивач імпортував товар на умовах CIF Одеса, однак за МД № UА500010/2019/007400 від 28.03.2019 року визначено умови поставки FOB Китай, за МД № UА500010/2019/000992 від 17.01.2019 року визначено умови поставки CPT Одеса.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що що позивачем для оформлення товару за першим методом надано всі передбачені чинним законодавством документи для підтвердження ціни товару, що імпортується, а митним органом безпідставно застосовано резервний метод визначення митної вартості товару, а тому оскаржуване рішення у цій справі є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо доводів відповідача про не співмірність заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч.2 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною 4 ст.134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст.134 КАС України).

Відповідно до положень ст.30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Представником позивача було заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 8490,00 грн.

В обґрунтування заявленої вимоги надано договір про надання правничої допомоги №28/01/19 від 28.01.2019р. (далі - Договір) та засвідчену належним чином копію платіжного доручення №385 від 10.07.2019р.

Згідно пункту 2.1 Договору виконавець (адвокат Черкашин І.І.) бере на себе обов`язок надавати замовнику (ТОВ ТБ Дунаєвецький арматурний завод) юридичні послуги з питання юридичного супроводу судового процесу з Одеська митниця Державної фіскальної служби України (щодо оскарження рішення про коригування митної вартості товарів №UA500010/2019/000023/2 від 01.04.2019р.). Виконавець, зокрема представляє інтереси замовника у судових органах, складає позовні заяви, претензії та інші процесуальні документи тощо.

Як зазначено у пункті 4.1 Договору, за надання юридичних послуг за цим Договором замовник зобов`язаний сплатити виконавцю винагороду у розмірі 8490,00 грн. за ведення судової справи до винесення судом постанови у справі.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідачем всупереч ч.7 ст.134 КАС України не наведено жодних доказів не співмірності зазначених витрат у розмірі 8490,00 грн.

Таким чином, витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді, в сумі 8490,00 грн. є обґрунтованими, доведеними та співмірними по відношенню до складності справи та наданих послуг.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321,322, 327, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу скаргою Одеської митниці ДФС на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31.10.2019 року в адміністративній справі №280/3488/19 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31.10.2019 року в адміністративній справі №280/3488/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко

суддя В.А. Шальєва