Справа № 320/5201/19
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5201/19 Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 4 рішення Міністерства оборони України від 21.06.2019 №82, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб звільнених з військової служби, в частині відмови в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням йому 11 квітня 2019 року інвалідності ІІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначите та виплатити йому, як військовослужбовцю за контрактом, одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому 11 квітня 2019 року інвалідності III групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01 січня 2019 року, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби з військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Україні № 975 від 25.12.2013, з урахуванням проведених виплат.

Позов обґрунтовано тим, що 11 квітня 2019 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаної із захистом Батьківщини, втім відповідач протоколом засідання комісії Міністерства оборони України № 82 від 21.06.2019, відмовив в призначенні одноразової грошової допомоги.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано пункт 4 рішення Міністерства оборони України від 21.06.2019 року №82, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб звільнених з військової служби, в частині відмови в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням йому 11 квітня 2019 року інвалідності ІІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.

Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , як військовослужбовцю за контрактом, одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому 11 квітня 2019 року інвалідності III групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01 січня 2019 року, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби з військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Україні № 975 від 25.12.2013, з урахуванням проведених виплат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, виникнення або ступеня втрати інвалідності, понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом на посадах офіцерського складу у військових частинах польова пошта НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та Генеральному штабі Збройних Сих України.

У період з 18.06.2014 по 31.08.2014 відповідно до довідки про безпосередню участь в антитерористичній операції №6448 від 21 листопада 2016 року та з 04.01.2015 по 24.02.2015 року відповідно до довідки про безпосередню участь в антитерористичній операції №6590 від 18 березня 2015 року, позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей.

Під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщині позивач отримав мінно-вибухову травму, закриту черепо-мозкову травму, струс головного мозку акубаротравму та інші травми, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_3 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 25.09.2014 за №4683.

25 листопада 2014 року Виноградівською МСЕК Закарпатської області позивачу встановлено 10% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що сталося 12 серпня 2014, що підтверджується довідкою МСЕК серія 10 ААА №018509 від 25 листопада 2014 року без встановлення групи інвалідності.

У зв`язку з цим позивачу виплачено допомогу у зв`язку з встановленням 10% втрати працездатності в розмірі 8526 грн.

У подальшому, 11 квітня 2019 року Київською обласною МСЕК за результатами первинного огляду позивачу встановлено III групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою МСЕК серія АВ №1054676 від 11 квітня 2019 року.

З огляду на вказане, позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року, в сумі 463250 грн.

Розглянувши подані документи, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняла рішення, оформлене протоколом засідання вказаної комісії за № 82 від 21.06.2019, про відмову позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги.

Вказане рішення обґрунтоване тим, що 25.11.2014 під час первинного огляду органами МСЕК позивачу встановлено 10% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, а 11.04.2019 під час огляду органами МСЕК позивача визнано особою з інвалідністю третьої групи, тому з огляду на абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XIII та пункт 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, комісія дійшла висновку, що позивачу групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності, а тому в призначенні йому одноразової грошової допомоги слід відмовити.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у разі встановлення військовослужбовцю (в тому числі і військовослужбовцю строкової служби) більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги, тому позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII).

Відповідно до частини першої статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 16 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Частиною дев`ятою статті 16 Закону №2011- XII встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, 25 грудня 2013 року Постановою Кабінету Міністрів України № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Згідно з пунктом 3 Постанови №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відтак, право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права, та, відповідно, не призводить до ситуації, за якої особа, якій встановлена інвалідність, у подальшому внаслідок внесення змін до законодавства втратить таке право взагалі або їй буде зменшено розмір відповідної допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 750/5074/17, від 14 серпня 2018 року у справі № 807/15426/18, від 22 березня 2019 року у справі №2340/2993/18.

Згідно з частиною четвертою статті 16-3 Закону №2011- XII (в редакції, чинній на час первинного огляду позивача органами МСЕК та встановлення відсотку втрати працездатності) якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 05.04.2019 у справі №820/4143/18.

Як свідчать матеріали справи, 25 листопада 2014 року Виноградівською МСЕК Закарпатської області позивачу встановлено 10% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що сталося 12 серпня 2014, що підтверджується довідкою МСЕК серія 10 ААА №018509 від 25 листопада 2014 року без встановлення групи інвалідності.

З огляду на вказане, позивач отримав допомогу у зв`язку з встановленням 10% втрати працездатності в розмірі 8526 грн.

У подальшому, 11 квітня 2019 року Київською обласною МСЕК за результатами первинного огляду позивачу встановлено III групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою МСЕК серія АВ №1054676 від 11 квітня 2019 року.

Однак, після встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаної із захистом Батьківщини, позивачу Міністерством оборони Укрїани було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги з посиланням на абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII та пункт 8 Порядку №975, з огляду на визначення позивачу групи інвалідності понад дворічний термін після установлення ступеня втрати працездатності.

Дійсно, у відповідності до абзацу другого пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII (у редакції, яка діє з 01.01.2017 згідно із Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України») у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Аналогічні положення викладено з 01.01.2017 і у пункті 8 Порядку №975.

Отже, вказані норми свідчать про те, що право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, можливе за умови, що встановлення вищої групи інвалідності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності.

Однак, оскільки інвалідність позивачу встановлена вперше лише 11.04.2019 внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини, тому позивач за правилами пункту 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право на отримання одноразової грошової допомоги.

При цьому, в силу статті 58 Конституції України, норма Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яка набрала чинності 1 січня 2017 року, на спірні правовідносини не розповсюджується. Застосування даної норми стосовно позивача можливе лише у разі повторної зміни (встановлення) групи інвалідності після 11 квітня 2019 року, що узгоджується з Верховним Судом (постанова від 20 березня 2018 року у справі № 295/3091/17).

Посилання апелянта на те, що з часу встановлення позивачу часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності минуло більше 2 років є безпідставним, оскільки у даному випадку йдеться не про виплату такої допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності, а про її призначення і виплату саме у зв`язку із встановленням позивачу групи інвалідності вперше, що є окремою підставою для виплати одноразової грошової допомоги без обмеження будь-якими строками після встановлення відсотку втрати працездатності.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 травня 2020 року у справі № 240/10373/19.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук