Справа № 640/14619/19
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року м. Київ № 640/14619/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Держпраці у Київській області

про визнання неправомірними та скасування припису, постанови

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Держпраці у Київській області (далі - відповідач), в якому просить: визнати протиправним та скасувати припис №КВ345/1324/АВ/П, винесений інспектором Цімох О.І. від 11 лютого 2019 року; визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Київській області про накладення штрафу №КВ345/1324/АВ/П/ТД/ФС-126 від 26 лютого 2019 року; стягнути судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що перевірка, за результатом якої складений акт від 11 лютого 2019 року №КВ345/1324/АВ проведена за відсутності підстав визначених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» .

Крім того, позивач вказує, що ним не було допущено порушення законодавства про працю, оскільки ОСОБА_2 є його знайомою, яка перебувала в приміщенні магазину на час, його позивача відсутності, за усною домовленістю.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2019 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Представник Головного управління Держпраці у Київській області у відзиві на позов заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що інспектування позивача проведено відповідно до Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295, чинного станом на час проведення інспектування. Додатково відповідач зазначає, що оскаржувану постанову №КВ345/1324/АВ/П/ТД/ФС-126 від 26 лютого 2019 року прийнято оскільки під час інспектування виявлено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 використовує найману працю без укладення трудового договору (контракту), оформленого наказом чи розпорядженням, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відповіді на відзив позивач вказує, що доводи відповідача про порушення ним, позивачем, законодавства про працю, спростовано нотаріально засвідченими поясненнями ОСОБА_2 .

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Наказом Головного управління Держпраці у Київській області від 06 лютого 2019 року №764 відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 08 вересня 2004 року № 1985-IV, Конвенції Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці у сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 08 вересня 2004 року № 1986-IV, статті 259 Кодексу законів про працю України, Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 липня 2007 року № 877, постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2017 року № 1104 «Про затвердження переліку органів державного нагляду (контролю), на які не поширюється дія Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 929, Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295, наказу Міністерства соціальної політики від 18 серпня 2017 року № 1338, Положення про Головне управління Держпраці у Київській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 03 серпня 2018 року № 84, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої з інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством призначено проведення інспекційного відвідування на предмет не оформлення трудових відносин, зокрема, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 у період з 08 по 11 лютого 2019 року.

08 лютого 2019 року Головним управлінням Держпраці у Київській області видано направлення №345 на проведення інспекційного відвідування Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 предмет не оформлення трудових відносин.

Також, вимогою від 08 лютого 2019 року №345 позивача зобов`язано у строк до 12:00 годин 11 лютого 2019 року надати такі документи: довідку про реєстрацію в органах статистики, пояснення щодо ведення робіт, а також щодо кількості працівників (з прізвищами) залучених до роботи.

Головним управлінням Держпраці у Київській області 11 лютого 2019 року прийнято припис про усунення виявлених порушень №КВ345/1324/АВ/П, яким у строк до 11 березня 2019 року зобов`язано позивача усунути порушення описані в акті перевірки.

11 лютого 2019 року Головним управлінням Держпраці у Київській області складено акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю №КВ345/1324/АВ (далі - акт інспектування).

В ході проведення інспекційного відвідування встановлено, що у порушення вимог частин 1, 3 статті 24 Кодексу законів про працю України працівники допускаються до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, не укладання трудового договору в письмові формі, а саме: під час проведення інспекційного відвідування з 08 по 11 лютого 2019 року за адресою здійснення позивачем підприємницької діяльності 02000, місто Київ, Шевченківській район, Бессарабська площа, ТЦ «Метроград», палатка НОМЕР_1 магазин «ІНФОРМАЦІЯ_3» виявлено громадянку ОСОБА_2 , на робочому місці, яка вийшла на заміну продавця та виконувала роботу продавця без оформлення трудових відносин. Відповідно до наданих ОСОБА_2 пояснень вина вийшла на зміну продавця 08 лютого 2019 року о 14:00 годин по 21:00 годину за домовленістю оплати праці 120 грн за цей час - за роботу продавця, без оформлення трудових відносин у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_3 »). Факт виконання трудових обов`язків вказаним працівником в день перевірки 08 лютого 2019 року засвідчено інспектором праці та підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_2 .

На підставі акту інспектування Головним управлінням Держпраці у Київській області прийнято постанову №КВ345/1324/АВ/П/ТД/ФС-126 від 26 лютого 2019 року, якою на позивача накладено штраф в сумі 125 190 грн.

Незгода позивача із вказаною постановою зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому Законом № 877-V порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Зокрема, згідно частини п`ятої статті 2 Закону № 877-V, органи Держпраці при проведення заходів державного нагляду (контролю), додержуються принципів державного нагляду (контролю); місця здійснення державного нагляду (контролю); вимог щодо врегулювання окремих питань виключно законами; обмеження у проведеннях заходів нагляду контролю в разі наявності конфлікту інтересів; трактування норм на корить суб`єкта господарювання у разі їх неоднозначного трактування; заборона на вилучення оригіналів документів та техніки; обов`язку збереження комерційної та конфіденційної таємниці; умов проведення планових заходів, розробки методики для визначення критерії ризику; право суб`єкта господарювання на ознайомлення з підставами заходу та отримання посвідчення (направлення) на проведення заходу; вимог до складення наказу, посвідчення (направлення) на проведення заходу та акту за результатами заходу; відповідальність посадових осіб органу державного нагляду (контролю); права суб`єктів господарювання; право на консультативні підтримку суб`єктів господарювання; громадський захист; оскарження рішень органів державного нагляду (контролю); та умови віднесення суб`єктів господарювання до незначного ступеня ризиків у разі не затвердження відповідних критеріїв розподілу.

Перелік підстав для здійснення позапланового заходу (позапланової перевірки) визначено частиною першою статті 6 Закону № 877-V.

Суд зауважує, що у Законі № 877, дійсно відсутня така підстава для проведення позапланового заходу, як результат аналізу інформації, отриманої з інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством.

Однак, суд звертає увагу на те, що за змістом частини 2 статті 6 Закону № 877, проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону. Отже наведено норма права містить у своїй побудові виключення із загального правила.

Суд повторює, що за правилами частини 4 статті 2 Закону № 877, заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах.

Аналіз наведеної норми права дає підстави стверджувати, що у разі проведення позапланового заходу органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, інші підстави для його проведення можуть бути визначені відповідним законом, який регулює цю сферу. І таким нормативно-правовим актом, у даному випадку, є Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295, підпунктом 3 пункту 5 якого визначено, що інспекційні відвідування проводяться: за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

З урахуванням наведеного суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо проведення інспекційного відвідування за відсутності законодавчо визначених підстав.

Основні засади процедури здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю врегульовані Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 (далі - Порядок №295).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Інспекційне відвідування позивача проведено на підставі скарги громадянки ОСОБА_4 від 07 березня 2019 року, тобто за наявності підстав, визначених Законом № 877-V, для проведення перевірки.

При цьому, доводи позивача, що скарга, на підставі якої проведено інспекційне відвідування є анонімним зверненням спростовано копією такої скарги, яка долучена до матеріалів справи та містить дані щодо скаржника (адресу), дату та підпис.

Згідно пункту 8 Порядку №295 про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.

Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Судом встановлено, що позивач належним чином повідомлена про проведення інспекційного відвідування.

Згідно абзацу 4 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною 1 статті 21 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з частиною 1 статті 24 цього Кодексу, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 24 Кодексу законів про працю України).

Зі змісту наведеного вбачається, що трудовий договір характеризується, зокрема, тим, що працівники не самі організовують роботу і виконують її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковуються відповідним посадовим особам, водночас на підприємстві має вестись табель відпрацьованого часу, що є особливістю трудових правовідносин. У трудових договорах також визначається обов`язок працівника щомісячно виконувати відповідні роботи в межах робочого процесу підприємства, а за невиконання обов`язків визначено матеріальну та/чи дисциплінарну відповідальність.

Як зазначено вище, під час проведення інспекційного відвідування з 08 по 11 лютого 2019 року за адресою здійснення позивачем підприємницької діяльності 02000, місто Київ, Шевченківській район, Бессарабська площа, ТЦ «Метроград», палатка НОМЕР_1 магазин «ІНФОРМАЦІЯ_3» виявлено громадянку ОСОБА_2 , на робочому місці, яка вийшла на заміну продавця та виконувала роботу продавця без оформлення трудових відносин. Відповідно до наданих ОСОБА_2 пояснень вина вийшла на зміну продавця 08 лютого 2019 року о 14:00 годин по 21:00 годину за домовленістю оплати праці 120 грн за цей час - за роботу продавця, без оформлення трудових відносин у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_3 ») Факт виконання трудових обов`язків вказаним працівником в день перевірки 08 лютого 2019 року засвідчено інспектором праці та підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_2 .

Проте, відповідно до наданих позивачем пояснень ОСОБА_2 , остання вказує, що перебувала на порозі магазину тимчасово без виконання функцій продавця, на прохання знайомого ОСОБА_1 , який попросив її тимчасово побути у приміщенні магазину на час його відсутності.

Такі пояснення носять суперечливий характер з огляду на наявність повністю протилежних пояснень цієї ж особи.

Проте, відповідно до наявних у матеріалах справи фото, ОСОБА_2 перебуває у приміщенні магазину «ІНФОРМАЦІЯ_3» на місці продавця.

При цьому, суд наголошує, що законодавство про працю не містить виключень щодо оформлення трудових відносин для знайомих та родичів.

З огляду на викладене, суд вважає, що факт порушення позивачем вимог частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України знайшов своє підтвердження під час розгляду справи.

Позивач не вказує та судом не встановлено порушення відповідачем процедури прийняття припису та постанови про накладення штрафу.

Одночасно суд зауважує, що скасування Порядку №295 постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі №826/8917/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес лігал Сервіс Груп", фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 до Кабінету Міністрів України, треті особи, які не заявлюся самостійних вимог на предмет спору: Державна служба України з питань праці, Державна регуляторна служба України, не свідчить про протиправність перевірки позивача, оскільки станом на час проведення такої перевірки Порядок №295 був чинним.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних припису та постанови.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем як суб`єктом владних повноважень покладений на нього обов`язок доказування правомірності своїх рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виконано, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що у задоволенні позову сторони відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, - судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-243, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко