Справа № 937/3097/20
Суддя: Сметаніна А. В.
Дата ухвалення: 2020-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 22.06.2020
Справа № 937/3097/20 2-а/937/59/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«22» червня 2020 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Сметаніної А.В.,

за участі секретаря - Горбань Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Зими Дмитра Григоровича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП018 № 758210 від 25.04.2020 року, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДГ1018 № 758210 від 25.04.2020 року, винесену інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Зимою Д.Г. у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що 25.04.2020 року інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Зимою Д.Г. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДГ1018 № 758210, відповідно до змісту якої на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 425 грн. Зі змісту постанови вбачається, що 25.04.2020 року на 152 км. дороги у Криничанському районі Дніпропетровської області А/Д М04 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Ford Tranzit, д. н. НОМЕР_1 о 09 год. 20 хв., перевозив вантаж, який виступав за габарити транспортного засобу більш, як на 1 метр та не був позначений відповідно до п. 30.3 ПДР України, а після зупинки поліції не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію. Однак, обставини, викладені в постанові не відповідають дійсності, оскільки ним не були порушені вимоги ПДР України. Так, 25.04.2020 року він керував транспортним засобом Ford Tranzit, д. н. НОМЕР_1 та рухався до автодорозі у Криничанському районі Дніпропетровської області. В автомобілі знаходився вантаж, однак він не виступав за габарити транспортного засобу більш, як на 1 м. та межі вантажу були позначені червоними прапорцями, про що ним було вказано інспектору. Однак, не дивлячись на його пояснення, інспектор почав вказувати на те, що він зупинився на сигнал про зупинку та не ввімкнув у автомобілі аварійку. Відповідно до п. 22.4 ПДР зазначається про те, що вантаж, що виступає за габарити транспортного засобу спереду або ззаду більш як на 1 м, а за шириною перевищує 0,4 м від зовнішнього краю переднього або заднього габаритного ліхтаря, повинен бути позначений відповідно до вимог підпункту «з» пункту 30.3 цих Правил. Крім того, він не міг просто фізично придбати знак «негабаритний вантаж», оскільки під час дії карантину закриті автомагазини, де можна придбати різного роду автомобільне приладдя, включаючи наклейки на автомобіль. Також, його вантаж не виступав за межі габаритів автомобіля, а тому він не мав виконувати вимоги п. п. 22.4., підпункту «з» пункту 30.3 Правил. Що стосується положень постанови про те, що він не увімкнув аварійний сигнал, коли зупинився на вимогу інспектора поліції, то слід зазначити, що ч.2 ст.122КУпАП передбачена відповідальність не за будь-яке порушення правил користування попереджувальними сигналами, а саме за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку і лише тоді таке порушення набуває ознак протиправності і суспільної шкідливості. Даною нормою права не передбачена відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами при зупинці транспортного засобу. При цьому зупинка на вимогу поліцейського не стосується початку руху чи зміни його напрямку. Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 30.05.2018 р. у справі № 337/3389/16-а.

19.05.2020 року ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду вказана позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі.

В судове засідання позивач не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач - інспектор патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Зима Д.Г. в судове засідання не з`явився з невідомої суду причини, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис уповноваженої особи в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, направленого судом за місцем роботи останнього.

Представник третьої особи - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в судове засідання не з`явився, від нього 15.06.2020 року надійшли письмові пояснення в порядку ст. 165 КАС України, відповідно до яких останній просить розглядати справу за його відсутності та відмовити у позовних вимогах в повному обсязі, оскільки вважає, що позовні вимоги є незаконними, безпідставними та необґрунтованими. Постанова повністю відповідає вимогам, встановленим п. 5 Розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом М.ВС України № 1395 від 07.11.2015 року. Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Згідно до пункту 1.9 Правил дорожнього руху України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до пункту 9.9 (б) Правил дорожнього руху України аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар. Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено відповідальність, крім іншого, за порушення користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку. Таким чином, поліцейським обґрунтовано прийнято рішення про необхідність притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Натомість зазначені позивачем в позовній заяві обставини є надуманими та такими, що не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки вони побудовані на суб`єктивному тлумаченні позивачем норм чинного законодавства та ґрунтуються виключно на особистому ставленні позивача до загального порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з вимог ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що 25.04.2020 року інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Зимою Д.Г. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення серії ДГ1018 № 758210 та притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпаП до адміністративного штрафу в сумі 425 грн.

Відповідно до змісту вказаної постанови 25.04.2020 року на 152 км. дороги у Криничанському районі Дніпропетровської області А/Д М04 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Ford Tranzit, д. н. НОМЕР_1 о 09 год. 20 хв., перевозив вантаж, який виступав за габарити транспортного засобу більш, як на 1 метр та не був позначений відповідно до п.30.3 ПДР України, а після зупинки поліції не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив вимоги п.п.9.9 «б» ПДР України.

Вирішуючи питання про законність прийнятої інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Зимою Д.Г. постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, суд виходить з наступного:

Відповідно до положень пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за №1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частиною другою статті 122 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 222 КУпАП розгляд справи про вказане адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП належить до компетенції органів Національної поліції.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частиною 2 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків ( ст. 10 КУпАП).

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до статті 14 зазначеного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху, перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 1.9. ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно з законодавством.

Відповідно до п. п. «г» п. 9.1 ПДР України, увімкнення аварійної сигналізації, відноситься до попереджувальних сигналів.

При чому п.9.2 цих Правил, встановлено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Відповідно до суті адміністративного правопорушення, викладеного в постанові, 25.04.2020 року на 152 км. дороги у Криничанському районі Дніпропетровської області А/Д М04 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Ford Tranzit, д. н. НОМЕР_1 о 09 год. 20 хв., перевозив вантаж, який виступав за габарити транспортного засобу більш, як на 1 метр та не був позначений відповідно до п.30.3 ПДР України, а після зупинки поліцією не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 порушив саме вимоги п.п. «б» п. 9.9 ПДР України.

Згідно з п.п. «б» п. 9.9 ПДР України аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз наведених норм встановлює, в одному випадку увімкнення аварійної сигналізації виникає за передбачених та визначених умов, а у іншому випадку встановлений обов`язок подання попереджувальних сигналів при початку руху чи зміні його напрямку, при чому за не виконання останніх вимог, прямо передбачена відповідальність, встановлених ч. ст.122 КУпАП.

Крім того, правила перевезення вантажу, регулюється п.22 ПДР України.

Відповідно до п.22.4 ПДР України вантаж, що виступає за габарити транспортного засобу спереду або ззаду більш як на 1 м, а за шириною перевищує 0,4 м від зовнішнього краю переднього або заднього габаритного ліхтаря, повинен бути позначений відповідно до вимог підпункту «з» пункту30.3 цих Правил.

Згідно п.п. «з» п. 30.3 ПДР України "Негабаритний вантаж" - сигнальні щитки або прапорці розміром 400 х 400 мм з нанесеними по діагоналі червоними і білими смугами, що чергуються (ширина - 50 мм), а в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості - світлоповертачами або ліхтарями: спереду білого кольору, ззаду - червоного, збоку - оранжевого. Знак розміщується на крайніх зовнішніх частинах вантажу, що виступає за габарити транспортного засобу на відстань, більшу ніж це передбачено пунктом 22.4 цих Правил.

Адміністративна відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, передбачена ст. 132-1 КУпАП.

Статтею 222 КУпАП визначено справи про адміністративні правопорушення, які розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У статті 276 КУпАП визначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція № 1395.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (пункт 4 розділ 1 Інструкції № 1395).

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції № 1395 передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

У статті 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями статей 251, 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Системний аналіз викладених правових норм дає підстави стверджувати, що керування транспортним засобом, що перевозить вантаж, який виступає за габарити транспортного засобу більш, як на 1 метр та не позначений відповідно вимог ПДР України є порушенням п.22.4 ПДР України, а не п.п.9.9 «б» ПДР України, як вказано в постанові, та передбачає адміністративну відповідальність за ст. 132-1 КУпАП, а не за ч.2 ст. 122 КУпАП.

Порушення п.п.9.9 «б» ПДР України, а саме не ввімкнення аварійної світлової сигналізації у разі зупинки на вимогу працівника поліції не встановлює відповідальність за ст. 122 ч.2 КУпАП, оскільки диспозицією вказаної частини ст.122КУпАП передбачена відповідальність не за будь-яке порушення правил користування попереджувальними сигналами, а саме за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку і лише тоді таке порушення набуває ознак протиправності і суспільної шкідливості. Даною нормою права непередбачена відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами при зупинці транспортного засобу. При цьому зупинка на вимогу поліцейського не стосується початку руху чи зміни його напрямку.

Зазначену правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 р. у справі № 337/3389/16-а.

Згідно з ч.6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Доводи представника третьої особи про те, що ч.2 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, крім іншого, за порушення користування зовнішніми освітлювальними приладами, суд до уваги не приймає, оскільки ОСОБА_1 не ставилось у вину порушення ПДР України, що встановляють порядок користування зовнішніми освітлювальними приладами.

Відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за №1408/27853постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Крім того, суд зазначає, що, відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, в силу приписів статті 77 КАС України, обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову покладається на суб`єкта владних повноважень. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУпАП.

Позивач зазначає, що не вчиняв адміністративного правопорушення, а тому відповідачем неправомірно прийнята постанова про накладення на нього адміністративного стягнення.

Представником третьої особи в письмових поясненнях зазначено, що позивачем було вчинене адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим складена постанова про накладення на нього адміністративного стягнення.

Для встановлення істини у справі слід дослідити докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, а також дотримання суб`єктом владних повноважень вимог Кодексу адміністративного судочинства України та КУпАП.

Згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

При цьому, як було зазначено вище, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП, зокрема, у постанові, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Також, в силу ст. 283 КУПАП України, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім визначених частиною 2 статті 283 КУпАП, зокрема, повинна містити відомості щодо технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис.

В постанові серії ДПО18 №758210 від 25.04.2020 зазначено, що до постанови додаються відео ОМ 4553 та пояснення ОСОБА_1 . Однак, постанова не містить відомостей щодо технічного засобу, яким здійснено даний відеозапис.

Крім того, від відповідача - інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Зими Д.Г. відзиву на позову заяву не надходило, а до письмових пояснень представника третьої особи, поданих в порядку ст. 165 КАС України, ані відеодоказ, ані письмові пояснення ОСОБА_1 долучені не були, що обґрунтовано ставить під сумнів правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Письмові пояснення представника третьої особи, також не містить належних доказів в обґрунтування висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, не викладені мотиви відхилення доводів правопорушника, на які він посилався в своєму позові.

Письмові пояснення Департаменту патрульної поліції Національної поліції України загалом містять лише викладення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Суд звертає увагу на те, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, передбачається принцип презумпції невинуватості особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Таким чином, судом встановлено, що інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Зимою Д.Г. під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 були порушені вимоги ст. ст. 245, 251 КУпАП, оскільки інспектор дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 порушень п.п.9.9 «б» ПДР України, в зв`язку з чим неправомірно притягнув останнього до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП до штрафу в сумі 425 грн. Крім того, прийнята ним постанова серії ДПО18 №758210 від 25.04.2020 р. не відповідає вимогам ст. ст. 280, 283, 284 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 року.

Оскільки суб`єктом владних повноважень порушено вимоги КУпАП при винесенні оскаржуваної постанови, суд не може дійти висновку про належне підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.

З огляду на вищевикладені норми та фактичні обставини справи, суд приходить висновку про те, що постанова серії ДПО18 №758210 від 25.04.2020 є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Оскільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасування, суд вважає, що згідно приписів вищенаведеної норми, виникає необхідність закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій, у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 20 березня 2020 року №540-IX».

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закону №540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114,122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 12, 19, 20, 72-77, 90, 94, 192, 193, 210, 211, 241-246, 286 КАС України, ст. ст. 9, 10, 22, 33, 247, 251, 252, 283, 284, 293 КУпАП, ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», ст. 41 Закону України «Про дорожній рух, Правилами дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306 "Про правила дорожнього руху", Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за №1408/27853,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Зими Дмитра Григоровича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП018 № 758210 від 25.04.2020 року, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - задовольнити повністю.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДГ1018 № 758210 від 25.04.2020 року, винесену інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Зимою Дмитром Григоровичем про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП - закрити.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повне судове рішення складено 22 червня 2020 року.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду

Запорізької області: А.В. Сметаніна