Справа № 320/6602/19
Суддя: Бабенко Костянтин Анатолійович
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6602/19 Суддя (судді) першої інстанції: Колеснікова І.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Бабенка К.А., суддів: Єгорової Н.М., Степанюка А.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на Рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Володарської районної державної адміністрації Київської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Володарської районної державної адміністрації Київської області про:

- визнання протиправними дій Управління соціального захисту населення Володарської районної державної адміністрації Київської області щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення інваліда війни;

- зобов`язання Управління соціального захисту населення Володарської районної державної адміністрації Київської області встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни на підставі наданих документів відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що додані позивачем докази підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах. При цьому наголосив, що належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивачем не надано.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати його та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Свої доводи обґрунтовував тим, що обставини його участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони підтверджуються посвідченням серії НОМЕР_1 учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, експертним висновком від 30 січня 1996 року №2/96, довідкою від 28 березня 1996 року серії МСЕ №043450, довідкою про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого серії 2-18 АЕ №000730 від 28 березня 1996 року, довідкою Володарської районної державної адміністрації Київської області від 07 листопада 2019 року №05-10/1805, робочим маршрутним листом, з якого вбачається участь позивача в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в Чорнобильському районі, с. Черевач, у складі формувань цивільної оборони збірної автоколони господарств Володарського району на посаді керівника колони з 04 травня 1986 року по 07 травня 1986 року та з 22 червня 1986 року по 25 червня 1986 року, листом Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації від 12 листопада 2019 року №01.1-14/1493 «Про формування Цивільної оборони».

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому, відповідач не заперечує факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у цих наслідків, які підтверджуються долученими до позовної заяви документами. Проте наголошує, що належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі ліквідації наслідків Чорнобильській катастрофи саме в складі Цивільної оборони позивач не надав.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції відповідно до посвідченням серії НОМЕР_1 виданого 29 серпня 2019 року ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській катастрофи Категорія 1, йому також надано статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Володарської районної державної адміністрації Київської області з заявою від 13 листопада 2019 року якою просив установити йому статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Однак, листом від 15 листопада 2019 року № 168 Управління соціального захисту населення Володарської районної державної адміністрації Київської області повідомило позивача про відсутність підстав для видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни оскільки в наданих позивачем копіях документів відсутнє документальне підтвердження залучення останнього до формувань Цивільної оборони по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зокрема відповідної довідки.

На підставі встановлених вище обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість доводів позивача щодо його участі в складі формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а тому відповідачем правомірно відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-XII від 22 жовтня 1993 року (далі - Закон № 3551-XII) до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно пункту 9 статті 7 Закону № 3551-XII до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, обов`язковими умовами, за якими особу можна віднести до інвалідів війни згідно пункту 9 статті 7 Закону № 3551-XII є наявність у особи інвалідності, отриманої внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи та доказів залучення такої особи до складу формувань Цивільної оборони.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06 червня 1975 року № 90, формування ЦО, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при ліквідації аварій, катастроф, стихійних сил, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Однак, крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно розпорядження керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Варто зазначити, що статус інвалідів війни розповсюджено на осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, на підставі Закону України "Про внесення змін до статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Так, ОСОБА_1 надав до суду копію трудової книжки, відповідно до якої останній з 03 березня 1986 року прийнятий на посаду ведучого інженера по охороні праці, протипожежній охороні і безпеці руху; копію експертного висновку від 30 січня 1996 року №2/96, відповідно до якого захворювання пов`язано роботами з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС; довідки від 28 березня 1996 року серії МСЕ №043450, довідки про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого серії 2-18 АЕ №000730 від 28 березня 1996, позивачу встановлено довічно інвалідність 2 групи в зв`язку з захворюванням, пов`язаним із роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; робочий маршрутний лист; довідку Володарської районної державної адміністрації Київської області від 07 листопада 2019 №05-10/1805, якою підтверджується участь позивача в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в Чорнобильському районі, с. Черевач, у складі формувань цивільної оборони збірної автоколони господарств Володарського району на посаді керівника колони з 04 травня 1986 року по 07 травня 1986 року та з 22 червня 1986 року по 25 червня 1986 року.

Однак, надані позивачем документи не підтверджують його участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони, що є обов`язковою передумовою для встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення для даної категорії осіб, а тому підстави для поширення на позивача дії п. 9 ст. 7 Закону № 3551-XII відсутні.

За відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої ї статті 7 Закону №3551-ХІІ не має.

Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі №818/26/18 та № 149/3307/16-а, від 20 лютого 2019 року у справі №817/237/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 676/1827/17, від 27 квітня 2020 року у справі № 826/15761/17, від 14 травня 2020 року у справі № 686/20301/16-а.

У постанові від 07 червня 2018 року (справа № 377/797/17) Верховний Суд висловив правову позицію стосовно того, що при вирішенні подібних спорів обставина щодо безпосередньої участі особи у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни на підставі п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків, і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно пп. 1 ч. 1 ст. 9 Закону № 796-ХІІ.

Також, на переконання колегії суддів, додана позивачем довідка Володарської районної державної адміністрації Київської області від 07 листопада 2019 №05-10/1805, яку надав позивач для підтвердження того, що він дійсно брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони, не є належним і достатнім підтвердженням, адже зі змісту пояснювальної записки до проекту Закону України «Про внесення змін до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вбачається, що до категорії осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, законодавець запропонував відносити вузьку категорію осіб (1300 чоловік), які з перших днів аварії разом з військовослужбовцями виконували роботи у тридцятикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення у складі мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню.

Наведену правову позицію в аналогічних правовідносинах висловив Верховний суд у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 751/1484/17.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню позивач не надав, тому суд першої інстанцій дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Володарської районної державної адміністрації Київської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Слід відмітити, що позивач у позовній заяві, окрім іншого, просить зобов`язати відповідача видати йому відповідне посвідчення інваліда війни.

Згідно з п. 3 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 інвалідам війни (стаття 7 Закону № 3551-XII) видаються посвідчення з написом "Посвідчення інваліда війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - інвалід".

З огляду на те, що позивач не має статусу інваліда війни, то, як вірно зазначив суд першої інстанції, у відповідача були відсутні підстави для видачі йому відповідного посвідчення.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Бабенко К.А.

Судді: Єгорова Н.М.

Степанюк А.Г.