Справа № 160/1652/20
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2020-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2020 року Справа № 160/1652/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення грошової компенсації, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в якому просить:
- визнати протиправними дії відповідача рішення про відмову у оформленні та скеруванні до Головного Управління Національної гвардії України документів на виплату ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги у зв`язку із частковою втратою працездатності на підставі наявних документів;
- зобов`язати відповідача Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України утриматися від протиправних дій у вигляді відмови у оформленні та скеруванні до ГУ НГУ документів на отримання грошової допомоги у зв`язку з частковою втратою працездатності без установлення інвалідності, які є перевищенням службових повноважень посадовими особами частини;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України грошову компенсацію грошової допомоги у зв`язку із частковою втратою працездатності без установлення інвалідності в розмірі 26 894,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 15.07.2014 року по 01.08.2019 року він проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України на посадах офіцерського складу. Гарнізонна медична (військово-лікарська) комісія Державної лікарні МВС України в місті Кривий Ріг постановила визнати позивача непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час. Згідно п.12 Свідоцтва про хворобу №47 від 08 липня 2019 року захворювання, ТАК, пов`язане із проходженням військової служби. Після проведеного огляду 19.08.2019 року медико-соціальною експертною комісією встановлено 20 відсотків втрати професійної працездатності, про що було видано Довідку серія АГ №0000553 від 19.08.2019 року про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках. 22.08.2019р. позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із частковою втратою працездатності, проте листом № 6/11/32-1623 від 24.09.2019 року йому було відмовлено у оформленні документів на виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з начебто невідповідністю формулювань у поданих документах, а саме, що в довідці МСЕК не зазначено, що його захворювання отримане ним під час виконання обов`язків військової служби. 17.10.2019р. позивач повторно звернувся до відповідача із аналогічною заявою, проте відповідачем 08.11.2019р. вдруге було відмовлено у оформленні документів на виплату одноразової грошової допомоги.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що 22.08.2019 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із частковою втратою працездатності та надав відповідні документи, на що останньому було надано роз`яснення, що одноразова грошова допомога виплачується у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності залежно від ступеня втрати працездатності, який встановлюється медико-соціальними експертними комісіями, військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності. У наданих позивачем документах, у тому числі довідці обласної МСЕК від 19.08.2019 та свідоцтві про хворобу № 47 від 08.07.2019 не визначено факту утрати працездатності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, під час виконання обов`язків військової служби, а зазначено, що «захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби», у зв`язку із чим правові підстави для прийняття висновку командиром військової частини НОМЕР_1 щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги були відсутні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року прийнято до свого провадження вказану справу та згідно ч.2 ст.257 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до пункту 3 Розділ VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній з 02.04.2020), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національній гвардії України на посаді офіцера (з організації дозвілля) клубу та Наказом командувача Національної гвардії України від 15.07.2019 № 118 о/с останнього було звільнено з військової служби в запас за пп. «б» (за станом здоров`я) ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». В порядку реалізації даного наказу, позивача було виключено зі списків особового складу наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 01.08.2019 №199.
ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення від 07.05.2015р. серії НОМЕР_2 .
Відповідно до Свідоцтва про хворобу №47 від 08 липня 2019 року гарнізонна медична (військово-лікарська) комісія Державної лікарні МВС України в місті Кривий Ріг постановила визнати ОСОБА_1 непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час. Згідно п.12 вказаного Свідоцтва: «Захворювання, ТАК, пов`язане із проходженням військової служби».
Після проведеного огляду 19.08.2019 року медико-соціальною експертною комісією встановлено 20 відсотків втрати професійної працездатності, що підтверджується копією Довідки серія АГ №0000553 від 19.08.2019 року про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.
У листі № 6/11/32-1623 від 24.09.2019 року за підписом командира військової частини НОМЕР_1 зазначено, що документи щодо можливості призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, надані ним, розглянуті та повертаються без направлення до Головного управління Національної гвардії України у зв`язку з тим, що згідно абзацу 2 пункту 7 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, одноразова грошова допомога виплачується у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності залежно від ступеня втрати працездатності, який встановлюється медико-соціальними експертними комісіями, військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності.
А у документах, наданих ОСОБА_1 для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, відсутні акти та довідки, що підтверджують факт отримання поранення, травми або каліцтва, захворювання під час виконання обов`язків військової служби.
Після усунення вказаних недоліків запропоновано ОСОБА_1 повторно направити документи щодо можливості призначення та виплати одноразової грошової допомоги до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Позивач вдруге звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою від 17.10.2019 року щодо виплати одноразової грошової допомоги, за результатами розгляду якої листом №6/11/32-1911 від 08.11.2019р. повідомлено, що згідно п.п. 7 п.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до ч.4 ст.24 вказаного Закону, військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Згідно ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до ч.2 ст.16-2 вказаного Закону, одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Згідно ч.9 ст.16-3 вказаного Закону, призначення і виплата одноразової грошової допомоги 9. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року було затверджено «Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві яким визначено механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (надалі Порядок).
У п.1 вказаного Порядку зазначено, цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Відповідно до п.7 Порядку у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках від 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30.07.2012 № 577, затверджена Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації № 158/о «Довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках».
Згідно п.2 Інструкції, форма № 158/о заповнюється щодо хворих, які підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню у разі втрати ними працездатності в результаті поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, що сталися при виконанні службових обов`язків.
Відповідно до п.4 Інструкції, у формі № 158/о зазначається кожний хворий, який звернувся до МСЕК для визначення ступеня втрати працездатності в результаті поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, що настала внаслідок виконання службових обов`язків.
У п.5 Інструкції зазначено, що частина довідки, що видається страхувальнику: у пункті 3 зазначаються прізвище, ім`я, по батькові застрахованої особи; у пункті 4 зазначається словами ступінь втрати професійної працездатності у відсотках; у пункті 5 зазначається, у зв`язку з чим встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках (трудове каліцтво, травма); у пункті 6 зазначається дата встановлення страхового випадку.
Згідно п.2.9 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» лікар виносить одну з таких постанов: п.г) непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.
У п.21.5 Положення зазначено, що постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: п.д) "Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.
Судом встановлено, що позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою від 17.10.2019 року щодо виплати одноразової грошової допомоги, за результатами розгляду якої листом №6/11/32-1911 від 08.11.2019р. повідомлено, що згідно п.п. 7 п.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
У вказаному листі, також запропоновано позивачу звернутися до медико-соціальної експертної комісії для уточнення причини втрати професійної працездатності.
Таким чином, як зазначено у вказаному листі №6/11/32-1911 від 08.11.2019р., яким позивачу фактично відмовлено у прийнятті та подальшому оформленні/направленні документів щодо виплати одноразової грошової допомоги, та у відзиві на позов, єдиною підставою такої відмови є те, що у Довідках позивача не підтверджено, що його захворювання отримано саме «під час виконання ним обов`язків військової служби», що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, проте суд не погоджується з таким твердженням відповідача виходячи з наступного.
У Свідоцтві про хворобу №47 від 08 липня 2019 року, гарнізонна медична (військово-лікарська) комісія Державної лікарні МВС України в місті Кривий Ріг постановила визнати позивача непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час. Згідно п.12 Свідоцтва про хворобу №47 від 08 липня 2019 року захворювання, ТАК, пов`язане із проходженням військової служби.
Також, Довідка Обласної медико-соціальної експертної комісії №6 (м. Кривий Ріг вул. Володимира Великого, 21) №0000553 від 19.08.2019 року, якою встановлено 20 відсотків втрати професійної працездатності позивача, складена у відповідності до Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 158/о «Довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках» затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України №577 від 30.07.2012 р. та формулювання «захворювання, ТАК, пов`язане із проходженням військової служби» записано відповідно до формулювання у Свідоцтві про хворобу №47 від 08 липня 2019 року та на підставі п.5.5 вищезазначеної Інструкції.
Таким чином, формулювання у вказаних Свідоцтві про хворобу №47 та Довідці №0000553 від 19.08.2019р. відповідають Положенню про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України та Інструкції №577 від 30.07.2012р., правомірність їх складання відповідачем не заперечується.
Проходження військової служби це процес виконання громадянином державної служби особливого характеру, яка на визначений проміжок часу стає його єдиною професійною діяльністю.
Аналізуючи вказані вище норми законодавства України, проходження військової служби і виконання обов`язків військової служби є складовими визначення «військова служба» і свого роду тотожними поняттями, оскільки йдеться про одне і те ж. При цьому проходження військової служби - є терміном що визначає показник перебування особи в часі, а виконання обов`язків військової служби - є терміном, що визначає певні дії особи.
Таким чином, в період з 15.07.2014 року по 01.08.2019 року проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України позивач і проходив військову службу і виконував обов`язки військової служби.
Суд акцентує увагу, що виконання обов`язків військової служби здійснюється у т.ч. під час проходження військової служби, тобто, визначення «під час проходження військової служби» є більш широким та включає в себе і час виконання обов`язків військової служби.
До аналогічного висновку приходить Верховний Суд у постановах від 26 червня 2018р. у справі №750/5074/17, від 17.04.2019р. у справі № 803/1093/16.
Згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, відповідачем у листах №6/11/32-1523 від 24.09.2019р. та №6/11/32-1911 від 08.11.2019р. протиправно відмовлено позивачу у прийнятті та оформленні документів щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з частковою втратою працездатності без установлення інвалідності, у зв`язку з чим, позовні вимоги в частині протиправної відмови підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України грошову компенсацію грошової допомоги у зв`язку із частковою втратою працездатності без установлення інвалідності в розмірі 26 894,00 грн.
Реалізація суб`єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини 2 статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.
У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.
Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.
Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.
Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.
При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.
Так, у відповідності до абзацу 3 пункту 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.
З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
Так, відповідно до частини 1статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
За приписами статті 245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
З системного аналізу вищевказаних положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що Постановою Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 21-1465а15 встановлено, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Таким чином, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, з урахуванням положень ч.2 ст. 9 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із частковою втратою працездатності на підставі поданої заяви та документів від 22.08.2019р. та 17.10.2019р.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача утриматися від протиправних дій у вигляді відмови у оформленні та скеруванні до ГУ НГУ документів на отримання грошової допомоги у зв`язку з частковою втратою працездатності без установлення інвалідності, суд зазначає таке.
З аналізу положень статей 2, 5 КАС України слідує, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому. Судом у конкретній справі вирішується спір, предмет якого існує на час розгляду справи. Суд не може розглядати вимоги на майбутнє у зв`язку із вірогідним настанням певних наслідків. Резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.
Враховуючи відсутність підстав вважати, що право на отримання грошової допомоги у зв`язку з частковою втратою працездатності без установлення інвалідності буде порушено відповідачем, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам (аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права у подібних відносинах викладений у постановах Верховного Суду від 10 липня 2018 року у справі № 404/6317/16-а (№ рішення в ЄДРСР 75233957) та від 18 вересня 2018 року у справі № 522/535/17 (№ рішення в ЄДРСР 76547257)).
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача утриматися від протиправних дій у вигляді відмови у оформленні та скеруванні до ГУ НГУ документів на отримання грошової допомоги у зв`язку з частковою втратою працездатності без установлення інвалідності, та вважає їх передчасними.
З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми законодавства, якими регулюються спірні відносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог із застосуванням положень КАС України щодо виходу за межі позовних вимог та обранням іншого способу захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення грошової компенсації задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України викладену в листах №6/11/32-1523 від 24.09.2019р. та №6/11/32-1911 від 08.11.2019р. щодо оформлення та скерування до Головного Управління Національної гвардії України документів на виплату ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги у зв`язку із частковою втратою працездатності на підставі поданих документів.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із частковою втратою працездатності на підставі поданої заяви та документів від 22.08.2019р. та 17.10.2019р.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова