Справа № 826/15611/18
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2020 року м. Київ № 826/15611/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клименчук Н.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України,

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України та просить:

- визнати протиправною бездіяльність щодо не прийняття рішення за заявою ОСОБА_1 з доданими до неї документами, про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах де велись бойові дії;

- зобов`язати Міноборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 у зв`язку з настанням інвалідності, внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2018 року відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у 1984 році під час несення військової служби ним отримано осколкове поранення голови та його звільнено у листопаді 1984 року.

Згідно з витягом з протоколу засідання ЦВЛК про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №1060 від 09 червня 2011 року визначено, що поранення, контузія, пов`язані з виконанням позивачем обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у зв`язку з чим 30 липня 2018 року позивача визнано інвалідом ІІ групи довічно (довідка МСЕК серії АВ №1048989).

Надалі позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міноборони України із заявами та додатками щодо виплати одноразової грошової допомоги, на яку отримав відповідь від військкомату від 28 серпня 2018 року, що листом Департаменту фінансів Міноборони України від 19 лютого 2016 року документи вже поверталися без реалізації.

Позивач зазначає, що зазначеним листом відповідь Міноборони України надавалася Київському обласному військовому комісаріату, а ОСОБА_1 жодної відповіді не надходило.

Окрім того, позивач наполягає, що звернувся із заявою та додатками-документами як до військкомату, так і безпосередньо до Міноборони України, проте, процедура розгляду, визначена Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (тут та далі Порядок №975 в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), дотримана відповідачем не була, а вимоги щодо надання інших документів, на думку позивача, є протиправними.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд провадити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву та усі наявні докази.

У визначений судом строк від уповноваженого представника Міноборони України 25 жовтня 2018 року через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідь щодо поданих позивачем документів надавалася йому ще 19 лютого 2016 року, проте до суду він звернувся лише 24 вересня 2018 року, тобто з порушенням строку звернення до суду, визначеного Кодексом адміністративного судочинства. Окрім того, у поданих позивачем для розгляду документах відсутній документ, що свідчить про причини та обставини поранення, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, а також довідка про первинне проходження огляду МСЕК у 2011 році та усі сторінки військового квитка.

Також відповідач стверджує, що Закон №2232-ХІІ не розповсюджується на дані правовідносини, оскільки поданими позивачем документами підтверджено обставини проходження позивачем військової служби у збройних силах СРСР, не будучі громадянином України, в той час як положення зазначеного Закону здійснюють правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби. У задоволенні позову просить відмовити повністю.

Позивачем у свою чергу подано відповідь на відзив відповідача від 05 листопада грудня 2018 року.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з положеннями статті 41 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Частиною першою статті 16 Закону №2011-XIІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 частини другої вказаної правової норми Закону №2011-XII також передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Водночас, відповідно до статті 164 Закону №2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, урегульовано Порядком №975.

Згідно пунктів 12 та 13 Порядку 975 визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Предметом спору у даній справі №826/15611/18 є вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності Міноборони України щодо не прийняття рішення за заявою ОСОБА_1 з доданими до неї документами, про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах де велись бойові дії та зобов`язання відповідача до вчинення певних дій, при цьому інвалідність встановлена позивачу вперше у 2011 році, а повторно 30 липня 2018 року, у зв`язку з чим він звернувся до відповідача за отриманням грошової допомоги, а відтак, на спірні правовідносини поширюється дія Порядку №975, який набрав чинності з 24 січня 2014 року.

Пунктом 11 Порядку №975 визначено, що військовослужбовець, чи військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Подання зазначених у пункті 11 Порядку №975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги.

Виходячи з наявних у справі матеріалів, отримавши 2 групу інвалідності, позивач звернувся із заявами від 21 серпня 2018 року про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідність одразу до ІНФОРМАЦІЯ_1 та до Міністерства оборони України.

До заяви позивачем додано: копію паспорту, копію картки фізичної особи-платника податків, копію витягу з протоколу ЦВЛК МОУ від 09 червня 2011 року №1060; копію довідки МСЕК від 30 липня 2018 року серії АВ №1048989; копію акту судово-медичного дослідження (обстеження) від 09 травня 2011 року №99/В, копію посвідчення інваліда війни серії НОМЕР_1 ; копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 , копію військового квитка.

Заяви були отримані зазначеними органами, що не заперечується сторонами.

Як вже зазначалося судом вище, відповідно до положень Закону №2011-XII та Порядку №975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку, а розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Отже, з викладеного суду зрозуміло, що Київський обласний військовий комісаріат, отримавши заяву від 21 серпня 2018 року та додані документи від позивача мав у 15-денний термін направити пакет документів до Міністерства оборони України для розгляду та прийняття відповідного рішення, яке надалі мало було б направлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 або для видання наказу про виплату допомоги, або для повідомлення заявника про відмову у виплаті допомоги.

Натомість, отримавши заяву та документи від позивача, Київський обласний військовий комісаріат листом від 28 серпня 2018 року №2/5/1518 повідомив позивача, що первинне звернення позивача від 25 грудня 2015 року було надіслано 04 січня 2016 року до Міноборони України та листом Департаменту фінансів Міноборони України від 19 лютого 2016 року за №248/3/6/750 позивача вже повідомляли про повернення документів без реалізації, у зв`язку з тим, що немає законодавчих підстав для призначення одноразової допомоги. Оскільки розпорядник бюджетних коштів вже прийняв рішення та інформував позивача про це зазначеним листом, то повторно подані документи залишаються без руху.

Міністерство оборони України, отримавши заяву позивача від 21 серпня 2018 року та додані документи, не відреагував на неї жодним чином.

Отже, судом встановлено та не заперечується відповідачем, що жодного рішення щодо заяви ОСОБА_1 від 21 серпня 2018 року по суті порушеного питання щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю Міністерством оборони України не приймалося.

Відповідно до статті 19 Закону №2011-XII неправомірні рішення, дії (бездіяльність) органів військового управління та командирів (начальників) можуть бути оскаржені військовослужбовцями в порядку, передбаченому законами, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 15 Порядку №975 рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

Таким чином, процедура розгляду заяви про призначення одноразової грошової допомоги, визначена Законом №2011-XII та Порядком №975, відповідачем не дотримана, а отже, відповідач діяв не у спосіб, визначений законодавством, позбавивши позивача права на оскарження рішення, прийнятого за результатами розгляду його заяви, тому наявні правові підстави для визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України щодо розгляду та прийняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 21 серпня 2018 року про призначення одноразової грошової допомоги.

Водночас, в іншій частині позовних вимог суд зазначає, що за правилами частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 р. на 316-й нараді, вбачається, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями, а при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина перша статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, повертаючись до тієї частини позовних вимог, які стосуються зобов`язання відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 у зв`язку з настанням інвалідності відповідно до Закону №2011-XII, суд за відсутності відповідного рішення щодо задоволення або відмову у задоволенні відповідної заяви позивача не вправі оцінити повноту та достатність поданих відповідачем документів. Повноваження щодо прийняття такого рішення належать відповідачу у справі і є дискреційними.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене у сукупності, суд вбачає правові підстави для часткового задоволення позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Раом з тим, виходячи з положень частини п`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, у даному випадку позивач є таким, що звільнений від сплати судового збору як інвалід 2 групи, не поніс судових витрат у зв`язку з розглядом справи, тому суд відносить їх за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись статтями 17, 69-71, 94, 160-165, 167, 254, 257-263, Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо прийняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 21 серпня 2018 року про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності, внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до частини першої статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_3 .

Відповідач: Міністерство оборони України, адреса: 03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6, ідентифікаційний номер - 00034022.

Суддя Н.М. Клименчук