Справа № 360/1108/20
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

18 червня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1108/20

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Басової Н.М.

при секретарі судового засідання: Бутенко К.В.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Ратушної О.С.

за відсутністю представників відповідачів,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лисичанського міського голови Шиліна Сергія Івановича, Лисичанської міської ради Луганської області про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Лисичанського міського голови Шиліна Сергія Івановича (далі відповідач 1, міський голова), Лисичанської міської ради Луганської області (далі відповідач 2, Лисичанська міська рада) про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення (а.с.1-3).

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що його обрано на посаду секретаря міської ради згідно рішення Лисичанської міської ради №1/2 від 17.11.2015. Позивач зазначив, що Лисичанський міський голова ОСОБА_2 видав розпорядження міського голови «Про звільнення Едуарда Щеглакова» № 41 к від 13.03.2020, яким звільнив його з посади секретаря міської ради на підставі п.2 ст.36 КЗпП України.

Позивач не погоджується з вказаним розпорядженням міського голови, оскільки воно прийнято із перевищенням повноважень, наданих міському голові у відповідності до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». При цьому зазначив, що право звільнення секретаря міської ради є виключними повноваженням сесії міської ради згідно приписів п.4 ч.1 ст.26 та ч.5 ст.50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Після зміни предмета позовних вимог, позивач просив остаточно суд:

- визнати протиправним та скасувати розпорядженням міського голови «Про звільнення Едуарда Щеглакова» № 41 к від 13.03.2020;

- поновити позивача на посаді секретаря Лисичанської міської ради Луганської області з 14.03.2020;

- стягнути з Лисичанської міської ради середній заробіток за час вимушеного прогулу та судовий збір (а.с.44-45).

Відповідач 1 позовні вимоги не визнав, до канцелярії суду надав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.53-54). В обґрунтування відзиву зазначив, що між депутатом Лисичанської міської ради сьомого скликання ОСОБА_1 і Лисичанською міською радою сьомого скликання фактично був укладений строковий трудовий договір про службу на посаді секретаря Лисичанської міської ради Луганської області, термін дії якого відповідає юридично встановленому факту набуття депутатом/секретарем своїх повноважень та вичерпує (припиняє) свою дію після відкликання депутата за народною ініціативою в порядку, встановленому Законом України «Про статус депутатів місцевих рад». Відповідач зазначив, що з припиненням повноважень депутата ОСОБА_1 також припиняється і дія трудового договору секретаря міської ради. Рішенням Політради Політичної партії «ОПОЗИЦІЙНИЙ БЛОК» від 10.03.2020 «Про відкликання депутата місцевої ради за народною ініціативою» було відкликано депутата Лисичанської міської ради Луганської області VII скликання Щеглакова Едуарда Івановича за народною ініціативою. Міським головою було видано розпорядження від 13.03.2020 № 41-к, згідно якого звільнено ОСОБА_1 з посади секретаря Лисичанської міської ради Луганської області 13 березня 2020 року, у зв`язку із достроковим припиненням його повноважень як депутата Лисичанської міської ради Луганської області VII скликання, через відкликання виборцями у порядку, встановленому Законом України «Про статус депутатів місцевих рад», на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України, пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад». Враховуючи викладене, відповідач 1 вважає, що підстав для поновлення позивача на посаді секретаря ради та стягнення середнього заробітку за посадою не вбачається, а тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

12.05.2020 до канцелярії суду від адвоката позивача надійшла відповідь на позовну заяву від 07.05.2020 вих.№07-05-1, в якій зазначила, що аналіз відзиву на позовну заяву та деяких інших документів дозволяють стверджувати, що відповідач 1 хибно ототожнює міського голову як головну посадову особу територіальної громади з міською радою як колегіальним органом місцевого самоврядування. Відповідач 1 не вбачає різниці між собою та міською радою, ототожнюючи себе з нею. Таким чином, як вважає представник позивача, позиція відповідача 1 не узгоджується з приписами чинного законодавства та свідчить про свідоме його порушення (а.с.61-64).

09.06.2020 до суду від адвоката Бондарєвої В.В., як представника Лисичанської міської ради, надійшов відзив на позовну заяву (а.с.84-86). До відзиву додано копію ордеру серія ЛГ №017853 від 06.04.2020 та копія свідоцтва про право на адвокатську діяльність (а.с.87-88).

10.06.2020 до суду від адвоката позивача Ратушної О.С. надійшла відповідь на вказаний відзив, в якій представник позивача просив суд не брати до уваги відзив адвоката Бондарєвої В.В., як представника Лисичанської міської ради, у зв`язку з відсутністю повноважень особи, що його підписала, на представництво інтересів Лисичанської міської ради в суді (а.с.92-95).

Судом по справі вчинені такі процесуальні дії.

Ухвалою суду від 17.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження з визначенням дати підготовчого засідання (а.с.29).

Ухвалою суду від 17.03.2020 в задоволенні заяви адвоката Ратушної Олени Сергіївни, що діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Лисичанського міського голови Шиліна Сергія Івановича про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення відмовлено (а.с.31-32).

Ухвалою суду від 19.05.2020 виправлено описку в ухвалах Луганського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі №360/1108/20 (а.с.70).

Ухвалою суду від 19.05.2020 клопотання представника позивача Ратушної Олени ОСОБА_3 про залучення до участі другого відповідача у справі №360/1108/20 задоволено. Залучено до участі у справі у якості другого відповідача Лисичанську міську раду Луганської області (а.с.77-78).

Ухвалою суду від 10.06.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с.108).

В судове засіданні прибув позивач та представник позивача.

Відповідачі та представники відповідачів в судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с.111-115).

18.06.2020 відповідачі надали до суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з виникненням нагальної необхідністю вжиття організаційних заходів з протидії поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS CoV-2, так як міський голова є головою оперативного штабу.

Між тим, жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що саме о 13.00 год. 18.06.2020 відбувається засідання оперативного штабу з протидії поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS CoV-2, відповідачами суду не надано.

Протокольною ухвалою від 18.06.2020 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідачів про відкладення розгляду справи, вирішено розглядати справу за відсутністю відповідачів та їх представників, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи (а.с.122-123).

Суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідачі жодного разу не прибули до суду за його викликами судовими повістками, неодноразово надавали безпідставні клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим суд розцінює поведінку відповідачів, як намагання затягнути розгляд справи по суті та зловживання своїми процесуальними правами і обов`язками.

Також протокольною ухвалою від 18.06.2020 суд не прийняв відзив поданий адвокатом Бондарєвою В.В. в інтересах Лисичанської міської ради, оскільки адвокатом не надано повного пакету документів на підтвердження здійснення представництва колегіального органу місцевого самоврядування, а саме: рішень Лисичанської міської ради про надання повноважень Лисичанському міському голові щодо укладення договорів з адвокатами на надання правової допомоги Лисичанській міській раді та про затвердження договору №43 про надання юридичних послуг від 15.01.2020, укладеного міським головою від імені Лисичанської міської ради з адвокатом Бондарєвою В.В. (а.с.122-123).

Клопотання адвоката Бондарєвої В.В. від 18.06.2020 про відкладення розгляду справи було передано головуючому судді після розгляду справи по суті (а.с.125).

При цьому під час виготовлення повного тексту судового рішення, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що адвокат Бондарєва В.В. підставами для відкладення зазначає про свою участь по іншим справам, які призначені в Лисичанському міському суді Луганської області 18.06.2020 об 11.00 год та об 11.30 год. Доказів того, що адвокат зайнята по іншим справам, починаючи з 13.00 год. 18.06.2020, суду не надано.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79,90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (а.с.12).

Згідно з рішенням Лисичанської міської ради сьомого скликання від 17.11.2015 № 1/2 «Про обрання секретаря Лисичанської міської ради» Щеглакова Едуарда Івановича обрано секретарем Лисичанської міської ради (а.с.13).

Рішенням Політичної партії «Опозиційний блок» від 10.03.2020 вирішено відкликати депутата Лисичанської міської ради Луганської області VII скликання ОСОБА_1 за народної ініціативою, а також вирішено передати це рішення Лисичанській міській виборчій комісії Луганської області (зворотній бік а.с.55).

11.03.2020 до Лисичанської міської ради Луганської області від Лисичанської міської виборчої комісії Луганської області за Вих.№58 надійшла інформація щодо відкликання депутатів місцевої ради, серед інших зазначено ОСОБА_1 . В додатках було додано рішення Політради Політичної партії «Опозиційний блок» від 10.03.2020 про відкликання депутатів місцевої ради за народною ініціативою, зокрема, ОСОБА_1 (а.с.55).

Згідно з розпорядженням Лисичанського міського голови від 13.03.2020 №41-к ОСОБА_4 звільнено з посади секретаря Лисичанської міської ради Луганської області з 13 березня 2020 року, у зв`язку із достроковим припиненням його повноважень як депутата Лисичанської міської ради Луганської області VII скликання, через відкликання виборцями у порядку, встановленому Законом України «Про статус депутатів місцевих рад», на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України, пункт 1 частини першої статті 5 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад». Керувався при цьому пунктами 19 та 20 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пунктом 2 статті 36 Кодексу законів про працю України, пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» (а.с.14).

13.03.2020 позивач звернувся до Лисичанського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області з заявою та за ч.2 ст.172 Кримінального кодексу України відкрито кримінальне провадження 0000474 (а.с.15).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги, відзив та пояснення учасників справи, суд виходить з такого.

Україна є демократичною, правовою державою, в якій визнається і гарантується місцеве самоврядування, що є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України (частини перша, третя статті 140 Конституції України).

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144 Конституції України).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені також у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування регулює Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР), в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин між сторонами.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування визначає Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» 7 червня 2001 року № 2493-III (далі Закон № 2493-III), в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин між сторонами.

Відповідно до статті 1 Закону № 2493-III служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Згідно статті 3 Закону № 2493-III посадами в органах місцевого самоврядування є:

виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах;

виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою;

посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Частинами першою, другою статті 7 Закону №2493-III встановлено, що правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", цим та іншими законами України.

Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Аналогічний зміст закріплено в частині третій статті 24 Закону № 280/97-ВР.

Пунктом 4 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання про обрання на посаду та звільнення з посади секретаря ради у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно частини першої статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

За приписами частин першої, п`ятої статті 50 Закону № 280/97-ВР секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі. Секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови.

Повноваження секретаря сільської, селищної, міської ради можуть бути достроково припинені за рішенням відповідної ради.

Згідно частини першої статті 12 Закону №280/97-ВР сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Частина четверта статті 42 Закону №280/97-ВР передбачає, що сільський, селищний, міський голова:

1) забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади;

2) організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету;

3) підписує рішення ради та її виконавчого комітету;

4) вносить на розгляд ради пропозицію щодо кандидатури на посаду секретаря ради;

5) вносить на розгляд ради пропозиції про кількісний і персональний склад виконавчого комітету відповідної ради;

6) вносить на розгляд ради пропозиції щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету, їх штатів, встановлених відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України;

7) здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету;

8) скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради;

9) забезпечує підготовку на розгляд ради проектів програм соціально-економічного та культурного розвитку, цільових програм з інших питань самоврядування, місцевого бюджету та звіту про його виконання, рішень ради з інших питань, що належать до її відання; оприлюднює затверджені радою програми, бюджет та звіти про їх виконання;

10) призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України "Про культуру";

11) скликає загальні збори громадян за місцем проживання;

11-1) вносить на розгляд ради пропозиції про утворення спеціалізованої установи з надання безоплатної первинної правової допомоги;

11-2) вносить на розгляд ради пропозиції щодо кандидатури на посаду керівника установи з надання безоплатної первинної правової допомоги;

12) забезпечує виконання рішень місцевого референдуму, відповідної ради, її виконавчого комітету;

13) є розпорядником бюджетних коштів, використовує їх лише за призначенням, визначеним радою;

14) представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства;

15) звертається до суду щодо визнання незаконними актів інших органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права та інтереси територіальної громади, а також повноваження ради та її органів;

16) укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства, а з питань, віднесених до виключної компетенції ради, подає їх на затвердження відповідної ради;

17) веде особистий прийом громадян;

18) забезпечує на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об`єднань;

18-1) бере участь у здійсненні державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності в межах та у спосіб, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності";

19) здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання її виконавчих органів;

20) видає розпорядження у межах своїх повноважень.

Відповідно до статті 67 Регламенту Лисичанської міської ради сьомого скликання, затвердженого рішенням Лисичанської міської ради від 22.02.2016 №7/94 з послідуючими змінами, секретар ради обирається за пропозицією міського голови з числа її депутатів на строк повноважень ради та працює в ній на постійній основі.

Обрання на посаду та звільнення з посади секретаря ради відбувається за рішенням ради, прийнятим шляхом таємного голосування більшістю депутатів від загального складу ради.

Згідно пунктів 88, 90,109 Інструкції з діловодства в Лисичанській міській раді, затвердженої розпорядженням міського голови 03.01.2019 № 01, розпорядження (накази) видаються як рішення організаційно-розпорядчого чи нормативно-правового характеру, які за змістом управлінської дії є: з основної діяльності та адміністративно-господарських питань, з кадрових питань.

Проекти розпоряджень з кадрових питань готує відділ юридичної та кадрової роботи міської ради на підставі рішень (вказівок) міського голови (його заступників, секретаря міської ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету) організаційно-розпорядчого чи нормативно-правового характеру, доповідних записок керівників структурних підрозділів міської ради, конкурсних документів, заяв працівників міської ради, трудових договорів та інших документів.

Розпорядження (накази) з кадрових питань (особового складу) оформлюються у вигляді індивідуальних і зведених. В індивідуальних розпорядженнях міститься інформація про одного працівника, у зведених - про кількох, незалежно від того, які управлінські рішення щодо них приймаються (призначення на посаду, прийняття на роботу, переведення на іншу посаду (роботу), звільнення тощо).

Таким чином в розумінні вказаних вище норм права посада секретаря міської ради відноситься до виборної посади, на яку особа обирається відповідною радою на строк повноважень ради. Міський голова має повноваження внести на розгляд ради пропозицію щодо кандидатури на посаду секретаря ради, тобто під час обрання кандидата на посаду секретаря. У тому випадку, коли строки повноважень міської ради не припинені, повноваження секретаря міської ради можуть бути припинені лише достроково. Повноваженнями щодо дострокового припинення повноважень секретаря міської ради або звільнення секретаря міської ради міський голова згідно вказаних норм Законів не наділений.

При цьому виключно міській раді надані дискреційні повноваження щодо звільнення та дострокового припинення повноважень секретаря міської ради шляхом прийняття відповідного рішення виключно на пленарному засіданні ради шляхом таємного голосування більшістю депутатів від загального складу ради.

Здійснення таких дискреційних повноважень, як звільнення/дострокове припинення повноважень секретаря ради, має відбуватися в рамках встановленої процедури з дотриманням критеріїв правової (справедливої) процедури, як складової принципу верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України) і принципу законності (частина друга статті 19 Конституції України).

Як встановлено судом, на момент видання міським головою розпорядження про звільнення позивача, Лисичанська міська рада не приймала рішення ані про звільнення, ані про дострокове припинення повноважень секретаря Лисичанської міської ради ОСОБА_1 .

Посилання міського голови на пункт 1 частини першої статті 5 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», згідно якого повноваження депутата місцевої ради припиняються достроково за наявності перелічених підстав, засвідчених офіційними документами, без прийняття рішення відповідної ради у разі його відкликання виборцями у встановленому цим Законом порядку, суд вважає неприйнятними, оскільки вказана норма поширюється виключно на повноваження депутата місцевої ради.

З моменту обрання ОСОБА_1 на посаду секретаря міської ради, всі питання щодо звільнення та припинення достроково його повноважень, навіть при відкликанні його як депутата місцевої ради за народною ініціативою, вирішуються виключно Лисичанською міською радою у відповідності до статей 26, 50 Закону № 280/97-ВР.

З цих же підстав суд вважає неприйнятними посилання відповідача 1 на статті 23 та 36 КЗпП України.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що міський голова в межах своїх повноважень лише при наявності відповідного рішення міської ради про звільнення або про припинення достроково повноважень секретаря міської ради, має право видати розпорядження (наказ) про звільнення секретаря міської ради виключно як рішення з кадрових питань з приводу остаточного розрахунку з особою.

За відсутності рішення міської ради про звільнення або дострокового припинення повноважень секретаря міської ради права звільняти або припиняти достроково повноваження секретаря міської ради міський голова не має.

Оцінюючи правомірність оскаржуваного позивачем розпорядження міського голови, суд керується критеріями, закріпленими у частині другій статті 2 КАС України, що відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень.

Так, відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи у сукупності вказані вище норми права разом з фактичними обставинами справи, суд дійшов висновку про те, що розпорядження міського голови, яким звільнено ОСОБА_1 з посади секретаря міської ради, прийнято з перевищенням повноважень, оскільки такими повноваженнями наділена виключно Лисичанська міська рада у відповідності до статей 26, 50 Закону № 280/97-ВР. Як наслідок, розпорядження міського голови від 13 березня 2020 року №41-к «Про звільнення ОСОБА_5 » є протиправним та підлягає скасуванню.

Належним способом захисту порушених прав позивача є поновлення його на посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Оскільки день звільнення є останнім робочим днем позивача, то період вимушеного прогулу розпочинається з наступної дати, що слідує за днем звільнення, в даному випадку це 14.03.2020.

Отже вимушений прогул позивача слід обраховувати з 14.03.2020 по день ухвалення судового рішення 18.06.2020, що складає 65 робочі дні.

Відповідач 2 надав суду довідку про середній заробіток (дохід) ОСОБА_1 від 02.04.2020 №1256/01-32, згідно якої розмір середньоденного заробітку становить 836,63 грн (а.с.57).

Згідно з пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Абзацами першим, третім пункту 3 Порядку № 100 врегульовано, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку № 100).

З системного аналізу вищенаведених норм Порядку № 100 слідує, що згідно з чинним законодавством нарахування середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу проводиться шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців робочі дні на число робочих днів за цей період.

Отже середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 березня 2020 року по 18 червня 2020 року становить 54380,95 грн (836,63 грн х 65 робочих днів), який підлягає стягненню з відповідача 2 на користь позивача.

Згідно з пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначення сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до пункту 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).

Таким чином, відповідач 2, як податковий агент відповідно до норм Податкового Кодексу України та як страхувальник відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, утримавши з нього при виплаті законодавчо встановлені податки та збори.

Згідно з пунктами 2, 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 17569,23 грн підлягають негайному виконанню.

Суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки права позивача були порушені відповідачем 1, який в силу своїх повноважень приймає розпорядження (накази) з кадрових питань, тому обов`язок щодо виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді (як кадрове питання), має покладатись саме на міського голову.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, а відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, на яких частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності, не довели суду правомірність оскаржуваного розпорядження міського голови про звільнення позивача з посади, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене судові витрати позивача у вигляді сплати судового збору у розмірі 840,80 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295, 371, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_4 до Лисичанського міського голови Шиліна Сергія Івановича, Лисичанської міської ради Луганської області про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови Лисичанської міської ради від 13 березня 2020 року №41-к «Про звільнення ОСОБА_5 ».

Поновити ОСОБА_4 на посаді секретаря Лисичанської міської ради Луганської області з 14 березня 2020 року.

Стягнути з Лисичанської міської ради Луганської області (, місцезнаходження: 93100, Луганська область, м.Лисичанськ, вул.ім.М.Грушевського, буд.7) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 березня 2020 року по 18 червня 2020 року у розмірі 54380 (п`ятдесят чотири тисячі триста вісімдесят) гривень 95 коп. з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за один місяць у розмірі 17569 (сімнадцять тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять) гривень 23 коп. з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Лисичанської міської ради Луганської області (, місцезнаходження: 93100, Луганська область, м.Лисичанськ, вул.ім.М.Грушевського, буд.7) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України строк оскарження судового рішення продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Текст повного судового рішення складено 25 червня 2020 року.

Суддя Н.М. Басова