Справа № 460/3334/20
Суддя: Борискін С.А.
Дата ухвалення: 2020-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 червня 2020 року м. Рівне №460/3334/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Борискіна С.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доБілокриницької сільської об`єднаної територіальної громади
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Білокриницької сільської об`єднаної територіальної громади, в якому просив:

- визнати ненадання відповідачем відповіді на подану ним 16.01.2020 заяву бездіяльністю, порушенням його прав, визначених ст.19, 20 Закону України "Про звернення громадян", а також порушенням ч.2 ст.19, ст.40 Конституції України, ч.1 ст.15, ст.19, ст. 20 Закону України "Про звернення громадян";

- зобов`язати Білокриницьку сільську об`єднану територіальну громаду надати відповідь на подану ОСОБА_1 заяву від 16.01.2020, на виконання ч.2 ст.19, ст.40 Конституції України, ст.15, ст.19, ст.20 Закону України "Про звернення громадян".

Також позивач просив встановити відповідачу десятиденний термін, з дня набрання судовим рішенням законної сили, для виконання судового рішення, надавши до суду звіт про таке виконання.

Мотивуючи вимоги позову ОСОБА_1 зазначав, що 16.01.2020 він електронною поштою звернувся до відповідача із заявою, в якій, з метою захисту своїх прав у кримінальному провадженні, просив надати інформацію щодо проживання (реєстрації) фізичної особи на території Білокриницької сільської об`єднаної територіальної громади. Проте, відповіді на таку заяву відповідачем надано не було, що вважав порушенням вимог Конституції України та Закону України "Про звернення громадян". Просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 14.05.2020 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву для відповідача. Також вказаною ухвалою у відповідача витребувано додаткові докази.

Відповідачем відзиву на позовну заяву та витребовуваних судом доказів подано не було.

Відповідно до ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю.

Судом встановлено і відповідачем не спростовано, що 16.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до Білокриницької сільської об`єднаної територіальної громади із заявою, в якій, керуючись ст.40 Конституції України та ст.6 Закону України "Про інформацію", просив надати йому інформацію. Так, позивач у вказаній заяві просив для реалізації його прав та відстоювання інтересів у суді надати інформацію щодо того чи проживає (зареєстрований) на території Білокриницької сільської об`єднаної територіальної громади за адресою: вул.Радгоспна, 14, с.Біла Криниця, Рівненський р-н, Рівненська обл., громадянин ОСОБА_2 та чи проживав (був зареєстрований) вказаний громадянин за зазначеною адресою в січні 2009 року. Запитувану інформацію ОСОБА_1 просив направити у письмовому вигляді по місцю утримання, за адресою: АДРЕСА_1 , одночасно направивши копію на його електронну поштову скриньку (а.с.3).

Доказів надання відповіді на вказану заяву Білокриницькою сільською об`єднаною територіальною громадою відповідачем долучено не було.

Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає таке.

Правове регулювання відносин у сфері інформації та основи інформаційної діяльності здійснюється Законом України "Про інформацію" від 02.10.1992 № 2657-XII (далі - Закон №2657-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно вимог ст.11 Закону №2657-XII інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 20 зазначеного Закону передбачено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.

Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2939-VI метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Згідно з ст.5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Разом з тим, ч.1, 2 ст.21 Закону №2657-XII визначено, що інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Відносини, пов`язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом.

Дослідивши заяву позивача, необхідно зазначити, що запитувана позивачем інформація особисто його не стосується та є інформацію про місце проживання (реєстрацію) третьої особи.

Відповідно до положень ст.32, 34 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України Рішенням Конституційного Суду України від 20.01.2012 №2-рп/2012, - інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов`язані з особою та членами її сім`ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних врегульовані Законом України "Про захист персональних даних" від 01.06.2010 № 2297-VI (далі - Закон №2297-VI, в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №2297-VI об`єктами захисту є персональні дані.

При цьому, відповідно до приписів ст.2 Закону №2297 персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, персональні дані якої обробляються; розпорядник персональних даних - фізична чи юридична особа, якій володільцем персональних даних або законом надано право обробляти ці дані від імені володільця; володілець персональних даних - фізична або юридична особа, яка визначає мету обробки персональних даних, встановлює склад цих даних та процедури їх обробки, якщо інше не визначено законом; одержувач - фізична чи юридична особа, якій надаються персональні дані, у тому числі третя особа.

Згідно з ч.2, 3 ст.5 Закону №2297-VI персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою. Не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.

Персональні дані, зазначені у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, оформленій за формою і в порядку, встановленими Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", не належать до інформації з обмеженим доступом, крім відомостей, визначених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Не належить до інформації з обмеженим доступом інформація про отримання у будь-якій формі фізичною особою бюджетних коштів, державного чи комунального майна, крім випадків, передбачених статтею 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Законом може бути заборонено віднесення інших відомостей, що є персональними даними, до інформації з обмеженим доступом.

Частинами 5, 6 статті 6 зазначеного Закону передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Статтею 24 Закону №2297-VI визначено, що володільці, розпорядники персональних даних та треті особи зобов`язані забезпечити захист цих даних від випадкових втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних.

Отже, поширення персональних даних про фізичних осіб можливе лише за згодою таких осіб, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних. Поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч.1, 2 ст. 14 Закону №2297-VI).

Положеннями ст.16 вказаного Закону встановлено порядок доступу до персональних даних.

Згідно приписів зазначеної статті, порядок доступу до персональних даних третіх осіб визначається умовами згоди суб`єкта персональних даних на обробку цих даних, наданої володільцю персональних даних, або відповідно до вимог закону. Порядок доступу третіх осіб до персональних даних, які перебувають у володінні розпорядника публічної інформації, визначається Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім даних, що отримує від інших органів центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику, під час здійснення верифікації та моніторингу державних виплат.

Доступ до персональних даних третій особі не надається, якщо зазначена особа відмовляється взяти на себе зобов`язання щодо забезпечення виконання вимог цього Закону або неспроможна їх забезпечити.

Суб`єкт відносин, пов`язаних з персональними даними, подає запит щодо доступу (далі - запит) до персональних даних володільцю персональних даних.

У запиті зазначаються:

1) прізвище, ім`я та по батькові, місце проживання (місце перебування) і реквізити документа, що посвідчує фізичну особу, яка подає запит (для фізичної особи - заявника);

2) найменування, місцезнаходження юридичної особи, яка подає запит, посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка засвідчує запит; підтвердження того, що зміст запиту відповідає повноваженням юридичної особи (для юридичної особи - заявника);

3) прізвище, ім`я та по батькові, а також інші відомості, що дають змогу ідентифікувати фізичну особу, стосовно якої робиться запит;

4) відомості про базу персональних даних, стосовно якої подається запит, чи відомості про володільця чи розпорядника персональних даних;

5) перелік персональних даних, що запитуються;

6) мета та/або правові підстави для запиту.

Строк вивчення запиту на предмет його задоволення не може перевищувати десяти робочих днів з дня його надходження.

Протягом цього строку володілець персональних даних доводить до відома особи, яка подає запит, що запит буде задоволено або відповідні персональні дані не підлягають наданню, із зазначенням підстави, визначеної у відповідному нормативно-правовому акті.

Запит задовольняється протягом тридцяти календарних днів з дня його надходження, якщо інше не передбачено законом.

Положеннями ч.2 ст.17 Закону №2297-VI передбачена можливість відстрочення доступу до персональних даних третіх осіб, у разі, якщо необхідні дані не можуть бути надані протягом тридцяти календарних днів з дня надходження запиту. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у запиті, не може перевищувати сорока п`яти календарних днів.

Повідомлення про відстрочення доводиться до відома третьої особи, яка подала запит, у письмовій формі з роз`ясненням порядку оскарження такого рішення.

Частиною 3 статті 17 вказаного Закону прямо передбачено, що відмова у доступі до персональних даних допускається, якщо доступ до них заборонено згідно із законом.

Проте, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, всупереч встановленому Законом №2297-VI порядку розгляду запитів, не заперечив факт отримання запиту позивача та не долучив до матеріалів справи суду жодних доказів, які б підтверджували надання позивачу відповіді на його запит, а тому допустив протиправну бездіяльність.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не надання відповіді на його запит від 16.01.2020.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом в рішенні.

З огляду на зазначені положення та беручи до уваги обставини, встановлені під час розгляду цієї справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача про надання інформації від 16.01.2020 та надати відповідь з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

За наведеного у сукупності, позов слід задовольнити повністю.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, про що у позовній заяві просять позивачі, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (ч.3 ст.14 КАС України).

Згідно з положеннями ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду та вирішується на його розсуд.

Суд враховує, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

З огляду на викладене та виходячи з принципу обов`язковості судових рішень, суд дійшов висновку, що обставини цієї справи не вказують на необхідність встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України у суду відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_1 ) до Білокриницької сільської об`єднаної територіальної громади (вул. Рівненська, 94, с. Біла Криниця, Рівненський район, Рівненська область, 35342, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Білокриницької сільської об`єднаної територіальної громади, щодо ненадання відповіді на заяву ОСОБА_1 про надання інформації від 16.01.2020.

Зобов`язати Білокриницьку сільську об`єднану територіальну громаду розглянути заяву ОСОБА_1 про надання інформації від 16.01.2020 та надати відповідь, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 22 червня 2020 року.

Суддя Борискін С.А.