Справа № 160/1170/20
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2020-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2020 року м. Дніпросправа № 160/1170/20
Суддя 1-ї інстанції Юхно І.В.

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Мельника В.В., Сафронової С.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Міністерства оборони України

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати пункт 1 рішення Міністерства оборони України оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 05.12.2019 року №174 про відмову ОСОБА_1 , як військовослужбовцю за контрактом , у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому вперше при первинному огляді інвалідності 3 групи з 29.10.2019 року, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , як військовослужбовцю за контрактом, одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому вперше при первинному огляді інвалідності 3 групи з 29.10.2019 року, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2019 року, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в Порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, з урахуванням проведених виплат.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано пункт 1 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 05.12.2019 року №174 про відмову позивачу як військовослужбовцю за контрактом, у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням позивачу вперше при первинному огляді інвалідності 3 групи з 29.10.2019 року, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.

Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 21.11.2019 року про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку з присвоєнням ІІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, з урахуванням висновків, зазначених у цьому судовому рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з означеним рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його до суду апеляційної інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги, в якій просить його скасувати в частині відмовлених задоволених вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю. Просить абзац третій резолютивної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 року у справі №160/1170/20 змінити, виклавши в такій редакції:

«Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , як військовослужбовцю за контрактом, одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням вперше при первинному огляді інвалідності 3 групи з 29.10.2019 року, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2019 року, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в Порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, з урахуванням проведених виплат».

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на те, що у випадку визнання судом протиправною відмову суб`єкта владних повноважень, а іншої його поведінки за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача, оскільки це і є основним завданням адміністративного судочинства. Отже застосування судом визначеного способу захисту а саме призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в контексті спірних правовідносин не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження Міністерства оборони України.

Міністерство оборони України також оскаржило рішення суду першої інстанції до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що ОСОБА_1 групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня працездатності, що виключає можливість виплати одноразової допомоги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 23.01.2020 року №157.

24.08.2014 року під час виконання обов`язків військової служби, при участі в антитерористичній операції, під час артилерійського обстрілу позицій Збройних Сил України незаконними озброєними формуваннями з РСЗВ БМ 21 «Град» позивач отримав вогнепальне сліпе уламкове поранення м`яких тканин, лівого надпліччя; ЗЧМТ, струс головного мозку, двобічну акубаротравму обох вух, двобічну нейросенсорну приглухуватість, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 від 29.09.2014 року №2104 про обставини травми.

Постановою Військово-клінічного центру Південного регіону від 12.11.2014 року №1292 встановлено, що отримані позивачем травма та поранення, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою Військово-клінічного центру Південного регіону Міністерства оборони України від 12.11.2014 року №1292.

Відповідно до довідки МСЕК серії АГ №0001019 від 19.01.2015 року капітану ОСОБА_1 під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 25% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, що сталось 24.08.2014 року.

19.03.2015 року командуванням високомобільних десантних військ Збройних Сил України позивачу встановлений статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серія НОМЕР_3 .

Одноразова грошова допомога у зв`язку з встановленням позивачеві 25% втрати працездатності, без визнання його інвалідом, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини відповідачем виплачена в сумі 21315 грн. відповідно до п.7 Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975, що підтверджується витягом з протоколу засідання комісії МОУ від 05.12.2019 року №174 та підтверджується позивачем.

13.11.2019 року Житомирською обласною медико-соціальною комісією №2 при первинному огляді позивачу було встановлено інвалідність 3 групи з 29.10.2019 року внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою Житомирської обласної МСЕК №2 серія 12ААБ від 13.11.2019 року №549354.

18.11.2019 року управлінням соціального захисту населення Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області позивачу встановлений статус особи з інвалідністю внаслідок війни 3 групи, що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 18.11.2019 року №1815.

21.11.2019 року позивач звернувся до Міністерства оборони України через військову частину НОМЕР_1 про виплату одноразової грошової допомоги згідно ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як інваліду ІІІ групи з 29.10.2019 року та до заяви додав документи, встановлені п.11 Порядку 975, а саме: копії довідки МСЕК №549354, свідоцтва про хворобу №1292 від 12.11.2014 року, довідки про обставини травми №2104 від 29.09.2014 року та інші документи, що підтверджується заявою до командира військової частини НОМЕР_1 від 21.11.2019 року.

Пунктом 1 рішення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (далі - комісія МОУ) від 05.12.2019 року №174, позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язну з тим, що:

- згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності;

- групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення втрати працездатності;

- допомога у зв`язку з встановленням 25% втрати працездатності виплачена в сумі 21315 грн.

Позивач не погодившись з таким рішенням відповідача, звернувся до суду з адміністративним позовом.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011).

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно з пунктом "б" частини 1 статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Частинами 2, 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" доповнено абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975).

Відповідно до частини 2 пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до пункту 8 Порядку №975 (в редакції, чинній на час первинного огляду позивача органами МСЕК та встановлення відсотку втрати працездатності) якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Як було встановлено судом, що інвалідність позивачу встановлена вперше з 29 жовтня 2019 року внаслідок травми, поранення, пов`язані з захистом Батьківщини, за правилами пункту 4 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги.

Зазначене узгоджується з тим, що у даному випадку йдеться не про виплату такої допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності, а про її призначення і виплату саме у зв`язку із встановленням позивачу групи інвалідності, що є окремою підставою для виплати одноразової грошової допомоги без обмеження будь-якими строками після встановлення відсотку втрати працездатності.

Відтак позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, у зв`язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Щодо доводів ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що ефективним способом захисту його прав є саме зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги і що в такому випадку не відбудиться втручання в дискреційні повноваження Міністерства оборони України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2010 року № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами:

1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати …", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…" тощо;

2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав;

3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів;

4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Натомість, у цій справі, не відбувається втручання у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Отже, повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними.

При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

З урахуванням наведеного, з метою захисту порушеного права позивача ефективним та належним, за встановлених обставин, є такий спосіб захисту порушених прав, як зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги. При цьому, для виконання рішення суду першої інстанції в цій частині відповідач у відповідності до вимог норм, що регулюють спірні відносини приймає відповідне рішення.

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, прийняті з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, однак застосовані судом заходи поновлення порушеного права позивача не є в повній мірі ефективними, то рішення в частині застосування таких заходів підлягає зміні.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року - змінити та викласти абзац третій його резолютивної частини в наступному змісті:

«Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , як військовослужбовцю за контрактом, одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому вперше при первинному огляді інвалідності 3 групи з 29.10.2019 року, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2019 року, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в Порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, з урахуванням проведених виплат».

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 16 червня 2020 року і касаційному оскарженню не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова