Справа № 420/3626/20
Суддя: Балан Я.В.
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3626/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними матеріалами, у порядку письмового провадження, адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІВО ТЕХНОПАРК» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІВО ТЕХНОПАРК» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про:

визнання протиправною та скасування Постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №191780 від 30.03.2020 року, винесену Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІВО ТЕХНОПАРК» адміністративно-господарського штрафу у сумі 1700,00 гривень.

Адміністративний позов мотивовано наступним.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІВО ТЕХНОПАРК» зазначило, що підстави для застосування до товариства адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700,00 гривень відсутні. У даних правовідносинах позивач не є автомобільним перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільній транспорт», оскільки транспортний засіб належить на праві власності ТОВ «ОТП Лізинг, позивач його отримав у користування на підставі протоколу лізингу та передав у користування ТОВ «АГРО-ХОЛДИНГ МС» на підставі договору суборенди.

Крім того, водій транспортного засобу не є та ніколи не був працівником ТОВ «ВІВО ТЕХНОПАРК», він є працівником ТОВ «АГРО-ХОЛДИНГ-МС».

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІВО ТЕХНОПАРК» наголошувало, що не має нести відповідальність за те, що ТОВ «АГРО-ХОЛДИНГ МС» під час перевезення вантажу не забезпечило свого водія необхідними документами, передбаченими статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження по справі без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Зокрема, ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року про відкриття провадження по справі, була надіслана на офіційну електронну адресу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Одеській області, що підтверджується звітом про відправку електронної пошти від 05.05.2020 року (а.с.44).

Відповідачем відзиву на позовну заяву, заперечень проти позову, будь-яких пояснень до суду не надіслано. Між тим, у відповідності до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Однак, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року, у задоволенні клопотання Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про залучення до участі у справі №420/3626/20 третьої особи ТОВ «АГРО-ХОЛДІНГ МС» відмовлено.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року, у задоволенні клопотання Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про виклик свідка відмовлено.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року, у задоволенні клопотання Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про розгляд адміністративної справи №420/3626/20 за правилами загального позовного провадження відмовлено.

Станом на 24 червня 2020 року, інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІВО ТЕХНОПАРК» зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 28.02.2017 року за № 1 528 102 0000 000871 (а.с.5-7)

До видів діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІВО ТЕХНОПАРК» згідно код КВЕД, відносяться, зокрема, 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві (основний); 45.11 Торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами; 45.19 Торгівля іншими автотранспортними засобами; 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів; 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 ТОВ «ОТП ЛІЗИНГ» є власником транспортного засобу, автомобіль марки КАМАЗ, модель 45144-А5, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2018 року випуску (а.с.25-26).

Відповідно до протоколу лізингу №6 від 27.03.2019 року до рамкового договору фінансового лізингу №3548-FL від 04.06.2018 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП ЛІЗИНГ» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІВО ТЕХНОПАРК» погодили передачу в лізинг вантажного автомобіля КАМАЗ моделі 45144-А5 (а.с.32-33).

31.12.2019 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІВО ТЕХНОПАРК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО-ХОЛДИНГ МС» укладено договір суборенди техніки №20ВТ000567, зокрема, автомобілю марки КАМАЗ, модель 45144-А5, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2018 року випуску (а.с.27-29).

Управлінням Укртрансбезпеки у Донецькій області проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за результатами якої складено акт №202195 від 04.02.2020 року, яким зафіксовано, що на 695 кілометрі автомобільної дороги БориспільДніпро-Маріуполь, водієм автомобіля КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ТОВ «ОТП ЛІЗИНГ» ОСОБА_1 , було порушено вимоги Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме, водій транспортного засобу надавав послуги з перевезення вантажу без оформлення документів перелік яких визначений ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт». Водій не надав роздруківку режиму праці та відпочинку водія на паперовому носії за 04.02.2020 року до цифрового тахографа або індивідуальну контрольну книжку водія за 04.02.2020 року. У водія відсутня особиста картка водія до цифрового тахографа (а.с.22).

На підставі акту перевірки в.о. начальника управління Укртрансбезпеки в Одеській області Геннадієм Кучеренко, винесено постанову №191780 від 30.03.2020, якою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІВО ТЕХНОПАРК» застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 1700,00 гривень (а.с.21).

Не погоджуючись з винесенням штрафу, вважаючи постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправною, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою та другою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» №3353-XII від 30.06.1993 року (далі - Закон №3353-XII) до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001 року (далі Закон №2344-III) визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №2344-III основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Статтею 34 Закону №2344-III визначено, що автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів і забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.

Пунктом 15 «Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 року (далі - Порядок №1567) встановлено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання водієм режиму праці та відпочинку, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно- правових актів.

Частиною 2 ст. 18 Закону №2344-III визначено, що контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Відповідно до пунктів 1.2, 1.3 «Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів», затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №340 від 07 червня 2010 року (далі - Положення №340) дане Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку. Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Пунктом 6.1 розділу 6 Положення №340 визначено, що Автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Відповідно до пункту 6.3 Положення №340 водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Пунктом 3.3 «Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті», затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010 року (далі - Інструкція №385) передбачено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв).

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 є найманим працівником (водієм) Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ХОЛДИНГ МС» (а.с.23-24).

Відповідно до п. 3.5 Інструкції №385 перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Статтею 48 Закону №2344-III визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Абзацом 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-III встановлено відповідальність автомобільних перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт у вигляді адміністративно-господарського штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що штрафи накладаються виключно на автомобільного перевізника.

Судом встановлено, що автомобіль марки КАМАЗ, модель 45144-А5, реєстраційний номер НОМЕР_2 , було передано відповідно до договору суборенди техніки №20ВТ000567 від 31.12.2019 року - Товариству з обмеженою відповідальністю «АГРО-ХОЛДИНГ МС», який на момент перевірки був чинний.

Крім того, перевезення вантажу, як зазначено в акті проведення перевірки №202195 від 04.02.2020 року, здійснювалося відповідно до ТТН №81 від 25.09.2019 року (замовник ДП «Ильич - агроДонбас»). Вказане ТТН є обов`язковим у розумінні вимог статей 39, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», для визначення перевізника. Про відсутність ТТН чи зауважень до її оформлення інспектором в акті перевірки не вказано, як і не вказано відомостей про водія, у частині його трудових відносин з перевізником.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку ТОВ «ВІВО ТЕХНОПАРК» не є автомобільним перевізником у розумінні абз. 18 ч. 1 ст. 1 Закону №2344-III, що виключає можливість накладення на нього штрафу за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом.

Крім того, у контексті перелічених положень Кодексу адміністративного судочинства України, під час судового розгляду справи, відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність застосування штрафу до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІВО ТЕХНОПАРК».

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІВО ТЕХНОПАРК» підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що під час подання позовної заяви, Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІВО ТЕХНОПАРК» сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 гривень, згідно платіжного доручення №876 від 22 квітня 2020 року, який підлягає відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІВО ТЕХНОПАРК» (66101, м. Балта, вул. Любомирська 187, ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, проспект Перемоги 14, ) в особі Управління Укртрансбезпеки в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Успенська 4) про визнання протиправною та скасування Постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №191780 від 30.03.2020 року, винесену Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІВО ТЕХНОПАРК» адміністративно-господарського штрафу у сумі 1700,00 гривень задовольнити.

Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №191780 від 30.03.2020 року, винесену Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІВО ТЕХНОПАРК» адміністративно-господарського штрафу у сумі 1700,00 гривень визнати протиправною та скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІВО ТЕХНОПАРК» () понесені судові витрати у розмірі 2102,00 (дві тисячі сто дві) гривні.

Рішення набирає законної сили згідно статті 255 КАС України - після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 295 КАС України подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи через Одеський окружний адміністративний суд.

Суддя Балан Я.В.

.