Справа № 320/6052/19
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року № 320/6052/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в м. Києві в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської митниці Держмитслужби, третя особа: фізична особа - підприємець ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці Держмитслужби, третя особа: фізична особа - підприємець ОСОБА_2 , в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA100010/2019/000096/2 від 02 травня 2019 року;

- зобов`язати Київську міську митницю ДФС вчинити дії щодо визначення митної вартості товару, щодо якого Київською міською митницею ДФС було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA100010/2019/000096/2 від 02 травня 2019 року згідно підпункту ґ пункту 1 статті 57 Митного кодексу України за ціною 3400,00 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при митному оформленні транспортного засобу, який ввозився на митну територію України, ним було визначено його митну вартість за основним методом - ціною договору (контракту). Позивач зазначає, що на підтвердження заявленої митної вартості оцінюваного товару надав митному органу документи, які відповідають переліку, визначеному у частині другій статті 53 Митного кодексу України, та чітко ідентифікують оцінюваний товар, містять достовірні дані про числові показники складових митної вартості. Позивач стверджує, що митний орган зазначених документів не врахував, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованих висновків про наявність підстав для коригування митної вартості із застосування резервного методу.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що в поданих позивачем документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складання митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактична сплачена та підлягає сплаті за ці товари, а саме:

1) до митного оформлення не надано банківських платіжних документів, які містять відомості щодо вартості ТЗ;

2) до митного оформлення не надано документів, які містять відомості про вартість перевезення ТЗ.

Крім того, відповідач стверджує, що декларантом (позивачем) або уповноваженою особою декларанта не подано додаткових документів, які були витребувані митницею згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 Митного кодексу України.

Також, відповідач зазначає, що позивачем не було подано переклад документів, що є порушенням вимог Митного кодексу України.

Третя особа правом на подання до суду письмових пояснень не скористалась.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 21.11.2019, яке відкладено на 19.02.2020, у зв`язку з задоволенням клопотання представника позивача про відкладення.

Представником позивача подано суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Частиною третьою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, а також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та доказами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 замінено відповідача Київську міську митницю ДФС на правонаступника - Київську митницю Держмитслужби.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 22.01.2019 ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_3 , придбав на аукціоні Manheim (США) транспортний засіб марки "Hyundai" модель "Sonata" 2016 року випуску номер кузова НОМЕР_1 , що підтверджується договором купівлі - продажу транспортного засобу №626 від 22.01.2019.

Відповідно до договору купівлі - продажу транспортного засобу №626 від 22.01.2019 загальна вартість автомобілю марки "Hyundai" модель "Sonata" 2016 року випуску номер кузова 5 НОМЕР_2 складає 3740 доларів США, з яких: 3340 доларів США - ціна транспортного засобу, 400 доларів США - транспортні витрати.

24.01.2019 компанією Manheim виставлений рахунок на оплату (інвойс) від 24.01.2019 №16256537 на загальну суму 3340,00 доларів США, з яких 3000 доларів США за автомобіль марки "Hyundai" модель "Sonata" 2016 року випуску номер кузова НОМЕР_1 ; 340 доларів США - збір аукціону.

Факт оплати позивачем транспортного засобу марки "Hyundai" модель "Sonata" 2016 року випуску номер кузова НОМЕР_1 підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті (МТ103 вихідний через SWIFT) від 11.02.2019 №0408004.

22.04.2019 уповноваженою особою декларанта ФОП ОСОБА_2 , до митного оформлення на Київську міську митницю ДФС була подана електронна митна декларація № UA100010/2019/329148 на легковий автомобіль, бувший у користуванні, пошкоджений внаслідок ДТП, марки "Hyundai" модель "Sonata" номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна V-2359 см3, потужністю 138kW, тип палива - бензин, номер двигуна не встановлений, норма екологічності двигуна євро 5, рік випуску - 2016, кількість місць 5, в тому числі, місце водія; тип кузова седан, колір кузова: сірий, призначений для використання на дорогах загального користування, торговельна марка Hyundai, країна виробництва US, виробник: Hyundai Motor Manufacturing Alabama LLC.

Пошкодження авто у митній декларації зафіксовані згідно додаткового аркушу до акту про проведення митного огляду товарів №UA100010/2019/328620 від 19.04.2019.

Митна вартість товару декларантом визначена із застосуванням основного методу - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

На підтвердження заявленої митної вартості товару митному органу були подані:

свідоцтво на транспортний засіб;

договір купівлі-продажу транспортного засобу №626 від 22.01.2019;

інвойс від 24.01.2019 №16256537;

фотографії (скрін) з особистого кабінету аукціону Manheim.

Розглянувши подані позивачем документи для підтвердження заявленої у ЕМД митної вартості, митний орган направив позивачеві електронне повідомлення, у якому зазначив, що під час контролю правильності визначення митної вартості було встановлено, що вони містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, зокрема декларантом до митного оформлення не надано банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, та документи що містять відомості про вартість перевезення оцінюваного ТЗ.

Посилаючись на положення частини 2, 3 статті 53 Митного кодексу України, митний орган запропонував надати додаткові документи для підтвердження митної вартості імпортованих товарів, а саме: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (касові або товарні чеки, ярлики, які містять відомості щодо вартості транспортного засобу які можливо ідентифікувати з транспортним засобом, поданим до митного оформлення); рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); якщо здійснювалось страхування: страхові документи та документи, що містять відомості про вартість страхування; транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; за бажанням декларанта інші наявні додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів.

На вказаний запит декларантом було повідомлено Київську міську митницю ДФС про те, що надати витребовувані документи немає можливості.

02.05.2019 Київською міською митницею ДФС було прийняте спірне рішення про коригування митної вартості товарів № UA100010/2019/000096/2, згідно з яким відповідач, застосувавши резервний метод визначення митної вартості товарів (метод 2ґ), заявлену позивачем митну вартість товару у митній декларації №UA100010/2019/329148 скоригував до рівня 9301,00 доларів США.

Обґрунтовуючи підстави неприйняття заявленої позивачем митної вартості товару, митний орган у графі 33 спірного рішення зазначив, що подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідач зазначив, що за поданою митною декларацією № UA100010/2019/329148 спрацювала система управління ризиками (далі - АСАУР), якою було згенеровано критерії ризику: контроль правильності визначення митної вартості товарів; витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів, де вказано: "Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Митна вартість за V1N- * кодами: 5NPE24AF0GH418257, валюта- USD, вартість-9300,00".

Не погоджуючись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України (далі по тексту - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.1 ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч. 1 ст. 53 МК України).

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч. 2 ст. 53 МК України).

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (ч. 3 ст. 53 МК України).

Тобто, частиною 3 статті 53 МК України закріплено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Пунктом 2 ч. 5 ст. 54 МК України встановлено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана (п. 2 ч. 4 ст. 54 МК України).

Таким чином, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

З матеріалів справи судом встановлено, що на підтвердження вартості товару (транспортного засобу) при подачі митної декларації позивач надав договори купівлі - продажу транспортного засобу №626 від 22.01.2019, відповідно до якого загальна вартість автомобілю марки "Hyundai" модель "Sonata" 2016 року випуску номер кузова 5 НОМЕР_2 складає 3740 доларів США, з яких: 3340 доларів США - ціна транспортного засобу, 400 доларів США - транспортні витрати, та рахунок на оплату (інвойс) від 24.01.2019 №16256537 на загальну суму 3340,00 доларів США, з яких 3000 доларів США за автомобіль марки "Hyundai" модель "Sonata" 2016 року випуску номер кузова НОМЕР_1 ; 340 доларів США - збір аукціону.

Так, відповідно до п.2 ч.6 ст.54, ч.1 ст.55 МК України підставою відмови в митному оформленні за заявленою митною вартістю та її коригування є неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2 - 4 ст. 53 МК України, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Проте, позивачем подано документи, що підтверджували фактичну ціну товару.

При цьому, відповідач, визначаючи вартість вказаного автомобіля у розмірі 9301,00 доларів США, не надав жодного доказу на підтвердження правомірності визначення вказаної вартості легкового автомобіля.

У рішенні про коригування митної вартості відповідачем зазначено, що при обробці документів, наданих декларантом, спрацювала система управління ризиками. Цією ж системою згенеровано митну вартість автомобіля у розмірі 9301,00 доларів США.

Натомість, сам лише факт спрацювання систему управління ризиками не є підставою для проведення коригування заявленої декларантом митної вартості товарів.

Крім того, в оскаржуваному рішенні не зазначено, за яким саме з другорядних методів визначено митну вартість автомобіля.

Відповідно до ст. 59 ч.ч. 1-2, 4-6 МК України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник. Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари. У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена. У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5 - 7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці в таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними ідентичними товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.

З наведеної норми вбачається, що коригування митної вартості за таким методом може бути проведено лише на підставі наявної інформації про вартість імпортованих товарів по конкретний операції і така інформація має бути документально підтверджена. Ні у рішенні, яке оскаржується, ні під час судового розгляду справи відповідачем таких відомостей надано не було.

Отже, такі дії відповідача суперечать наведеним вимогам ст. 59 МК України. При використанні узагальненої цінової інформації з бази даних без вивчення конкретного договору неможливо визначити ознаки товару та комерційні рівні, за яких товар ввезено в Україну. Відповідачем у рішенні зазначено про наявність інформації про вартість саме того автомобіля, який ввезений позивачем, а не ідентичного. При цьому не подано доказів наявності такої інформації на момент прийняття рішення.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийняття рішення про коригування митної вартості товарів №UA100010/2019/000096/2 від 02 травня 2019 року, у зв`язку з чим спірне рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

При цьому, суд зауважує, що при скасуванні спірного рішення №UA100010/2019/000096/2 від 02 травня 2019 року в даному випадку повністю відновлюються порушені права позивача, зокрема, відновлюються першочергові числові значення митної вартості, які визначено позивачем за основним методом (за ціною договору), що включає в себе вартість товару та вартість його доставки, а тому у суду відсутні підстави для додаткового встановлення обов`язку митному органу вчиняти дії щодо визначення митної вартості товару, відносно якого Київською міською митницею ДФС було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів, у зв`язку з чим адміністративний позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожному гарантовано право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

За приписами статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем до матеріалів справи надано договір про надання правової допомоги від 04.10.2019 №08-10/19, додаткову угоду від 04.10.2019 №1 до вказаного договору правової допомоги, рахунок оплату від 03.09.2019 №19, акт приймання-передачі наданих правових послуг від 10.10.2019 та виписку по рахунку з АТ КБ "Приватбанк", відповідно до якої позивач здійснив сплату 18000,00 грн. за отриману юридичну допомогу.

Дослідивши вищевказані документи, суд дійшов висновку про те, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату послуг адвоката в даному випадку не є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами).

Так, суд звертає увагу на те, що предмет спору у цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, а вартість наданих позивачу послуг є завищеною.

У зв`язку з цим, враховуючи вищевикладене, обсяг та зміст позовної заяви з доданими до неї документами, суд вважає, що обґрунтованим та пропорційним до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу є сума 5 000,00 грн.

Позивачем під час звернення до суду було сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн., який підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241 246, 255, 293, 296 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA100010/2019/000096/2 від 02 травня 2019 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) судові витрати в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.