Справа № 640/21532/18
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року м. Київ № 640/21532/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клименчук Н.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1. Державного підприємства обслуговування повітряного руху України

2. Міністерства оборони України

про стягнення невиплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (далі - відповідач 1, Украерорух) та Міністерства оборони України (далі - відповідач 2, Міноборони) з вимогами про стягнення солідарно з відповідачів на його користь невиплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, та зазначає, що перебував на військовій службі з 05 серпня 1981 року по 16 липня 2018 року, є ветераном Збройних Сил України.

Наказом Міноборони від 08 грудня 1999 року №704 позивача відряджено до Украероруху із залишенням на військовій службі в Збройних Силах України. Надалі, наказом Міноборони від 06 липня 2018 року №417 позивача звільнено в запас, направлено на зарахування на військовий облік до Ірпінсько-Бучанського ОМВК Київської області, та наказом Украероруху від 13 липня 2018 року №417 позивача звільнено з посади начальника відділу-головного штурмана штурманського відділу Украероцентру Державного підприємства обслуговування повітряного руху України з 16 липня 2018 року.

На момент звільнення вислуга років позивача складала 36 років 11 місяців.

При звільненні позивач відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) набув право на виплату одноразової грошової допомоги, проте, відповідачі зволікають з нарахуванням та виплатою, посилаючись один на одного та відсутність відповідних повноважень, документації та на інші причини.

Такі дії відповідачів позивач вважає протиправними, звертається до суду з даним адміністративним позовом та просить його задовольнити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2019 року, після усунення позивачем недоліків позовної заяви згідно ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2018 року, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи провадити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачам надати відзив на позовну заяву та усі наявні докази.

Від відповідача 1 - Украероруху 18 березня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що Украерорух не є суб`єктом владних повноважень, не здійснює жодних управлінських функцій, а є державним унітарним підприємством, входить до структури управління Міністерства інфраструктури України, засноване на державній власності. При цьому прийняття та звільнення позивача із займаної посади у зв`язку із звільненням в запас, а також розрахунок грошового забезпечення проводилося Украерорухом на підставі здійснення владних повноважень Міністерством оборони України, тому Украерорух не може виступати відповідачем у справі.

Окрім іншого, відповідач стверджує, що виплати позивачу, як військовослужбовцю, має нараховувати та виплачувати Міноборони, оскільки основним обов`язком та завданням військовослужбовців Збройних Сил України є в першу чергу захист інтересів та безпеки держави і її територіальної цілісності, за виконання яких держава в особі Міноборони зобов`язана виплачувати відповідну винагороду, у тому числі різні види грошового забезпечення.

Відповідачем 2 - Міноборони також поданий до суду відзив на позовну заяву від 21 березня 2019 року, у якому зазначається, що позивач, дійсно, має право на виплату грошової допомоги при звільненні, однак виплачувати її має Украерорух, як орган, до якого відряджено військовослужбовця, відповідно до положень пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2001 року №104 «Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ, організацій».

Позивачем 22 березня 2019 року подано відповідь на відзив відповідача 1, а у свою чергу Украерорухом 11 квітня 2019 року подані пояснення щодо відзиву Міноборони.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, з урахуванням доводів позовної заяви та відзивів відповідачів, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, ОСОБА_1 є ветераном Збройних Сил України, перебував на військовій службі з 05 серпня 1981 року по 16 липня 2018 року.

Відповідно до наказу Міністра оборони України від 08 грудня 1999 року №407 позивача відряджено до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України із залишенням на військовій службі в Збройних Силах України.

Згідно наказу Міністра оборони України від 06 липня 2018 року №417 на підставі частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивача звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) та направлено для зарахування на військовий облік до Ірпінсько-Бучанського ОМВК Київської області.

Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 13 липня 2018 року № 620/о на підставі наказу Міністра оборони України від 06 липня 2018 року №417 позивача звільнено з посади начальника відділу - головного штурмана штурманського відділу Украероруху з 16 липня 2018 року.

На підставі положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивач має право на одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби за станом здоров`я, що не оспорюється відповідачами у справі.

Водночас, звернувшись до відповідачів із заявами про нарахування та виплату зазначеної допомоги, позивач отримав відповідь Украероруху від 23 липня 2018 року №1-26.3-3361, у якій запропоновано звернутися з даним питанням до Міноборони, та відповідь Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 16 серпня 2018 року №248/3/9/1/466, у якій зазначено, що у Міністерстві відсутні фінансово-облікові документи щодо розміру грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до Украероруху та розпорядчих документів, які слугують підставою для здійснення виплати цієї допомоги.

Такі дії та відповіді відповідачів позивач вважає протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Розглядаючи спірні правовідносини, що склалися між сторонами, суд виходить з положень частини другої статті 19 Конституції України, якими передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального і правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у якому встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються з військової служби, зокрема, за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до частини дев`ятої статті 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції від 21.01.2010) військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань можуть бути відряджені до державних органів, установ, організацій, а також Державного підприємства обслуговування повітряного руху України для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі. Перелік посад, які можуть бути заміщені військовослужбовцями в цих державних органах, установах, організаціях, а також Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України, затверджується Президентом України.

Відповідно до абзаців четвертого, п`ятого пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплата військовослужбовцям одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міноборони, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання. Військовослужбовцям, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених цим пунктом, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Строк календарної служби осіб офіцерського складу для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року №393 (далі - Постанова №393).

Пунктом 14 Постанови №393 встановлено, що військовослужбовцям, поліцейським, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, звільненим із служби безпосередньо з посад, які вони займали в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі, виплата одноразової грошової допомоги у випадках, передбачених пунктом 10 цієї постанови, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких військовослужбовці та зазначені особи працювали.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 19 липня 1999 року №1281 «Про створення об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України» грошове та матеріальне забезпечення військовослужбовців, відряджених до ДП «Украерорух», здійснюється у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2001 року № 104 «Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ та організацій».

При цьому фінансування витрат на утримання підрозділів системи має здійснюватись за рахунок коштів, передбачених на ці цілі в державному бюджеті, частини коштів, що надходять від аеронавігаційних зборів та з інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до пункту 1 Постанови №104 виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної кримінально-виконавчої служби.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять, зокрема, одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абзацу другого пункту 38.6 наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 11 червня 2008 року №260 військовослужбовцям, які звільняються зі служби за станом здоров`я, одноразова допомога обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення за останньою займаною посадою, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що оскільки виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до ДП «Украерорух», здійснюється за рахунок коштів цього підприємства, то виплата одноразової грошової допомоги зазначеним військовослужбовцям при звільненні зі служби також здійснюється за рахунок коштів ДП «Украерорух».

Зі змісту вказаних положень чинного законодавства також вбачається, що Міноборони не здійснює нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до ДП «Украерорух», та не несе відповідних зобов`язань зі здійснення таких видатків.

За таких обставин відмова Украероруху у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби ОСОБА_1 є протиправною.

Вирішуючи питання про стягнення з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 заборгованості з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за станом здоров`я, суд зазначає наступне.

Як вже встановлено судом вище, виплата позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби має здійснюватися саме Державним підприємством обслуговування повітряного руху України.

При цьому, відповідно до абзацу другого пункту 38.6 наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 11 червня 2008 року №260 позивач має право на отримання зазначеної грошової допомоги, яка обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення за останньою займаною посадою, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія.

Згідно наявної в матеріалах справи довідки від 20 липня 2018 року №1-26.2-3342, виданої Украерорух, вислуга років позивача на військовій службі на момент звільнення складала: календарна - 36 років 10 місяців 20 днів, пільгова - три роки три місяці, загальна - 40 років 1 місяць 20 днів.

До складу грошового забезпечення станом на 16 липня 2018 року входило: оклад за військовим званням у сумі 1 480,00 грн., посадовий оклад - 22 340,00 грн., надбавка за вислугу років - 11 910,00 грн., додаткові види грошового забезпечення (за роботу з документами, які містять державну таємницю) - 2 234,00 грн.

Загальна сума місячного грошового забезпечення становила 37 964,00 грн.

Отже, при звільненні з військової служби за станом здоров`я відповідно до частини другої статті 15 Закону №2011-ХІІ позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги у загальній сумі 683352,00 грн. (37 964,00/2 х 36 повних років служби).

Виходячи з частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи його окремих положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправним рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини другої цієї ж статті захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи з положень статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції з прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відтак, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача шляхом визнання протиправною бездіяльності Державного підприємства обслуговування повітряного руху України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за станом здоров`я та відповідного стягнення з відповідача 1 зазначеної вище суми на користь позивача.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких судові витрати підлягають відшкодуванню при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень. У даній справі позивачем виступає ОСОБА_1 , який не є суб`єктом владних повноважень, та сплатив 6 833,53 грн. судового збору при подачі адміністративного позову до суду, що підтверджується квитанцією №218 від 30 січня 2019, тому зазначена сума підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 у справі.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, Міністерства оборони України про стягнення невиплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Державного підприємства обслуговування повітряного руху України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за станом здоров`я.

3. Зобов`язати Державне підприємство обслуговування повітряного руху України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за станом здоров`я у розмірі 683352,00 грн. (шістсот вісімдесят три тисячі триста п`ятдесят дві грн. 00 коп.).

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державного підприємства обслуговування повітряного руху України суму сплаченого судового збору у розмірі 6 833 (шість тисяч вісімсот тридцять три) грн. 53 коп.

5. В решті позовних вимог відмовити.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 .

Відповідач 1: Державне підприємство обслуговування повітряного руху України, адреса: 08301, Київська область, м. Бориспіль-1, Аеропорт, а/с 115, , п/р № НОМЕР_3 /980, МФО 322313 у ВАТ «Укрексімбанк», м. Київ, тел. +10.

Суддя Н.М. Клименчук