Справа № 580/2131/20
Суддя: М.А. Білоноженко
Дата ухвалення: 2020-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позов

м. Черкаси

22 червня 2020 року Справа № 580/2131/20

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Білоноженко М.А., розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в залі суду заяву про забезпечення позову у справі № 580/2131/20 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування наказів та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

18.06.2020р. до Черкаського окружного адміністративного суду звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі - позивачі) з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (далі - відповідач), в якій просять:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 20.01.2020 № 23-729/14-20-СГ, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,0000 га. для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована в адміністративних межах Староковрайської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області за межами населеного пункту;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 20.01.2020 № 23-730/14-20-СГ, яким відмовлено ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 1,9952 га. для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована в адміністративних межах Староковрайської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області за межами населеного пункту;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 12.05.2020 № 23-5143/14-20-СГ, яким надано дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 1,8000 га. для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована в адміністративних межах Староковрайської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області за межами населеного пункту;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 12.05.2020 № 23-5144/14-20-СГ, яким надано дозвіл ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 1,8000 га. для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована в адміністративних межах Староковрайської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області за межами населеного пункту;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.12.2019 року, зареєстровану в Головному управлінні Держгеокадастру у Черкаській області 24.12.2019 року за № Д-10236/0/94-19, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів в адміністративних межах Староковрайської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області та прийняти рішення про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 2,0000 га. за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Староковрайської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 24.12.2019 року, зареєстровану в Головному управлінні Держгеокадастру у Черкаській області 24.12.2019 року за № Д-10234/0/94-19, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,9952 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів в адміністративних межах Староковрайської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області та прийняти рішення про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 1,9952 га. за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Староковрайської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області.

Крім того позовна заява містить заяву про забезпечення позову, в якій позивачі просять:

- забезпечити позов шляхом заборони Головному управлінню Держгеокадастру у Черкаській області вчиняти будь-які дії щодо передачі у власність, користування земельної ділянки сільськогосподарського призначення кадастровий номер :03:000:2877, площею 3,4000 га, що знаходиться в адміністративних межах Староковрайської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, за межами населеного пункту, та заборонити надання (затвердження) дозвільних документів будь-яким особам на виготовлення будь-якої землевпорядної документації відносно зазначеної земельної ділянки, внесення в Державний земельний кадастр будь-яких реєстраційних дій по цій земельній ділянці, до набрання чинності рішення суду у даній справі.

Заявник, в обгрунтування заяви про забезпечення позову, зазначає, що наказами Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 12.05.2020р. № 23-5143/14-20-СГ та № 23-5144/14-20-СГ, які були видані при явних ознаках прямої дискримінації по відношенню до позивачів, оскільки за аналогічних (ідентичних) обставин, відповідач не надав позивачам таких дозволів, хоча їх звернення про надання таких дозволів було подане раніше, при цьому позивачі отримали відмови, а третім особам, пізніше за аналогічних обставин на ці земельні ділянки були надані дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення цих же земельних ділянок у власність, внаслідок чого після розроблення цих проектів та подання їх на погодження до територіального підрозділу ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, відбудеться поділ цієї земельної ділянки між третіми особами у справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з подальшою реєстрацією цих земельних ділянок на праві приватної власності в Державному земельному кадастрі та Реєстрі речових прав на нерухоме майно, внаслідок чого істотно ускладниться та унеможливиться виконання рішення суду про повторний розгляд наших заяв щодо цих земельних ділянок, адже вони вийдуть із статусу земель державної власності, які нікому не надані у власність чи користування, що буде мати своїм наслідком неефективний захист та неможливість поновлення наших порушених прав та інтересів, як позивачів у справі, щодо цих земельних ділянок, за захистом яких ми звернулися до суду, адже в такому разі буде відсутній сам предмет (в зв`язку з можливим переходом у приватну власність інших осіб).

Розглянувши подану позивачем заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті КАС України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч. 1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній у постанові від 19.06.2018р. у справі 826/9263/17, підстави для вжиття заходів забезпечення позову є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

В свою чергу, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

З огляду на приписи статті 151 КАС України, небезпека заподіяння шкоди до вирішення справи по суті не є фактом, який підлягає встановленню, а є елементом аргументації або оціночною категорією.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06.03.2008р. Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України, під час розгляду адміністративних справ, в ухвалі про забезпечення позову, суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Так, як вказано Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 року №640/497/19, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Враховуючи викладене, суд також звертає увагу, що інститут забезпечення позову покликаний захистити права та інтереси особи, в разі, зокрема, наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення.

Суд зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, обов`язок щодо доведення та обґрунтування наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, аргументованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на особу, яка заявляє клопотання.

Прийняття рішення про забезпечення позову доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.

Подана заява про забезпечення позову має на меті заборонити Головному управлінню Держгеокадастру у Черкаській області вчиняти будь-які дії щодо передачі у власність, користування земельної ділянки сільськогосподарського призначення кадастровий номер :03:000:2877, площею 3,4000 га, що знаходиться в адміністративних межах Староковрайської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, за межами населеного пункту, та заборонити надання (затвердження) дозвільних документів будь-яким особам на виготовлення будь-якої землевпорядної документації відносно зазначеної земельної ділянки, внесення в Державний земельний кадастр будь-яких реєстраційних дій по цій земельній ділянці, до набрання чинності рішення суду у даній справі

Згідно частини 2 статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

З даного приводу суд зазначає, що набуття особами права власності або користування на земельну ділянку відбувається поетапно - починаючи з отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, погодження та затвердження такого проекту землеустрою та завершується рішенням про передачу земельної ділянки у власність або користування.

Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 р. у справі №380/624/16-ц.

З урахуванням зазначеного, надання відповідачем дозволу на розробку проекту землеустрою на запитувану позивачами земельну ділянку третім особам жодним чином не гарантує їм набуття такого права. Таким чином, суд доходить висновку про необгрунтованість заявлених підстав щодо можливого утруднення чи неможливості виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як вже зазначалось судом, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Суд зазначає, що можливі дії відповідача щодо передачі у власність, користування земельної ділянки сільськогосподарського призначення кадастровий номер :03:000:2877, площею 3,4000 га, що знаходиться в адміністративних межах Староковрайської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, за межами населеного пункту, та надання (затвердження) дозвільних документів будь-яким особам на виготовлення будь-якої землевпорядної документації відносно зазначеної земельної ділянки, внесення в Державний земельний кадастр будь-яких реєстраційних дій по цій земельній ділянці не є предметом розгляду даного спору між позивачами та Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області, а тому заявлені заходи забезпечення позову є неспівмірними з позовними вимогами.

Посилання позивачів на ті обставини, що накази Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 12.05.2020р. № 23-5143/14-20-СГ та № 23-5144/14-20-СГ, були видані при явних ознаках прямої дискримінації по відношенню до позивачів, що свідчить про їх протиправність не може слугувати належною підставою для застосування заявлених заходів забезпечення позову, оскільки правомірність їх видання слугує предметом розгляду даного спору, відтак, задоволення поданої заяви про забезпечення позову, у контексті відсутності доказів реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову буде вирішенням спору по суті до фактичного його розгляду.

Зазначене свідчить про непропорційність та неспівмірність заявлених заходів забезпечення позову та суперечить меті інституту забезпечення позову.

Таким чином, суд не вбачає підстав для відступу від правової позиції Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 року №640/497/19, відповідно до якої, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В силу ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності та обґрунтованості таких вимог, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходами забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 77, 78, 90, 150-154, 241, 242, 243, 256, 294 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі № 580/2131/20 відмовити.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена.

Відповідно до частини 8 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала про забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.А. Білоноженко