Справа № 502/626/20
Суддя: Балан М. В.
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 502/626/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Балан М. В.,

за участю секретаря судового засідання Урсул Г. К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідача Управління патрульної поліції в Одеській області, третя особа: інспектор 2 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Одеській області капітана поліції Балакіна Миколи Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області 17.04.2020 року з адміністративним позовом до відповідача Управління патрульної поліції в Одеській області, третя особа: інспектор 2 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Одеській області капітана поліції Балакіна Миколи Олександровича, в якій просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2371823 від 11.04.2020 року, винесену посадовою особою інспектором 2 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Одеській області капітаном поліції Балакіним Миколою Олександровичем, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та провадження по адміністративній справі у відношенні позивача -закрити.

В обґрунтування позовної заяви позивач вказує, що він 11.04.2020 року приблизно о 10 годині 00 хвилин, рухався на автомобілі марки «Land Rover Discovery», державний номерний знак « НОМЕР_1 », по вул. Михайла Грушевського, 52/41 в м. Одеса та чітко бачив мигаючий зелений, який переходив у жовтий сигнал світлофора, тобто у відповідності до п. 8.7.3. (в) Правил дорожнього руху України, він мав право рухатись, але був поінформований світлофором про те, що незабаром буде ввімкнено красний сигнал, який забороняє рух. Таким чином розуміючи вищезазначене, виїхавши на перехрестя вулиць у відповідності до п. 8.7.3 ПДР, він не порушив вимог ПДР, а опинившись по факту на перехресті керувався вимогою п. 16.8 ПДР (водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді, тощо). Виконавши зазначений маневр він продовжив рух по вул. Михайла Грушевського та десь за метрів 100-200 від перехрестя його по заду зупинила поліція на службовому авто у спосіб включення проблискових маячків та сирени. Виконавши вимогу поліції щодо зупинки, осанні його повідомили про те, що він нібито порушив вимоги п.8.7.3 (е) ПДР (червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух). Не ознайомлюючи на його прохання з доказами по пред`явленому йому адміністративному правопорушенню, інспектор поліції капітан поліції ОСОБА_2 виніс оскаржувальну постанову, відповідно до якої призначено позивачу адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 425, 00 гривень. Таким чином інспектор поліції капітан поліції Балакін Микола ОСОБА_3 нехтуючи вимогами КУпАП, а саме ст. 268, не надав позивачу можливість ознайомитись з доказами правопорушень, які він йому інкримінував. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу. Отже, на думку поліцейського достатнім доказом вчинення адміністративного правопорушення в його випадку є виключно його суб`єктивне бачення події. Всі пояснення, щодо відсутності в діях позивача складу правопорушення були ігноровані працівником поліції та в жодній мірі не прийняті до уваги, що підтверджує незаконність постанови та необґрунтованість та злісного порушення вимог передбачених ст. 7 КУпАП.

Окрім того, як вказує позивач, посадовою особою, яка винесла постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАК № 2371823 від 11.04.2020 року, не зазначено місце вчинення адміністративного правопорушення, а саме не зазначено, яке саме перехрестя позивачем було перетнуто.

Вказана постанова, на думку позивача, є протиправною в зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення, порушенням відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та постановлення оскаржуваної постанови відповідачем були грубо порушені його права, передбачені Конституцією України та Кодексом України про адміністративні правопорушення, а відтак вона підлягає скасуванню.

Також позивач зазначає, що при винесенні постанови посадова особа, яка винесла постанову ЕАК № 2371823 від 11.04.2020 року не відібрала в нього пояснення, а також не зазначила свідків, які були присутні на місці вчиненні правопорушення та які можуть підтвердити факт вчинення ним правопорушення.

Також, при зупинці транспортного засобу, він попросив посадову особу надати докази вчинення правопорушення, однак йому було безпідставно відмовлено, чим порушено його права.

Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП є протиправним та необґрунтованим.

Крім того, відповідач в порушення вимог ст. 268 КУпАП не ознайомив позивача із його правами у зв`язку із притягнення до адміністративної відповідальності. Розгляд справи відбувся одразу на місці, без підготовки та надання позивачу часу з метою отримання правової допомоги, подання заперечення на постанову, документів, які характеризують особу, інших доказів по справі, що в свою чергу свідчить про порушення його прав, якими останній не мав можливості скористатися. При накладенні конкретного розміру штрафу не враховано особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшають і обтяжують відповідальність та інші обставини, які слід враховувати.

27.05.2020 року до Кілійського районного суду Одеської області надійшов відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що 11.04.2020 року о 10 годині 00 хвилин в ході виконання службових обов`язків інспектор роти № 3 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4 О., за адресою: м. Одеса, перехрестя вул. Грушевського та вул. Братів Поджио, був виявлений транспортний засіб марки «LAND ROVER DISCOVERY», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_1 , який проїхав перехрестя вул. М. Грушевського та вул. Братів Поджио на заборонений (червоний) сигнал світлофору, чим порушив n.8.7.3 (e) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 pоку № 1306, якими визначено, що червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два их сигнали забороняють рух.

Поліцейські відреагували на дане правопорушення, зупинили автомобіль «LAND

ROVER DISCOVERY», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » та пояснили ОСОБА_1 , суть скоєного правопорушення, роз`яснили йому права передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України пояснивши, що відносно нього на місці зупинки

автомобіля розглядатиметься справа про адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП.

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача інспектором патрульної поліції Балакіним M. О., було винесено постанову серії EAK № 2371823 від 11.04.2020 року, зі змістом якої позивача було ознайомлено та роз`яснено права та строки її оскарження.

Факт проїзду перехрестя вул. М. Грушевського - вул. Братів Поджио позивачем на заборонений червоний сигнал світлофора підтверджується відеозаписом з реєстратора встановленому в службовому автомобілі.

Відеореєстратор «Хіаоті Yi Car DVR» закріплений в патрульному автомобілі знаходиться на балансі УПП в Одеській області ДПП, є державною власністю та призначений для забезпечення дотримання громадянами правил дорожнього руху.

З 4-ї секунди відеозапису правопорушення вбачається, як патрульний автомобіль наближається до перехрестя вул. М. Грушевського та вул. Братів Поджио, а попереду починає зменшувати швидкість автомобіль «Renault» (чорного кольору), реєстраційний номер « НОМЕР_2 » та здійснює зупинку перед дорожньою розміткою 1.12 «Стоп лінія» ПДР України.

У відповідності до п. 8.7.3 (e) Правил дорожнього руху, червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Загальні технічні вимоги, правила застосовування та вимоги безпеки» режим роботи світлофорної сигналізації з використовуванням транспортних світлофорів типів 13 і пішохідних світлофорів повинен передбачати миготіння зеленого сигналу протягом 3 с безпосередньо перед вимкненням.

Тобто до моменту ввімкнення жовтого забороняючого сигналу світлофора, ще 3 секунди горів миготливий зелений. А відповідно до п. 8.7.3 (e) ПДР зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух.

З 7-ї секунди відеозапису зі службового відеореєстратора чітко видно світлофор на якому горить червоний сигнал світлофора. Також слід звернути увагу, що автомобіль позивача «LAND ROVER DISCOVERY», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » рухаючись по вул. М. Грушевського в бік вул. Хімічна не здійснив виїзд на перехрестя.

З 9-ої секунди відеозапису правопорушення, вбачається, що автомобіль «LAND ROVER DISCOVERY», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » рухається по вул. М. Грушевського в бік вул. Хімічна під керуванням позивача, здійснив виїзд на перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора.

Проаналізувавши видеозапис правопорушення, можна дійти висновку, що водій автомобіля «LAND ROVER DISCOVERY», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » під керуванням ОСОБА_1 , мав можливість і повинен був відреагувати на зміну сигналів світлофора. А тому позиція позивача щодо правомірності його дії - є необґрунтованою та не підтверджена будь-якими доказами.

На підставі вищезазначеного відповідач просив суд залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 про скасування постанови серії ЕАК № 2371823 від 11.04.2020 року без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, письмових клопотань не надав.

Третя особа інспектор 3 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області Балакін Микола Олександрович в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, письмових клопотань не надав.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних даних та доказів у відповідності до ч. 3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

У відповідності до п. 1.3 Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, крім того чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона притягненню до адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП та п. 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 року, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2371823 від 11.04.2020 року встановлено, що 11.04.2020 року о 10:00 годині в м. Одеса по вул. Михайла Грушевського ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом проїхав перехрестя на заборонений «червоний» сигнал світлофору, чим порушив п. 8.7.3 (е) ПДР, внаслідок чого ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425, 00 гривень.

Як роз`яснив Пленум Вищого адміністративного суду у постанові № 2 від 06.03.2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ», підставами для визнання будь-якого акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Так, відповідно до ч.ч.2, 4 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Частиною 1статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10.02.1995р., у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11.10.2016 року у справі № 816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Так, у п. 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Окрім зазначеного, суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень на користь особи - позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Відповідно до п.5 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 року, зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити зокрема опис обставин, установлених під час розгляду справи.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Розглядаючи справу № 428/2769/17, Верховний Суд зробив висновок, що відповідно до положень ст.283 КУпАП, постанова (по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху), крім усього, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. У разі відсутності в відповідній постанові посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис (тобто, відео є, але в протоколі про нього забули зазначити), подальше посилання поліцейських в суді на наявність такого відеозапису та надання його як доказу в суді (у разі оскарження) не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративних правопорушень.

Відповідно до ч.1 ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Законом України від 14.07.2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до ст. 258 КУпАП, зі змісту яких вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП.

Згідно п.8.7.3 ПДР України сигнали світлофора мають такі значення: е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червони миготливих сигнали забороняють рух.

Адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП настає у разі, зокрема проїзду на заборонний сигнал світлофора.

З наданого представником відповідача та переглянутого судом відеозапису з нагрудної камери поліцейських та з транспортного засобу вбачається, що 11.04.2020 року о 10:00 годині службовий автомобіль патрульної поліції рухався у напрямку м. Одеса по вул. Грушевського на червоний сигнал світлофора, і поліцейськими на службовому автомобілі було здійснено маневр розвороту на перехресті та переслідування вказаного автомобіля.

На даному відеозапису зафіксовано червоний сигнал світлофора у напрямку руху службового автомобіля патрульної поліції, проте не зафіксовано заборонного (червоного) сигналу світлофора у зустрічному напрямку, по якому рухався транспортний засіб марки «Land Rover Discovery», державний номерний знак « НОМЕР_1 », під керуванням водія ОСОБА_1 .

Однак, в матеріалах справи відсутній акт обстеження світлофорного об`єкту на перехресті вулиці М. Грушевського в м. Одеса, що підтверджує факт синхронної роботи світлофору.

Разом з тим, постанова серії ЕАК № 2371823 від 11.04.2020 року не містить відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Також, в порушення ст. 256 КУпАП, посадовою особою яка винесла постанову серії ЕАК № 2371823 від 11.04.2020 року не зазначено місце вчинення правопорушення, оскільки конкретизувати перехрестя з наданих та досліджених в судовому засіданні доказів, неможливо.

Враховуючи, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а в даному випадку відповідачем, в порушення вимог ст. 72 КАС України не виконано обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, не надано належних і допустимих доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП, що в свою чергу не дає можливості встановити винність позивача у вчиненні даного адміністративного правопорушення, позов в частині скасування винесеної відносно позивача постанови підлягає задоволенню.

Згідно із нормою п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з наведеним, справа про адміністративне правопорушення відносно позивача ОСОБА_1 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1. ст. 126 КУпАП, на підставі положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП та п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 2, 8, 9, 72-77, 132, 241-246, 250, 262, 286, 295 КАС України та ст. ст. 245, 247, 251-252, 280, 286 КУпАП, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача Управління патрульної поліції в Одеській області, третя особа: інспектор 2 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Одеській області капітана поліції Балакіна Миколи Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2371823 від 11.04.2020 року, винесену посадовою особою інспектором 2 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Одеській області капітаном поліції Балакіним Миколою Олександровичем про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Провадження по адміністративній справі у відношенні ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП закрити.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан