Справа № 826/10979/18
Суддя: Бабенко Костянтин Анатолійович
Дата ухвалення: 2020-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Бабенка К.А., суддів: Єгорової Н.М., Степанюка А.Г., секретаря Винокурової І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами Державної судової адміністрації України на Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2020 року та Додаткове Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голови Дніпровського районного суду м. Києва, Дніпровського районного суду м. Києва, Державної казначейської служби України, за участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Державної судової адміністрації України, про визнання протиправним та скасування Наказу, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати (суддівської винагороди) за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Указом Президента України «Про призначення суддів» від 21.04.2003 №346/2003 Позивача призначено на посаду судді Дніпровського районного суду м. Києва строком на п`ять років.

19.05.2003 Позивача зараховано на посаду судді Дніпровського районного суду м. Києва на підставі Наказу Дніпровського районного суду м. Києва від 19.05.2003 №140/с.

Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 30.10.2008 №625-VI Позивача обрано на посаду судді Дніпровського районного суду м. Києва безстроково.

Ухвалою Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя «Про відкриття дисциплінарної справи стосовно судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1» від 27.02.2017 №348/2дп/15-17, на підставі Заяви заступника Генерального прокурора України Бачуна О.В. про проведення спеціальної перевірки стосовно судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про відновлення довіри до судової влади в Україні», відкрито дисциплінарну справу стосовно судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 .

Рішенням Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя «Про притягнення судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» від 03 липня 2017 року №1907/2дп/15-1 Позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді внесення подання Вищій раді правосуддя про звільнення його з посади судді.

Рішенням Вищої ради правосуддя «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 03 липня 2017 року №1907/2дп/15-17 про притягнення судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» від 14.12.2017 року №4114/0/15-17 залишено без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 03 липня 2017 року №1907/2дп/15-17 про притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням Вищої ради правосуддя «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Дніпровського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України» від 16 січня 2018 року №60/0/15-18 Позивача звільнено з посади судді Дніпровського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

Наказом Дніпровського районного суду міста Києва «Про відрахування зі штату суддів суддю ОСОБА_1» від 06.06.2018 №15 Позивача відраховано зі штату суддів Дніпровського районного суду м. Києва із займаної посади 06 червня 2018 року відповідно до Рішення Вищої ради правосуддя № 60/0/15-18 вір 16.01.2018 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Дніпровського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2018 року у справі (провадження №11-436сап18) за скаргою ОСОБА_1 на Рішення Вищої ради правосуддя від 14 грудня 2017 року № 4114/0/15-17, ухвалене за результатами розгляду скарги на Рішення її Другої Дисциплінарної палати від 03 липня 2017 року №1907/2дп/15-17, скаргу ОСОБА_1 задоволено; Рішення Вищої ради правосуддя від 14 грудня 2017 року № 4114/0/15-17 скасовано.

Рішенням Верховного Суду від 21 травня 2019 року у справі №9901/440/18 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, Третя особа - Генеральна прокуратура України, про визнання незаконним та скасування рішення адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Вищої ради правосуддя №60/0/15-18 від 16 січня 2018 року.

Зазначене Рішення Верховного Суду оскаржено не було і набрало законної сили.

Рішенням Вищої ради правосуддя «Про скасування рішення Другої Дисциплінарної палати від 03 липня 2017 року № 1907/2дп/15-17 про притягнення судді Дніпровського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та закриття дисциплінарного провадження» від 13 червня 2019 року №1628/0/15-19 рішення Другої Дисциплінарної палати від 03 липня 2017 року № 1907/2дп/15-17 про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Дніпровського районного суду міста Києва ОСОБА_1 скасовано повністю та закрито дисциплінарне провадження.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2020 року у даній справі адміністративний позов задоволено повністю; визнано незаконним та скасовано Наказ № 15 від 06.06.2018 року «Про відрахування зі штату суддів суддю ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді судді Дніпровського районного суду м. Києва; стягнуто з Дніпровського районного суду м. Києва на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату (суддівську винагороду) за час вимушеного прогулу за період з 06.06.2018 року по 10 лютого 2020 року.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Третьою особою подано апеляційну скаргу в якій вона просить судове рішення суду першої інстанції в його мотивувальній частині змінити щодо визначення загальної суми заробітної плати (суддівської винагороди) за час вимушеного прогулу.

Додатковим судовим Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року стягнуто з Дніпровського районного суду м. Києва на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату (суддівську винагороду) за час вимушеного прогулу за період з 06.06.2018 року по 10 лютого 2020 року у розмірі 807638,98 грн. (вісімсот сім тисяч шістсот тридцять вісім гривень дев`яносто вісім коп.); допущено негайне виконання рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць у розмірі 39645 (тридцять дев`ять тисяч шістсот сорок п`ять грн.).

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Третьою особою подано апеляційну скаргу, в якій вона просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_1 розмір середньої заробітної плати (суддівської винагороди) за час вимушеного прогулу з 07 червня 2018 року по 10 лютого 2020 року у сумі 352400 (триста п`ятдесят дві тисячі чотириста грн.).

Отже, Третьою особою оскаржено Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2020 року та Додаткове Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року щодо визначення загальної суми заробітної плати (суддівської винагороди) за час вимушеного прогулу.

Згідно з частиною першою ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення Позивача та представників Сторін, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а Рішення та Додаткове Рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Відповідно до абзаців 1, 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (надалі - Порядок), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки; у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Третьою особою в апеляційній скарзі зазначено, що Позивачу встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 40% посадового окладу та оскільки середньоденна заробітна плата Позивача за два календарні місяці, які передували його звільненню становила 881,00 грн., розмір середнього заробітку Позивача за час вимушеного прогулу за період з 07 червня 2018 року по 10 лютого 2020 року складає 370901,00 грн.

Відповідно до частини п`ятої ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

А як зазначено у Постанові Верховного суду від 22 травня 2019 року у справі №572/2429/15-ц за заявою ОСОБА_3 про перегляд Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області, відділу освіти Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області, Третя особа - начальник відділу освіти Сарненської районної державної адміністрації Рівненської області Аврамишин Герасим Леонтійович, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, згідно з частиною другою ст. 235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу; відповідно до п. 10 Порядку, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення; виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу ІV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів). Тлумачення частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України, пункту 10 Порядку свідчить, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу і законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин. При цьому, якщо за період від часу звільнення працівника до часу поновлення його на роботі підприємство здійснювало підвищення розміру тарифних ставок і посадових окладів, при обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу заробітна плата працівника підлягає коригуванню на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів.

Згідно з п. 3 Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо.

Відповідно до частин другої, п`ятою ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці; суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Як вбачається з Трудової книжки Позивача, станом на день звільнення (06.06.2018 року) стаж його роботи на посаді судді, з врахуванням стажу державної служби, становив 20 років 3 місяці 2 дні, що дає право на щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 50 відсотків посадового окладу.

Згідно з п.1 частини третьої ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII (надалі - Закон №1402-VIII), базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до п. 22 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Згідно з п. 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI.

Відповідно до частини третьої ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Рішенням Конституційного Суду України № 11-р/2018 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 04 грудня 2018 року №1-7/2018(4062/15), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року -12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат».

Проте, згідно з п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат; до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», який на перше січня 2018 року становив 1762,00 грн.

Отже, розмір суддівської винагороди на час звільнення Позивача становив з доплатою за вислугу років у сумі 26430,00 грн., із застосуванням розміру посадового окладу 17620,00 грн. та доплати за вислугу років у сумі 8810,00 грн., тоді як з урахуванням Рішення Конституційного Суду Україні складає 39645,00 грн. із застосуванням розміру посадового окладу 26430,00 грн. (15 х 1762,00 грн.) та доплати за вислугу років у сумі 13215,00 грн. (50 % посадового окладу). Тобто коефіцієнт коригування складає 1,5 (39645,00 грн.: 26430,00 грн.).

Оскільки заробітна плата (суддівська винагорода) Позивача на час його звільнення, з урахуванням доплати за вислугу років (50% посадового окладу) за квітень і травень 2018 року становить 52860,00 грн. (26430,00 грн. х 2), середньоденна заробітна плата складає 1321,50 грн. (52860,00 грн.:40 днів).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», який на перше січня 2019 року становив 1921,00 грн.

Отже, розмір суддівської винагороди Позивача складає 43222,50 грн. із застосуванням розміру посадового окладу 28815,00 грн. (15 х 1921,00 грн.) та доплати за вислугу років у сумі 14407,50 грн. (50 % посадового окладу). Тобто коефіцієнт коригування складає 1,09023837 (43222,50 грн.:39645,00 грн.).

Коригування середньоденного заробітку на коефіцієнт збільшення становить 1982,25 грн. (1321,50 грн. х 1,5) х 1,9 = 2161,12 грн. (середньоденний заробіток з 01.01.2019 по 31.12.2019).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», який на перше січня 2020 року становить 2102,00 грн.

Отже, розмір суддівської винагороди Позивача складає 47295,00 грн. із застосуванням розміру посадового окладу 31530,00 грн. (15 х 2102,00 грн.) та доплати за вислугу років у сумі 15765,00 грн. (50 % посадового окладу). Тобто коефіцієнт коригування складає 1, (47295,00 грн.: 43222,50 грн.).

Коригування середньоденного заробітку на коефіцієнт збільшення становить 2161,12 грн. х 1,9 = 2364,74 грн. (середньоденний заробіток починаючи з 01.01.2020 року).

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу Позивача складає за періоди: з 06.06.2018 року по 31.12.2018 року 203511,00 грн. (1321,5 грн.х154 дні); з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року 540280 грн. (2161,12 грн.х250 днів); з 01.01.2020 року по 10.02.2020 року 63847,98 грн. (2364,74 грн.х27 днів).

У зв`язку з наведеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що загальна сума заробітної плати (суддівської винагороди) за час вимушеного прогулу складає 807638,98 грн.

Згідно зі ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, за таких підстав, апеляційна скарга залишається без задоволення, а Постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державної судової адміністрації України залишити без задоволення, а Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2020 року та Додаткове Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, але не менше ніж з дня, наступного за останнім днем строку дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Постанову складено у повному обсязі 24.06.2020 року.

Головуючий суддя Бабенко К.А.

Судді: Єгорова Н.М.

Степанюк А.Г.