Справа № 300/2171/19
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2020-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" червня 2020 р. справа № 300/2171/19
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Біньковської Н.В.,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.11.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
З 26.12.2019 по 20.01.2020 головуючий суддя перебувала у відпустці.
Ухвалою суду від 22.01.2020 у справі замінено відповідача - Івано-Франківську митницю ДФС його правонаступником - Галицькою митницею Держмитслужби. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, в порушення вимог Митного кодексу України, за наявності всіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару - транспортного засобу марки SKODA, модель SUPERB, бувший у використанні, номер кузова НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1968 см3, рік виготовлення 2014, та обраний метод його визначення, а саме основний - за ціною договору (контракту), протиправно здійснено визначення митної вартості товару, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за резервним методом, внаслідок чого прийнято оскаржувані картка відмови та рішення від 24.07.2019. Позивач стверджує, що вказаний транспортний засіб ним придбаний у нерезидента за 3900,00 Євро, розрахунок за товар здійснено готівкою, що підтверджується рахунком-фактурою від 19.07.2019, а також квитанцією №б/н від 19.07.2019 на суму 3900,00 Євро. Зазначає, що відповідач безпідставно поставив під сумнів весь поданий перелік документів і необґрунтовано витребував банківські платіжні документи, достовірно знаючи, що рахунок по купівлі автомобіля не оплачувався через фінансові установи, а готівкою. Вважає, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору та не встановлено жодних обставин, визначених ч.1 ст.58 МК України.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, в якому стосовно заявлених позовних вимог заперечив. Зазначає, що у митного органу виникли сумніви у правильності визначення декларантом митної вартості, оскільки заявлена митна вартість товару не підтверджена документально і не відповідає інформації по вартості транспортного засобу, яка згенерована АСАУР ДФС та складає 9600,00 Євро. Стверджує, що системою управління ризиків встановлено індикатор ризику для вказаного транспортного засобу на рівні 9600,00 Євро. При перевірці поданої митної декларації та долучених документів, митним органом встановлено, що документи які підтверджують числові значення складових митної вартості містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний транспортний засіб. Так, зазначений у фактурі продавець (Werner Josef LKW Plus) та власник (voestalpine BWG GmbH), вказаний у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (технічному паспорті), є різними особами; в поданій експортній декларації відсутня інформація про митну (статистичну) вартість автомобіля, що не дає можливості впевнитися у достовірності числових значень митної вартості; в інвойсі та квитанції підписи уповноваженої особи продавця відрізняються, що ставлять вищезазначені документи під сумнів. Звертає увагу, що прихідний касовий ордер, касовий чек, платіжний (або банківський) документ, що підтверджує факт оплати за транспортний засіб чи інший документ про прийняття визначеної суми готівки від громадянина до митного оформлення не подавалися. У зв`язку з наявними розбіжностями та відсутністю обґрунтувань цих розбіжностей, відмовою декларанта надати додаткові документи, вартість транспортного засобу була визначена відповідачем самостійно. Джерелом інформації для визначення митної вартості використано рівень ціни, за який транспортний засіб визначеної марки, моделі, комплектації пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції, визначений за результатами спрацювання АСАУР 9600,00 Євро. Вважає, що рішення про коригування митної вартості товару №UA206020/2019/000770/2 від 24.07.2019 прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства та не підлягає скасуванню.
Заяв про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін суду не надходило. У відповідності до вимог ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення, суд встановив наступне.
23.07.2019 декларантом ФОП ОСОБА_2 , в інтересах позивача, як одержувача товару, подано до митного органу митну декларацію №UA206020/2019/405530, якою задекларовано для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України, бувший у використанні транспортний засіб (легковий автомобіль), марки SKODA, модель SUPERB, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , загальна кількість місць включаючи місце водія 5, тип двигуна дизель, робочий об`єм циліндрів двигуна 1968 см3, потужність двигуна 125 KW, колісна формула 4х2, рік виготовлення 2014, модельний рік 2014, виробник Skoda Auto, після ДТП, колір білий (а.с.62).
У вказаній митній декларації декларантом у графі 42 зазначено ціну товару 3900,00 EUR, у графі 43 митної декларації визначено «1» метод, в графі 45 митної декларації наведено суму коригування -112159,13 (що, із врахуванням даних графи 23 декларації «курс валют» - 28.75875000, еквівалентно 3900,00 EUR).
23.07.2019 о 14:33 год. відповідачем направлено декларанту електронне повідомлення про початок митної консультації, згідно якого запропоновано надати оригінали та/або копії документів, зазначених в графі 44 митної декларації (а.с.65).
23.07.2019 о 14:33 год. відповідачем направлено декларанту електронне повідомлення про подання документів для підтвердження митної вартості, а саме: якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару (а.с.66).
24.07.2019 декларантом, у відповідь на електронне повідомлення відповідача зазначено, що документи які підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару були долучені до митної декларації та скеровані органу доходів і зборів, інші документи, що стосуються оцінюваного товару, платіжні, бухгалтерські та/або банківські документи, а також інформація з інтернет джерел за місцем придбання транспортного засобу станом на 24.07.2019 відсутні. Також висловлено прохання у разі прийняття рішення про коригування митної вартості винести його раніше 10 денного терміну (а.с.67).
24.07.2019 за результатами розгляду поданої електронної митної декларації №UA206020/2019/405530 від 23.07.2019 Івано-Франківською митницею ДФС прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №UA206020/2019/000770/2 від 24.07.2019. В обґрунтування вказаного рішення (графа 33) зазначено, що митна вартість товару визначена за резервним методом (ст. 64 Митного кодексу України). Перший метод не застосований у зв`язку з ненаданням документів відповідно ч.2 ст.53 Митного кодексу України. 2-5 методи визначення митної вартості товарів (статті 59-63 Митного кодексу України) не застосовані, у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари та даних на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів 4 і 5 (ст.62, ст.63 Митного кодексу України). Джерело інформації: Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення МВ за VIN кодами: TMBJF93T3E9044378, валюта EUR, вартість 9600,00. Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені п.5 ч. 2 ст.55 та Главою 4 Митного кодексу України (а.с.60).
При цьому, у графі 30 «коригування» зазначено вартість 9600,00 EUR, а у графі 31 наявна інформація про коригування за шостим методом.
24.07.2019 декларантом ФОП ОСОБА_2 , в інтересах позивача, як одержувача товару, подано до митного органу митну декларацію №UA206020/2019/405553, якою задекларовано для митного оформлення обговорюваний легковий автомобіль марки SKODA, модель SUPERB, номер кузова НОМЕР_1 , із зазначенням у графі 42 ціни товару 3900,00 EUR, в підрозділах графи 43 митної декларації проставлено, відповідно, «1» та «6» метод, в графі 45 наведено суму коригування - 111682,16 (а.с.58).
Надаючи правову оцінку спірним публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступного.
Згідно із частиною 1 статті 248 Митного кодексу України (надалі також - МК України, у редакції, чинній на час спірних правовідносин), митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою ( частина 1 статті 52 МК України).
Одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).
Згідно частини 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За змістом частини 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) певні додаткові документи.
Частиною 4 статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
У відповідності до частини 5 статті 58 Митного кодексу України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
За змістом частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Згідно частини 1 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до частини 2 зазначеної статті Кодексу, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
За приписами частини 1 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Згідно з частиною 2 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до частини 3 статті 58 Митного кодексу України у разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 57 Митного кодексу України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. Наведене передбачено частиною 4 статті 57 МК України.
Згідно із частиною 5 вказаної статті, у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 Кодексу.
При цьому, відповідно до частини 6 статті 57 Митного кодексу України, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
За приписами частини 1 статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (пункт 24 частини 1 статті 4 МК України).
У відповідності до частин 1, 2, 3 та 5 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Як передбачено частиною 6 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Аналіз наведених норм матеріального права свідчить, що обов`язок доведення митної вартості товару покладений на позивача. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як встановлено судом, митну вартість імпортованого транспортного засобу, що вказана декларантом у митній декларації №UA206020/2019/405530 від 23.07.2019, визначено за основним методом, а до самої митної декларації додано документи, які підтверджують заявлені відомості про митну вартість товару за ціною договору. Зокрема, додано рахунок-фактуру №054/2019 від 19.07.2019, згідно перекладу якого з німецької мови на українську мову, виконаного перекладачем ОСОБА_3 , ОСОБА_4 видала ОСОБА_5 вказаний рахунок на легковий автомобіль марки SKODA, тип SUPERB, дата першої реєстрації 31.03.2014, ід.номер НОМЕР_1 , країна походження Чехія. Автомобіль пошкоджений внаслідок ДТП зліва, активовані 3 подушки безпеки. Сума нетто 3900,00 EUR, ПДВ 0,00 EUR, загальна сума 3900,00 EUR. Також декларантом надано квитанцію від 19.07.2019 про отримання продавцем від ОСОБА_6 3900,00 EUR за легковий автомобіль SKODA, ід.номер НОМЕР_1 .
Згідно оскаржуваних рішень відповідача підставою для відмови у митному оформленні вказаного вище транспортного засобу марки SKODA, модель SUPERB, номер кузова НОМЕР_1 за заявленою декларантом у митній декларації митною вартістю автомобіля, є те, що вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел, та не надання документів відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України.
Як зазначає відповідач, сумніви в правильності визначення декларантом митної вартості виникли з тих підстав, що автоматизованою системою управління ризиків встановлено індикатор ризику для транспортного засобу SKODA SUPERB, номер кузова НОМЕР_1 на рівні 9600,00 EUR, а надані документи містили розбіжності власник транспортного засобу і продавець є різними особами, відрізняються підписи в рахунку-фактурі і квитанції, в експортній декларації відсутня інформація про митну (статистичну) вартість автомобіля.
Суд зазначає, що продаж у спірному випадку транспортного засобу не власником, а іншою особою, не може бути обґрунтованим сумнівом щодо дійсної митної вартості обговорюваного товару, оскільки відповідач не довів належними та допустимими доказами із посиланням на норми чинного національного законодавства Німеччини, неможливість продажу юридичною особою, яка не є власником транспортного засобу, такого майна фізичній особі-нерезиденту.
Оформлення у спірному випадку факту перетину транспортним засобом митного кордону Федеративної Республіки Німеччина за допомогою декларації країни відправлення свідчить про легальний спосіб вивезення позивачем транспортного засобу. Необхідність подання декларантом (резидентом) при митному оформленні транспортного засобу документів, які засвідчують обставину господарських правовідносин про права однієї особи (нерезидента) реалізовувати товар, що належить іншій особі (нерезиденту), відповідач не обґрунтував жодною нормою митного законодавства України чи дією норм ратифікованого Україною міжнародного договору/угоди.
Не є підставою для обґрунтованого сумніву наявність різного підпису в рахунку-фактурі №054/2019 від 19.07.2019 та квитанції від 19.07.2019, оскільки відповідач не довів належними та допустимими доказами із зазначенням норм чинного національного законодавства Німеччини, неможливості трудового найму юридичною особою іншої особи (осіб) і уповноваження її на отримання і облік готівкових коштів, які сплачуються цій юридичній особі за реалізований нею товар.
Також, відповідач не навів жодної норми національного законодавства Федеративної Республіки Німеччина, які порушені при оформлені Wemer ОСОБА_7 Plus рахунку-фактури №054/2019 від 19.07.2019 чи квитанції від 19.07.2019, в тому числі не наведені дані про невідповідність таких рахунку і квитанції обов`язковим вимогам законодавству країни, в якій здійснено їх видачу позивачу.
При цьому, суд вважає некоректними посилання відповідача на норми чинного законодавства України щодо порядку оформлення бухгалтерських документів чи документів, які засвідчують розрахункову операцію за фактом внесення коштів, до господарської операції, яка мала місце за межами митного кордону України із нерезидентом.
Відповідно до частини1 статті 368 МК України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.
Підпунктом "б" пункту 2 розділу І Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобі, які переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 за №1118, визначено, що до переліку документів, які підтверджують право власності на ТЗ, придбаних (отримані) в підприємств, віднесено оформлені на відповідних бланках і завірені печатками цих осіб чи інших організацій та установ оригінали рахунків, чеків, рахунків-фактур, інвойсів, інших документів.
Суд зазначає, що всі вказані документи є самостійним доказом придбання транспортного засобу.
В поданій декларантом відповідачу рахунку-фактурі №054/2019 від 19.07.2019 та квитанції від 19.07.2019 наявні всі необхідні за змістом і формою реквізити (в тому числі відповідний бланк, печатка і підпис посадової особи продавця, а також ідентифікуючі відомості про транспортний засіб і його вартість). Всі відомості, в тому числі і ціна договору (3900,00 EUR), зазначені в квитанції від 19.07.2019, відповідають даним рахунку-факти №054/2019 від 19.07.2019.
Системний аналіз змісту тексту вказаних документів свідчить, що між позивачем і продавцем-нерезидентом (підприємством), в липні 2019 року мав місце правочин із придбання легкового автомобіля марки SKODA, тип SUPERB, бувшого у використанні, номер кузова НОМЕР_1 , і оплати його вартості, оформлений рахунком-фактурою №054/2019 від 19.07.2019 і квитанцією від 19.07.2019, які в своїй сукупності засвідчують факт набуття декларантом у власність товару за ціною 3900,00 EUR.
Стосовно тверджень відповідача про відсутність інформації про митну (статистичну) вартість автомобіля в експортній декларації, то така обставина, на переконання суду, також не свідчить про наявність розбіжностей чи відсутність усіх необхідних відомостей щодо підтвердження числового значення складової вартості транспортного засобу за ціною договору, оскільки декларація країни відправлення не є первинним документом, який засвідчує факт придбання товару та його ціни, а є додатковим документом, який засвідчує факт легального способу вивезення позивачем транспортного засобу з країни, в якій його придбано.
Отже, доводи відповідача про те, що надані декларантом для митного оформлення легкового автомобіля SKODA SUPERB, TMBJF93T3E9044378 документи містили розбіжності, є безпідставними.
З приводу документів, визначених частиною 2 статті 53 МК України, неподання яких відповідач визначив як підставу не застосування першого методу (за ціною договору) визначення митної вартості товару, а саме, якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару, суд звертає увагу, що пункт 4 частини 2 статті 53 МК України чітко регламентує вид документа про оплату "банківський платіжний документ", який може бути виданий виключно у випадку оплати по рахунку через фінансову установу, яка володіє відповідною ліцензією на певний вид банківський послуг. А у випадку, що досліджується судом, мова не йде про обставину оплати через банківську установу. Щодо інших платіжних та/або бухгалтерських документів, то декларант разом із митною декларацією №UA206020/2019/405530 від 23.07.2019 подав відповідачу рахунок-фактуру №054/2019 від 19.07.2019 та квитанцію від 19.07.2019.
Відповідачем не доведено, що подані декларантом документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності, наявні ознаки підроблення або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, не обґрунтовано та не доведено неможливість визначення митної вартості за основним методом - ціною договору (контракту).
Відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував зміст рахунку-фактури №054/2019 від 19.07.2019, в тому числі будь-які відомості про отримання від компетентних органів Федеративної Республіки Німеччина інформації щодо підтвердження чи не підтвердження обставини відчуження позивачу продавцем ОСОБА_4 автомобіля марки SKODA, модель SUPERB, номер кузова НОМЕР_1 , та отримання або не отримання від позивача коштів в сумі 3900,00 EUR та/або іншої суми за відчужений вказаний транспортний засіб.
В контексті вказаного суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.02.2018 за результатом розгляду справи №809/1884/16, згідно якої посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 Митного кодексу України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.
Таким чином, визначення відповідачем митної вартості транспортного засобу, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за резервним методом (залежно від комплектації та технічного стану транспортного засобу), лише на підставі неподання позивачем запитуваних митним органом документів, є необґрунтованим та безпідставним.
Також, відповідач не довів суду неможливість застосування ним попередніх п`яти методів визначення митної вартості товару.
Так як за приписами частини 2 статті 64 Митного кодексу України митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті Кодексу (резервний метод), повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях, то суд відзначає, що при розгляді справи відповідач не подав будь-яких відомостей із відповідного програмного забезпечення «Центральна база даних» Державної митної служби України «Рівень цін по Центральній базі Даних (ЦБД)».
Саме такими відомостями із Центральної бази Даних представник відповідача мав би обґрунтовувати доводи на підтвердження опрацювання цінової політики, у зв`язку із чим не підлягав до застосування 2-3 методи визначення митної вартості.
Відповідач не пояснив, як за обставини спрацювання програмного забезпечення АСАУР із ризиком «вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої в тому числі із зовнішніх джерел», митний орган не в змозі надати конкретні докази, у відношенні до яких здійснено порівняння ТЗ позивача із ідентичним/подібним товаром, втім за нижчою ціною, в тому числі інформації із зовнішніх джерел. Причини неможливості подання таких доказів відповідач не вказав.
В даному випадку необхідно наголосити на тому, що згідно пункту 4 частини 2 статті 55 Митного кодексу України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Частинами 4 і 5 Графи 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» Розділу ІІ «Опис граф Рішення» Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 за №598 визначено, що у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Як свідчить зміст оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів в ньому є посилання про визначення митної вартості за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України), однак відсутні відомості про номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Спірне рішення не містить обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості.
Відповідач стверджує, що конкретне числове значення скоригованої митної вартості автомобіля визначено таким програмно-інформаційним комплексом як Автоматизованою системою аналізу та управління ризиками (надалі по тексту також АСАУР).
Системний і послідовний аналіз всього Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №684 від 31.07.2015, свідчить, що положення останнього не містить будь яких даних про можливість визначення митної вартості транспортних засобів за VIN-кодом, та також вартості взагалі.
Відповідач не надав суду жодного пояснення, на підставі якого нормативно-правового акта саме програмно-інформаційним комплексом АСАУР вправі, крім виявлення відповідних ризиків, самостійно визначати (коригувати) митну вартість транспортних засобів, встановлювати індикатор ризику на певному нарівні, як нижнього чи верхнього рівня межі діапазону вартості автомобілів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваному транспорту в країні експорту, в тому числі за їх VIN-кодами.
При цьому, суд вважає безпідставним посилання відповідача про застосування для визначення вартості ТЗ індикатора ризику нижнього чи верхнього рівня межі діапазону вартості автомобілів із посиланням на пункт 9 Типового порядку виконання митних формальностей під час здійснення митного оформлення транспортних засобів для їх вільного обігу на митній території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1077 від 12.12.2018 (надалі також Тимчасовий порядок №1077).
За змістом коментованого пункту Тимчасового порядку №1077 спрацювання при перевірці достовірності заявленої фактурної вартості транспортного засобу індикатора ризику нижче межі від встановленого діапазону вартості транспортних засобів, є виключно підставою для проведення перевірки достовірності заявленої фактурної вартості такого транспортного засобу, а не для її автоматичного визначання за допомогою АСАУР.
Разом з цим, відповідач не надав суду інформації спеціалізованих видань та/або інформаційних ресурсів, які містять відомості про ціни, сформовані у відповідному регіоні світового ринку, з урахуванням марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального та фактичного пробігу оцінюваного транспортного засобу, мова про використання яких йдеться в абзаці 3 пункту 9 Тимчасового порядку №1077.
Доказів направлення запиту чи звернення до спеціалізованого підрозділу ДФС для визначення митної вартості, про що зазначено в оскаржуваному рішенні, відповідачем також суду не надано. Які саме дані спеціалізованих програмно-інформаційних комплексів Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС/Митниці або цінову інформацію, отриману в рамках домовленостей, укладених між ДФС та об`єднаннями імпортерів і виробників, в тому числі інформацію спеціалізованих видань та/або інформаційних ресурсів використано окрім програмно-інформаційного комплексу АСАУР, відповідач суд не повідомив, в рішенні про коригування митної вартості товарів №UA206020/2019/000770/2 від 24.07.2019 такі відомості відсутні.
Незважаючи на вказане, рішення №UA206020/2019/000770/2 від 24.07.2019 має запис «…валюта EUR, вартість 9600,00 EUR».
Також, графа 33 оскаржуваного рішення від 24.07.2019 не містить жодного обґрунтування чи відомостей про обставини виникнення будь-яких ризиків «спрацювання АСАУР».
При цьому, слід зазначити, спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.02.2019 в справі №805/2713/16-а.
Відповідач не довів, що до програмно-інформаційного комплексу АСАУР при здійсненні митного контролю і виконанні митних формальностей при здійсненні митного оформлення вказаного товару була внесена інформація про реальний стан транспортного засобу.
Втім, жодних доказів про врахування вищевказаного стану транспортного, показника одометра під час корегування митної вартості відповідачем суду не надано.
На підтвердження правильності визначення митної вартості товару згідно оскаржуваного рішення, відповідач не надав суду жодних доказів.
Наслідком наведених вище дій відповідача є безпідставне, в порушення статті 58 МК України, здійснення відповідачем визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59-63 МК України.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2408,20 грн., сплачений згідно квитанцій №80.151.1/32869306 від 20.09.2019, №81.151.1/32869308 від 20.09.2019, №47.151.1/34990128 від 25.11.2019, №51.151.1/34991343 від 25.11.2019.
Частиною 1 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору, а також витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи (ч.3 ст.132 КАС України).
Докладніше кожна з категорій витрат, пов`язаних з розглядом справи, конкретизована в статтях 134- 138 КАС України.
У позовній заяві позивач просить стягнути судові витрати за надання правової допомоги.
Згідно статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Порядок і умови надання правової допомоги, права й обов`язки адвокатів та інших фахівців у галузі права, які беруть участь в адміністративному процесі і надають правову допомогу, визначаються положеннями Кодексу адміністративного судочинства України та іншими законами.
Згідно із частинами 1 - 5 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За змістом частин 6, 7 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 138 КАС України розмір витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
На підтвердження факту понесення судових витрат на правничу допомогу суду подано копію договору про надання правової допомоги та представництво інтересів №121/19 від 26.09.2019, за яким правничу допомогу позивачу надано адвокатом Німаком М.Я., розрахунок суми гонорару за надану професійну правничу допомогу від 04.11.2019 із зазначенням вартості наданої правової допомоги в розмірі 5300,00 грн. та підписаний адвокатом Німаком М.Я, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №831 від 30.12.2011, ордер серії ІФ №083022 від 06.11.2019, квитанцію №0539952 від 04.11.2019 із вартістю наданих послуг 5300,00 грн.
Суд зазначає, що критеріями визначення та розподілу судових витрат є:1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи, своєчасність подання.
У поданому суду розрахунку суми гонорару за надану професійну правничу допомогу від 04.11.2019 значаться такі види наданої позивачу правової допомоги в загальному розмірі 5300,00 грн.:
- попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, вивчення та правовий аналіз доданих матеріалів вартість 300,00 грн. (ставка за годину - 300,00, кількість потраченого часу -1 година);
- підготовка, складання позовної заяви та додатків вартість 2100,00 грн. (ставка за годину - 700,00, кількість витраченого часу - 3 години);
- подання до суду позовної заяви вартість 800,00 грн. (ставка за годину - 400,00, кількість витраченого часу - 2 години);
- представництво інтересів у судовому засіданні (в тому числі кількість витраченого часу на проїзд в обидві сторони) вартість 2100,00 грн. (ставка за годину -700,00, кількість витраченого часу - 3 години).
Суд зазначає, що вказаний розрахунку суми гонорару не підписаний ОСОБА_1 , як це передбачено п.4.3 договору про надання правової допомоги та представництво інтересів №121/19 від 26.09.2019, і при цьому суду не надано акту прийому-передачі наданих адвокатом Німаком М.Я. позивачу послуг правової допомоги.
Разом з цим, суд звертає увагу, що розгляд справи проводився судом за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, в порядку вимог ст.262 КАС України. Відповідно, представник позивача участі у судовому засіданні не приймав. Подання до суду позовної заяви не є видом правової допомоги в розумінні вимог статей 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», оскільки подання позову не може бути віднесено до жодного з видів правничої допомоги. Відтак витрати на здійснення вказаних послуг не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу.
Таким чином, суд вважає недоведеним надання адвокатом Німаком М.Я. позивачу таких видів правової допомоги як попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, вивчення і правовий аналіз доданих матеріалів, подання до суду позовної заяви та представництво інтересів у судовому засіданні, які наведені в розрахунку суми гонорару за надану професійну правничу допомогу від 04.11.2019, а тому в цій частині судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Стосовно витрат на правничу допомогу у виді підготовки, складання позовної заяви та додатків, вартість якої визначена в розмірі 2100,00 грн. за 3 години роботи, то надання вказаного виду правничої допомоги адвокатом Німаком М.Я. позивачу підтверджено матеріалами справи. Так, позовна заява із додатками в інтересах ОСОБА_1 підписана та підготовлена представником позивача - адвокатом Німаком М.Я. Суд вважає наведену у розрахунку вартість вказаного виду правничої допомоги обґрунтованою, співмірною із предметом спору, а тому, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2100,00 грн. підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262, п.3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ВИРІШИВ:
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Івано-Франківської митниці ДФС №UA206020/2019/000770/2 від 24.07.2019.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 2408,20 грн. (дві тисячі чотириста вісім гривень 20 копійок).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правничу допомогу в сумі 2100,00 грн. (дві тисячі сто гривень 00 копійок).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду апеляційної інстанції через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Згідно пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України, строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 );

відповідач - Галицька митниця Держмитслужби (, вул.Костюшка, 1, м.Львів, 79000).

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.