Справа № 620/3876/18
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3876/18 Суддя (судді) першої інстанції: Падій В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Пономаренко О.В.,

За участю представника позивача: Позднякова П.В.,

представника відповідача: Балишева М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про скасування вимог та рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області, в якому просив:

- скасувати вимоги ГУ ДФС у Чернігівській області про сплату боргу (недоїмки) від 10.09.2018 №№ 9, 09;

- скасувати рішення ГУ ДФС у Чернігівській області від 10.09.2018 №№ 9, 9 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Позов обґрунтовано тим, що донарахування сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та нарахування штрафних санкцій здійснено відповідачем за суб`єктивними припущеннями та на підставі висновків щодо дій позивача, які не підтверджені бухгалтерськими, первинними чи іншими документами.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновок суду першої інстанції про преюдиційність у даному випадку справи №620/686/19 є безпідставним, так як відповідачем у вказаній справі було ГУ ДФС у Чернігівській області, у той час як відповідачем у даній справі виступає ГУ ДПС у Чернігівській області.

Звертає увагу, що судом першої інстанції взагалі не було надано оцінки поясненням бухгалтера ОСОБА_2 , які повністю спростовують наявність порушень, встановлених у Акті перевірки від 10.07.2018 №468/13/.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що під час проведення перевірки було встановлено, що ФОП ОСОБА_1 використовував працю найманих працівників, втім в порушення пункту 167.1 статті 167, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, пункту 171.1 статті 171, пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, останнім не нараховано та не сплачено податок на доходи фізичних осіб з найманих працівників за 2015 рік у сумі 49565,04 грн., за 2016 рік у сумі 29061,09 грн., за 2017 рік у сумі 37656,77 грн.

Крім того, перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 4 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: не подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік та 2017 рік, та порушено підпункт 2 пункту 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», внаслідок чого платником було занижено суму єдиного соціального внеску за 2015 на 89995,12 грн., за 2016 рік на 93948,36 грн. та за 2017 рік на 109725,00 грн.

Вказані обставини свідчать про те, що податковим органом прийнято обґрунтовані рішення, які не підлягають скасуванню.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 07.03.2003 зареєстровано в якості фізичної особи-підприємця та з 07.03.2003 і з 18.03.2003 взято на облік відповідно як платника єдиного внеску і як платника податків, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_1 та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 21.07.2015 (а.с.14-16 Том 1).

У подальшому, Наказом виконуючого обов`язки начальника ГУ ДФС у Чернігівській області від 01.06.2018 №971 «Про проведення документальної планової перевірки ФОП ОСОБА_1 » призначено з 12.06.2018 проведення документальної планової перевірки ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 тривалістю 10 робочих днів, на підставі якого видані направлення від 11.06.2018 №№ 1282 та 1283 (а.с.87-89 Том 1).

12 червня 2018 року, 19 червня 2018 року та 25 червня 2018 року позивачу було вручено відповідачем листи з переліком документів для проведення документальної планової виїзної перевірки.

19 червня 2018 року посадовими особами відповідача проведено з позивачем бесіду, під час якої йому, зокрема, було роз`яснено, які документи необхідно терміново надати для проведення документальної перевірки, а саме: книгу обліку доходів і витрат, акти списання на дизельне пальне, відомості про нарахування та виплату заробітної плати, акти списання на запчастини. Також під час бесіди позивачу вручено повторно лист від 18.06.2018 №1080/ФОП/25-01-13-09-12 з переліком, документів, необхідних на перевірку, про що складено протокол бесіди з ФОП ОСОБА_1 від 19.06.2018, який підписано позивачем без зауважень (а.с.181 Том 1).

15 червня 2018 року, 19 червня 2018 року, 20 червня 2018 року та 26 червня 2018 року посадовими особами відповідача було складено акти №№ 403/13/, 409/13/, 411/13/, 423/13/ про неподання ФОП ОСОБА_1 документів для проведення документальної планової виїзної перевірки (а.с.177-180 Том 1).

У подальшому, відповідачем була проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, за результатами якої складено акт від 10.07.2018 №468/13/ (а.с.17-55 Том 1).

Згідно з висновками, викладеними в акті, та враховуючи висновок від 05.09.2018 №98/13 щодо результату розгляду заперечення, поданого ФОП ОСОБА_1 , до акту планової виїзної перевірки від 10.07.2018 №468/13/ (а.с.25-28 Том 2), контролюючим органом було встановлено наступні порушення:

- статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем завищено витрати за 2015 рік на 5620484,00 грн., за 2016 рік на 3260165,00 грн. і за 2017 рік на 4413595,00 грн. та занижено оподатковуваний дохід за 2015 рік на 5620484,00 грн., за 2016 рік на 3260165,00 грн. та за 2017 рік на 4413595,00 грн.;

- підпункту 2 пункту 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме позивачем було занижено суму доходу, на який нараховується єдиний соціальний внесок за перевіряємий період з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску та мінімального страхового внеску за 2015 рік на 259352,00 грн., за 2016 рік на 427038,00 грн. і за 2017 рік на 498750,00 грн. та внаслідок чого платником було занижено суму єдиного соціального внеску за 2015 на 89995,12 грн., за 2016 рік на 93948,36 грн. та за 2017 рік в розмірі 109725,00 грн.;

- статті 44, підпункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, абзацу 6 пункту 6 статті 128 Господарського кодексу України та пункту 1 Порядку ведення Книги обліку доходів та витрат, що ведуть суб`єкти підприємницької діяльності, крім осіб, які обрали спрощену систему і які ведуть незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481, позивачем на перевірку не надана книга обліку доходів та витрат;

- пункту 167.1 статті 167, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, пункту 171.1 статті 171, пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, а саме: позивачем не нараховано та несплачено податок на доходи фізичних осіб з найманих працівників за 2015-2017 роки в розмірі 103277,83 грн.;

- пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: позивачем було занижено базу нарахування єдиного внеску від доходів, виплачених роботодавцем - фізичною особою-підприємцем, яка в діяльності використовує працю інших осіб за 2015- 2017 роки на 645141,00 грн.;

- абзацу першого підпункту 1 пункту 1 статті 7 розділу III, пункту 5 статті 8 розділу III та пункту 7 статті 8 розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: занижено суму єдиного внеску за 2015-2017 роки на 220636,34 грн.;

- підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України, а саме: встановлено заниження позивачем суми військового збору з доходу від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету за 2015 рік на 84307,26 грн., за 2016 рік на 48902,48 грн., за 2017 рік на 66203,93 грн. та військового збору з доходів, виплачених найманим працівникам, що підлягає сплаті до бюджету за результатами 2015-2017 років на 9677,16 грн.;

- абзацу «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, а саме: позивачем не було подано податкові розрахунки суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку за 2015 рік, 2-4 квартали 2016 року та 1-4 квартали 2017 року;

- пункту 3.1 розділу 3 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, а саме: не подано звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів за січень-грудень 2015 року, лютий 2016 року та квітень-грудень 2016 року, січень-грудень 2017 року;

- пункту 4 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: позивачем не подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік та 2017 рік.;

- пункту 187.1 статті 187, пункту 200.1 та пункту 200.2 статті 200 Податкового кодексу України та в результаті невірного перенесення до рядка 21.2 декларації за січень 2015 року залишку від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24) декларації за грудень 2014 року за результатами перевірки згідно акту від 20.05.2015 №229/17- позивачем занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплачується до державного бюджету за травень 2016 року на 5829 грн., за квітень 2017 року на 3651 грн., за жовтень 2017 року на 45271 грн. та за листопад 2017 року на 48726 грн.;

- пункту 187.1 статті 187, пункту 200.1, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України та в результаті невірного перенесення до рядка 21.2 декларації за січень 2015 року залишку від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24) декларації за грудень 2014 року за результатами перевірки згідно акту від 20.05.2015 року №229/17- позивачем завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 4646 грн. за лютий 2015 року, 4646 грн. за березень 2015 року, 4646 грн. за квітень 2015 року, 4646 грн. за травень 2015 року, 4646 грн. за червень 2015 року, 4646 грн. за липень 2015 року, 4646 грн. за серпень 2015 року, 4646 грн. за вересень 2015 року, 4996 грн. за жовтень 2015 року, 4996 грн. за листопад 2015 року, 4996 грн. за грудень 2015 року, 4996 грн. за січень 2016 року, 4996 грн. за лютий 2016 року, 4996 грн. за березень 2016 року, 5829 грн. за квітень 2016 року, 2578 грн. за листопад 2016 року, 2578 грн. за грудень 2016 року, 2578 грн. за січень 2017 року, 2578 грн. за лютий 2017 року, 3651 грн. за березень 2017 року, 790 грн. за червень 2017 року, 170 грн. за липень 2017 року, 4887 грн. за серпень 2017 року, 4887 грн. за вересень 2017 року, 2143 грн. за жовтень 2017 року, 53973 грн. за листопад 2017 року;

- пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, а саме: позивач порушив терміни реєстрації виданих податкових накладних по податку на додану вартість на суму штрафних санкцій 44499,60 грн. та не зареєстрував податкові накладні з податку на додану вартість на загальну суму ПДВ 14195,95 грн. за грудень 2017 року.

На підставі вказаних висновків відповідачем було прийнято:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.09.2018 № 9 на загальну суму 220636,34 грн. (заборгованість зі сплати єдиного внеску) (а.с.56 Том 1);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.09.2018 № 9 на загальну суму 293668,48 грн. (заборгованість зі сплати єдиного внеску) (а.с.57 Том 1);

- рішення від 10.09.2018 № 9 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача, за наслідками донарахування 293668,48 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, застосовано штрафні санкції у сумі 56760,71 грн. (а.с.58 Том 1);

- рішення від 10.09.2018 № 9 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача, за наслідками донарахування 220636,34 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, застосовано штрафні санкції у сумі 110318,17 грн. (а.с.59 Том 1).

Не погодившись з вказаним рішеннями, позивач їх оскаржив у адміністративному порядку, за результатами розгляду скарги позивача, Державною фіскальною службою України було прийнято рішення від 08.11.2018 № 17441/Ф/99-99-11-02-02-25, яким вимоги ГУ ДФС у Чернігівській області про сплату боргу (недоїмки) від 10.09.2018 №№ 9, 9 та рішення ГУ ДФС у Чернігівській області від 10.09.2018 №№ 9, 9 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску залишені без змін, а скарга позивача в частині оскарження вищезазначених виконавчих документів - без задоволення (а.с.73-75 Том 1).

Не погоджуючись з вимогами про сплату боргу та рішеннями відповідача про застосування штрафних санкцій та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 у справі №620/686/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2019, досліджувались обставини, викладені у акті планової виїзної перевірки від 10.07.2018 №468/13/, а у даній справі позивач просить визнати протиправними та скасувати оскаржувані вимоги і рішення, прийняті на підставі того ж акта планової виїзної перевірки від 10.07.2018 №468/13/, то встановлені у вищевказаних рішеннях суду у справі №620/686/19 обставини мають преюдиційне значення у даній справі, тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

За правилами пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) (далі - Кодекс або ПК України або повністю назва), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

У силу вимог п.п. 75.1.2 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Відтак, податковий орган наділений правом проводити перевірки, одним із різновидів яких є документальні позапланові перевірки.

Відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При цьому, такі первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені у частинах першій та другій ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відображати повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

З матеріалів справи вбачається, що за наслідками перевірки згідно висновків Акту від 10.07.2018 №468/13/, контролюючим органом було встановлено порушення позивачем, зокрема, законодавства зі сплати єдиного внеску.

Так, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (надалі - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Частиною одинадцятою статті 9 Закону № 2464-VI визначено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

У силу вимог частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум (до 01.01.2015), та штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум після 01.01.2015; за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску до 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми, а після 01 січня 2015 року - 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 25 Закону №2464-VI про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

При цьому, порядок нарахування та сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску органами доходів і зборів, а також форми рішень про нарахування пені та застосування штрафів встановлені (затверджені) наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що зареєстрований Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 та набрав чинності з 29.05.2015 (далі - Інструкція).

Відповідно до пунктів 1 та 2 Розділу ІІІ вказаної Інструкції страхувальники, крім зазначених у пунктах 5, 6 цього розділу, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з ФО - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у частині подання Звіту за таких осіб зобов`язані формувати та подавати до органів доходів і зборів Звіт протягом 20 календарних днів, що настають за останнім днем звітного періоду. Звітним періодом є календарний місяць. Фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік.

Тобто, на законодавчому рівні встановлено обов`язок щодо подання звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за найманих працівників.

У відповідності до п. 1 і 2 розд. VI, п. 1, пп. 2 п. 2 розд. VIІ Інструкції до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Так, у випадку виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Згідно частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Таким чином, у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених законодавством.

Як свідчать матеріали справи, за наслідками проведення перевірки згідно висновків Акту від 10.07.2018 №468/13/, контролюючим органом було винесено:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.09.2018 № 9 на загальну суму 220636,34 грн. (заборгованість зі сплати єдиного внеску) (а.с.56 Том 1);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.09.2018 № 9 на загальну суму 293668,48 грн. (заборгованість зі сплати єдиного внеску) (а.с.57 Том 1);

- рішення від 10.09.2018 № 9 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача, за наслідками донарахування 293668,48 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, застосовано штрафні санкції у сумі 56760,71 грн. (а.с.58 Том 1);

- рішення від 10.09.2018 № 9 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача, за наслідками донарахування 220636,34 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, застосовано штрафні санкції у сумі 110318,17 грн. (а.с.59 Том 1).

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 у справі №620/686/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2019, у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування: рішення від 10.09.2018 №9 про застосування штрафних санкцій за неподання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на суму 340,00 грн.; рішення від 10.09.2018 №9 про застосування штрафних санкцій за неподання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на суму 5780,00 грн.; податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 № 9 з податку на доходи фізичних осіб з найманих працівників на суму 177672,37 грн.; податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 №9 з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на суму 3132493,65 грн.; податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 №9 з військового збору найманих працівників на суму 16616,17 грн.; податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 №9 військового збору на суму 249267,09 грн.; податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 №9 - адміністративний штраф за не ведення книги обліку доходів і витрат на суму 510,00 грн.; податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 №9 за неподання відомостей утриманих податків з/п на суму 510,00 грн.; податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 №9 за порушення термінів реєстрації податкових накладних за грудень 2017 року на суму 44499,60 грн.; податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 №9 за порушення термінів реєстрації податкових накладних на суму 7097,98 грн.; податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 №9 щодо збільшення грошового зобов`язання та штрафні санкції з ПДВ на суму 129346,25 грн.; податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 №9 щодо завищення від`ємного значення з ПДВ на суму 53973,00 грн - відмовлено (а.с.1-16 Том 2).

Приймаючи вказані рішення, суди у справі №620/686/19 виходили з того, що позивачем не було подано звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів за січень-грудень 2015 року, лютий 2016 року та квітень-грудень 2016 року, січень-грудень 2017 року та звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік та 2017 рік, що свідчить про обґрунтованість рішень № 9 та № 9.

Крім того, оскільки на підтвердження того факту, що наймані працівники фактично не виконували трудові функції, їм не нараховувались будь-які виплати, а тому була відсутня підстава для нарахування податку на доходи фізичних осіб при виплаті доходів громадян та військового збору, позивачем не було надано жодного доказу, зокрема, табелів обліку робочого часу.

Також, ФОП ОСОБА_1 не було подано податкові розрахунки суми доходу, нарахованого на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку за 1-4 квартали 2015 року, за 2-4 квартали 2016 року та за 1-4 квартали 2017 року, що свідчить про правомірність рішення № 9 та податкового повідомлення-рішення № 9.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, враховуючи наявність рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 у справі №620/686/19, яке набрало законної сили згідно постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2019, в яких було встановлено згідно висновків Акту від 10.07.2018 №468/13/265481707 факт неподання ФОП ОСОБА_1 звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та про суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів за січень-грудень 2015 року, лютий 2016 року та квітень-грудень 2016 року, січень-грудень 2017 року та звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік та 2017 рік, при цьому у даній справі предметом розгляду були вимоги про сплату заборгованості зі сплати єдиного внеску та рішення про сплату штрафних санкцій за несвоєчасну нарахування єдиного внеску, винесені також за наслідками проведення перевірки згідно Акту від 10.07.2018 №468/13/, тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Посилання апелянта на те, що у справі №620/686/19 та у даній справі є різні відповідачі, зокрема Головне управління ДФС у Чернігівській області та Головне управління ДПС у Чернігівській області, колегія суддів не приймає до уваги, так як Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» реорганізовано Головне управління ДФС у Чернігівській області шляхом його приєднання до Головного управління ДПС у Чернігівській області.

При цьому, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України «Питання Державної податкової служби» від 21 серпня 2019 року № 682-р Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Твердження апелянта про не дослідження судом першої інстанції пояснень, наданих бухгалтером ОСОБА_2 , які повністю спростовують наявність порушень, встановлених у Акті перевірки від 10.07.2018 №468/13/, колегія суддів оцінює критично, так як в суді першої інстанції 04.03.2019 вказана особа була допитана в якості свідка та остання пояснила, що під час проведення перевірки перевіряючим були надані всі первинні документи, які вони вимагали, а саме: виписки банку, Книги обліку доходів і витрат, договори з контрагентами, трудові договори з найманими працівниками за весь період діяльності ФОП ОСОБА_1 .

У той же час, вказана особа надала аналогічні свідчення і у справі №620/686/19, втім такі покази свідка не було взято до уваги, оскільки суду не було надано доказів надання первинних документів для проведення перевірки, зокрема, шляхом письмової відповіді на листи щодо надання підтверджуючих первинних документів.

При цьому, під час розгляду справи №620/686/19 судами також було встановлено, що згідно показів свідка ОСОБА_2 за результатами розгляду заперечень позивача на Акт перевірки була призначена повторна перевірка в серпні 2018 року Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , однак вона не відбулась у зв`язку з відсутністю такої особи за місцем проведення перевірки.

З огляду на вказане, обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 78 КАС України).

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук