Справа № 620/1308/20
Суддя: Тихоненко О.М.
Дата ухвалення: 2020-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2020 року м. Чернігів Справа № 620/1308/20

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Тихоненко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державна служба України з надзвичайних ситуацій про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області (надалі також УПСЗН Ніжинської міської ради Чернігівської області, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державна служба України з надзвичайних ситуацій (надалі також третя особа) про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни та зобов`язання відповідача встановити позивачу, ІНФОРМАЦІЯ_1 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1986 року (категорія 1), особою з інвалідністю 2 групи та згідно довідки серії МСЕ-ЧНВ № 124496 захворювання позивача, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. З метою отримання статусу інваліда війни та відповідного посвідчення, позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою, однак листом від 25.10.2019 № 01-16/07/5435 в задоволенні вимог позивачу відмовлено, в зв`язку з ненаданням останнім документів, які б підтверджували залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони. Вказує, що факт залучення громадян до складу формувань цивільної оборони не потрібно встановлювати, оскільки відповідно до норм законодавства, що діяло на момент аварії на Чорнобильській АЕС на всіх без виключення підприємствах, установах та організаціях до складу Цивільної оборони в обов`язковому порядку зараховувалося все працездатне населення, що є достатньою підставою для висновку про участь позивача в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формування Цивільної оборони.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду надано термін для подачі до суду відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень. Третій особі надано строк для подання пояснень щодо позову та відповіді на відзив в разі її подання позивачем.

Представником відповідача, в межах встановленого судом строку, подано відзив на позов, в якому УСЗН Ніжинської міської ради Чернігівської області просить відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки для набуття статусу інваліда війни, крім факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, необхідно виконати умову щодо прийняття такою особою участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони. З копії довідки МСЕ-ЧНВ № 124496 від 05.04.1999, виданої позивачу слідує, що він визнаний особою з інвалідністю другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що суперечить підставі встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, а тому відповідачем правомірно відмовлено позивачу у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та, відповідно, видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, як наслідок позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що останнім документально доведено дві складові умови, викладені у п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме: позивач будучи залученим до складу формувань Цивільної оборони став особою з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Також зазначив, що аргументи відповідача наведені у відзиві є необґрунтованими, довільними, юридично не спроможними.

Представником третьої особи подано пояснення, в яких останній зазначає, що на позивача поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Водночас, для набуття статусу інваліда війни, з підстав, встановлених п.9 ч. 2 статті 7 Закону від 22.10.1993 № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зазначений Закон містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони. Надані позивачем докази не містять інформації про залучення його до ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони, тобто за відсутності фактичних доказів участі позивача у складі формувань Цивільної оборони у нього відсутні правові підстави для встановлення статусу інваліда війни.

Позивачем подана відповідь на пояснення третьої особи, в якій зазначено, що дані пояснення є суперечливими, протирічать фактичним обставинам та тим фактам, які не оспорювалися ДСНС раніше, тому позивач просить залишити пояснення поза увагою при розгляді справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 19.03.2019 позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 1) та особою з інвалідністю 2 групи (а.с.5).

Згідно експертного висновку Київської регіональної міжвідомчої ради, захворювання позивача пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.6).

Відповідно до довідки серії МСЕ-ЧНВ № 124496 від 05.04.1999, позивач є особою з інвалідністю 2 групи (захворювання пов`язане з роботами по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС) (а.с.7).

Як слідує з довідок Відкритого акціонерного товариства Ніжинське автотранспортне підприємство 17455 № 25 від 19.02.1998, № 91 від 15.08.2012, № 90 від 15.08.2012, маршрутних листів та посвідчення про відрядження позивач, працюючи слюсарем по ремонту автомобілей в період з 02.05.1986 по 06.05.1986 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.10-20, 24).

Також факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підтверджується списком Ніжинського автотранспортного підприємства 17455 (а.с.26-28).

Згідно листа Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 21.10.2019 № 03-15005/162 про надання інформації щодо формувань цивільної оборони, особи, направлені на виконання робіт з ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків, могли залучатися для їх виконання у складі формувань. Прийняття такого рішення належало до повноважень відповідних начальників цивільної оборони. Також зазначено, що ДСНС не володіє архівними документами, що стосуються створення формувань цивільної оборони об`єктивного рівня та їх залучення для виконання робіт з ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків (а.с.30-31).

Як слідує з матеріалів справи позивач звернувся до відповідача з заявою щодо встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення, однак листом від 25.10.2019 № 01-16/07/5435 УПСЗН Ніжинської міської ради Чернігівської області відмовлено позивачу у встановленні статусу та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни згідно з Законом, оскільки причина інвалідності зазначена в довідці МСЕК не належить до переліку причин інвалідності, зазначених в Законі, за якими може бути встановлено статус та видано посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни. Відповідач вважає, що пакет документів наданий позивачем підтверджує правовий статус останнього, як особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.25).

Згідно листа ВАТ «Ніжинське автомобільно-транспортне підприємство 17455» від 20.03.2020 № 20-03/20 в період з 1986 по 1991 роки на базі Ніжинського АТП-17455 (колишнє АТП-2400) відбувалось формування загонів цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.29).

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Закон України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 7 Закону передбачено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Тобто, не всі особи, які виконували роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підпадають під дію наведеної норми Закону.

Статус інвалідів війни розповсюджено на осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, на підставі Закону України «Про внесення змін до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

З пояснювальної записки до проекту цього Закону слідує, що до категорії осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, законодавець запропонував відносити вузьку категорію осіб (1300 чоловік), які з перших днів аварії разом з військовослужбовцями виконували роботи у 30-тикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення у складі мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню.

Частиною першою статті 10 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 № 1111 та Положенням про невоєнізовані формування Цивільної оборони СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.1975 № 90 було передбачено, що формування Цивільної оборони, у тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Суд вважає за необхідне зазначити, що участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами, якими є розпорядчі документи по підприємству про залучення конкретної особи до дій у складі формувань Цивільної оборони.

Підставою для встановлення статусу інваліда війни є посвідчення громадянина, що постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи з вкладкою учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, довідка МСЕК та довідка, що підтверджує залучення особи, яка стала інвалідом внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, до складу формування Цивільної оборони, виданої органами Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи.

В наданих позивачем доказах не міститься інформація про розпорядчий документ (наказ чи розпорядження) щодо залучення позивача до формувань Цивільної оборони та відсутні відомості про роботу, яку він виконував під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.

Документи, які надав позивач, належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах. Утім, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надав. Ця обставина є істотною, позаяк, в протилежному випадку статус інваліда війни (на підставі пункту 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ) поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (підпункт 1 частини першої статті 9 Закону № 796-ХІІ).

Суд не виключає можливості існування формування Цивільної оборони в АТП-17455, однак це не свідчить про участь позивача у ньому.

В межах спірних правовідносин має бути підтверджена належними та допустимими доказами участь саме позивача у ліквідації наслідків аварії у складі формувань Цивільної оборони.

З огляду на відсутність доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону, немає.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, зокрема у постанові від 27.02.2018 по справі № 368/1579/14, від 10.05.2018 по справі № 279/12162/15-а, від 07.06.2018 по справі № 377/797/17, від 10.10.2019 по справі № 278/1320/17, від 13.11.2019 по справі № 674/364/17.

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, відповідачем правомірно відмовлено позивачу у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення, оскільки останнім документально не підтверджено факт залучення до роботи у складі формувань Цивільної оборони до виконання робіт по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 168, 241, 243, 244-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державна служба України з надзвичайних ситуацій про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області (вул. Гоголя, 6, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600, ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державна служба України з надзвичайних ситуацій (вул. О. Гончара, 55а, м. Київ, 01601, ).

Повний текст рішення суду складено 16.06.2020.

Суддя О.М. Тихоненко