Справа № 640/4647/20
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2020-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2020 року м. Київ № 640/4647/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича

фірма «Реле»

до Головного управління ДПС у Херсонській області Автономній

Республіці Крим та м. Севастополя

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Реле» (далі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області Автономній Республіці Крим та м. Севастополя (далі по тексту - відповідач) в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (; місцезнаходження: 73026, м. Херсон, просп. Ушакова, буд. 75) щодо не поновлення показників стану розрахунків Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «РЕЛЕ» (; місцезнаходження: 03127, м. Київ, проспект Голосіївський, будинок 132) з державним бюджетом з плати за землю та екологічного податку на території ВЕЗ «Крим» у вигляді відсутності податкового боргу/заборгованості - тобто на рівні «+0 грн»;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (; місцезнаходження: 73026, м. Херсон, просп. Ушакова, буд. 75) поновити показники стану розрахунків Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «РЕЛЕ» (; місцезнаходження: 03127, м. Київ, проспект Голосіївський, будинок 132) з державним бюджетом по орендній платі за землю та по надходженню від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення (екологічний податок) у вигляді відсутності податкового боргу/заборгованості - тобто на рівні «+0 грн».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нарахування та облік заборгованості по орендній платі за землю на території ВЕЗ «Крим» та екологічного податку за позивачем є незаконним.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачем подано відзив на позов, відповідно до якого відповідач зазначає, що норми Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України», вказані в позовній заяві, не можуть бути застосовані до позивача, адже, з матеріалів справи вбачається та підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру. Позивач не змінював свою податкову адресу (місце знаходження) з території АРК Крим та м. Севастополя на іншу територію України. Таким чином, позивач є резидентом та повинен сплачувати самостійно визначені зобов`язання згідно поданої ним податкової звітності.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що згідно зворотного боку ІКП за позивачем, станом на 24 березня 2020 року, обліковуються несплачені податкові зобов`язання (ВЕЗ Крим, м. Севастополь), зокрема:

- по орендній платі з юридичних осіб у загальній сумі 741468,02 грн, які виникли за нарахуваннями, визначеними податковою декларацією з плати за землю (орендна плата) на 2014 рік від 21 лютого 2014 року № ;

- по екологічному податку в сумі 473,54 грн, які виникли за нарахуваннями, визначеними податковою декларацією з екологічного податку за І квартал 2014 року від 08 травня 2014 року № .

08 листопада 2019 року позивач направив відповідачу лист з вимогою поновити показники стану розрахунків Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «РЕЛЕ» () з державним бюджетом по орендній платі за землю та по надходженню від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення (екологічний податок) у вигляді відсутності податкового боргу/заборгованості - тобто на рівні «+0 грн».

30 грудня 2019 року позивач отримав відповідь від відповідача, згідно до якої податковий орган зазначає, що на даний час відсутні нормативно-правові акти, які визначають порядок виконання положень чинного законодавства, які б дозволяли поновити показники стану розрахунків позивачу з державним бюджетом по зазначених податках у вигляді відсутності податкового боргу/заборгованості - тобто на рівні «+0 грн.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України, яким, зокрема, встановлено вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Суд зауважує, що нормативно-правові та інші акти застосовуються у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

За правилами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

У відповідності з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Отже невиконання платником податку обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.

Разом з тим, Законом України від 12 серпня 2014 року №1636-VII «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» (далі також - Закон №1636), положення якого набрали чинності 27.09.2014 року, підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнено пунктом 26 такого змісту: «На період дії Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» цей Кодекс застосовується з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України».

Пунктом 1 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15.04.2014 року №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі також - Закон №1207-VII), який набрав чинності з 27 квітня 2014 року, установлено, що цей Закон втрачає чинність з моменту повернення тимчасово окупованої території під загальну юрисдикцію України за умови попереднього і повного відшкодування збитків, нанесених внаслідок такої тимчасової окупації, у тому числі моральних збитків примусово переміщених осіб, або з дня прийняття Верховною Радою України рішення про визнання цього Закону таким, що втратив чинність.

За змістом частини другої статті 2 Закону №1207-VII датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

У відповідності до положень підпункту 12 пункту 12.3 статті 12 Закону №1636 під час тимчасової окупації справляння податків і зборів, єдиного соціального внеску та застосування реєстраторів розрахункових операцій відносно території ВЕЗ «Крим» діють з урахуванням того, що зупиняється застосування до платників податків із місцезнаходженням на території ВЕЗ «Крим» норм статей 59, 60, 87 - 101, 124, 126 і 129 ПК України.

При цьому, пунктом 15.1 статті 15 Закону №1636 визначено, що будь-якій юридичній особі - резиденту України, яка змінює (змінила) своє місцезнаходження з тимчасово окупованої території на іншу територію України списується податковий борг, суми розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань за будь-якими податками (зборами, обов`язковими платежами), що виникли з моменту тимчасової окупації.

08 листопада 2019 року позивач направив відповідачу лист з вимогою поновити показники стану розрахунків Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Реле» () з державним бюджетом по орендній платі за землю та по надходженню від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення (екологічний податок) у вигляді відсутності податкового боргу/заборгованості - тобто на рівні «+0 грн».

У листі Головного управління ДПС у Херсонській області Автономній Республіці Крим та м. Севастополя від 25 листопада 2019 року № 2231/10/21-22-04-04-08 зазначено наступне:

«По підприємству ТОВ «НВФ «РЕЛЕ» () станом на 25 листопада 2019 року обліковуються несплачені податкові зобов`язання по Головному управлінню ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (м. Севастополь) по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності у сумі 741468,02 грн., по екологічному податку (код бюджетної класифікації 19010101) у сумі 473,54 грн. та рентній платі за спеціальне використання води (код бюджетної класифікації 13020100)- 1453, 65 гривень.

При цьому згідно з нормами статті 5 та пункту 12.3 статті 12 Закону України від 12.08.2014 року №1636-УІІ «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» (далі Закон № 1636), на території ВЕЗ "Крим" не справляються загальнодержавні податки і збори, визначені статтею 9 Податкового кодексу України, не справляються з доходів, отриманих юридичними особами (їх відокремленими підрозділами) та фізичними особами на тимчасово окупованій території, операцій та/або з інших об`єктів оподаткування (в тому числі об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням) на тимчасово окупованій території.

Відповідно до пункту 12.8 статті 12 Закону №1636, під час режиму тимчасової окупації валютний та платіжний режими діють з урахуванням того, що система електронних платежів Національного банку України та внутрішньодержавну платіжні системи, платіжними організаціями яких є резиденти України, не застосовуються на тимчасово окупованій території України.

На даний час відсутні нормативно-правові акти, які визначають порядок виконання вищевказаних положень».

З урахуванням наведеного та враховуючи, що грошове зобов`язання позивача у сумі 741 468,02 грн по орендній платі та 473,54 грн по надходженню від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення виникли після тимчасової окупації, дату якого визначено 20 лютого 2014 року, суд приходить до висновку про наявність права у позивача на списання податкового боргу.

Відносно доводів відповідачів щодо відсутності порядку списання заборгованості, суд зазначає наступне.

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

При цьому, невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може впливати на порушення прав осіб, які наділені такими правами.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини щодо відповідальності держави щодо виконання власних повноважень.

Зокрема, згідно з пунктами 70, 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE (Рисовський проти України) заява № 29979/04, у якому проаналізовано поняття "належне урядування".

Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 53, та "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), п. 38).

З урахуванням наведеного суд приймає до уваги позицію позивача щодо порушення його права на списання податкового боргу.

Разом з тим, суд зазначає наступне.

Статтею 19-1 Податкового кодексу України визначені функції контролюючих органів. Так, контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема забезпечують ведення обліку податків, зборів, платежів (підпункт 19-1.1.10); здійснюють відстрочення, розстрочення та реструктуризацію грошових зобов`язань та/або податкового боргу, недоїмки із сплати єдиного внеску, а також списання безнадійного податкового боргу (підпункт 19-1.1.10).

При цьому, згідно із статтею 19-2 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, в частині забезпечення формування та реалізації податкової та митної політики виконує такі функції: здійснює координацію діяльності контролюючих органів; затверджує нормативно-правові акти з питань, що належать до компетенції контролюючих органів; прогнозує, аналізує надходження податків, зборів, платежів, визначених Податковим та Митним кодексами України, Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", джерела податкових надходжень, вивчає вплив макроекономічних показників, законодавства, угод про вступ до міжнародних організацій, інших міжнародних договорів України на надходження податків, зборів, платежів, надає пропозиції щодо збільшення їх обсягу та зменшення втрат бюджету; узагальнює практику застосування законодавства з питань оподаткування, законодавства з питань сплати єдиного внеску, розробляє проекти нормативно-правових актів; видає узагальнюючі податкові консультації відповідно до цього Кодексу; виконує інші функції, передбачені законом.

Таким чином, списання податкового боргу не належить до повноважень Державної фіскальної служби України та віднесено до компетенції контролюючих органів.

З урахуванням наведеного та з огляду на встановлені у суді обставини щодо наявності права у позивача на списання податкового боргу, суд приходить до висновку про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі саме щодо не списання податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Реле» зі сплати орендної плати за землю у розмірі 741 468,02 грн та по надходженню від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення у розмірі 473,54 та про наявність правових підстав для зобов`язання Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі списати заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Реле».

За таких обставин, позов визнається таким, що підлягає задоволенню частково у вищезазначеній редакції виходячи за межі позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи за межі заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Реле» - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі щодо не списання податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Реле» зі сплати орендної плати за землю у розмірі 741 468,02 грн та по надходженню від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення у розмірі 473,54 грн.

3. Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі списати заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Реле» зі сплати орендної плати за землю у розмірі 741 468,02 грн та по надходженню від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення у розмірі 473,54 грн.

4. В решті вимог вимог.

5. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Реле» (03127, м. Київ, пр-т Голосіївський, буд. 132, ) судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73026, м. Херсон, пр-кт Ушакова, 75, ).

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова