Справа № 380/1007/20
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/1007/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
Головуючого-судді Сакалоша В.М.,
секретаря судового засідання Гулкевича В.О.,
представника позивача Піти Я.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною і скасування постанови про накладення штрафу, -
в с т а н о в и в :
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області (далі ГУ Держпраці у Львівській області), в якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці у Львівській області від 09.12.2019 №ЛВ3985/1097/АВ/ФС.
Ухвалою від 04.02.2020 суд відкрив загальне позовне провадження в адміністративній справі.
Позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 обґрунтовує таким. Оскаржуваною постановою на ФОП ОСОБА_2 накладено штраф в розмірі 125910,00 грн. за порушення позивачем вимог ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України, постанови КМУ №413, а саме допуск працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого органу.
Позивач вважає, що дана постанова має бути скасована з огляд на наступне. Органом який склав постанову не було враховано той факт, що ОСОБА_3 не був найманим працівником позивача, а був особою яка виконувала роботи за договором цивільно-правового характеру. Акт інспекційного відвідування та припис було складено уповноваженими особами одночасно, що протиправно, на переконання позивача, позбавило його можливості внести свої належним чином підготовлені заперечення. Також , як зазначає позивач, інспектором праці не було взято до його пояснень, що ОСОБА_3 був у нього раніше працевлаштований за трудовим договором, однак він був кілька разів звільнений внаслідок неналежного виконання ним своїх обов`язків. Через що дану особу позивач не міг та не хотів працевлаштовувати, як найманого працівника, і єдиним можливим варіантом співпраці з ним був саме договір цивільно-правового характеру. Даний варіант співпраці цілком влаштовував і ОСОБА_3 про що свідчить підписання ним відповідного цивільно-правового договору.
Щодо фото з фіксацією порушення, яке було долучено відповідачем до акту та припису, позивач зазначає, що на ньому засвідчено не ОСОБА_3 , а його брата ОСОБА_4 який дійсно є найманим працівником у ФОП ОСОБА_2 , та виконував роботи щодо виготовлення бетонних кілець під час здійснення трудової функції.
Крім того ФОП ОСОБА_5 вказує, що з оскаржуваної постанови та акту інспекційного відвідування вбачається, що уповноважених працівників ГУ Держпраці у Львівській області цікавили тільки ті документи, які підтверджували працевлаштування осіб, які перебували у приміщенні позивача, та власне тільки трудові правовідносини таких осіб.
Також на підтвердження протиправності оскаржуваної постанови, позивач звертає увагу на те, що правопорушення, яке як вважає відповідач було вчинено ФОП ОСОБА_2 , вже було предметом розгляду у справі про притягнення до адміністративної відповідальності. Дана справа розглянута Пустомитівським районним судом Львівської області. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ФОП ОСОБА_2 , до адміністративної відповідальності за ч. З ст. 41 КУпАП було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Отже, враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що належним способом захисту його прав у даній справі є визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови.
Таким чином, згідно із вимогами КЗпП України, робота з випробуванням є формою трудових відносин, а відтак допуск ОСОБА_3 до роботи є порушенням КЗпП України.
Відповідач звертає увагу суду, що в ході здійснення заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, цивільно-правовий договір, на який посилається позивач, інспекторам праці не надавався. Вищенаведене дає, на переконання відповідача, вважати, що такі документи були складені вже після завершення інспекційного відвідування, та з метою уникнення відповідальності за порушення законодавства про працю.
Ухвалою від 21.05.2020 суд перейшов до розгляду справи по суті позовних вимог.
В судовому засіданні по розгляду справи по суті представник позивача заявлені вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.
Відповідач надав суду клопотання про відкладення розгляду справи.
Вирішуючи питання про продовження розгляду справи за вказаних обставин суд виходив з наступного. Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Враховуючи передбачені КАС України строки розгляду адміністративних справ, беручи до уваги приписи ст.119 КАС України, дослідивши обсяг наявних у справі доказів, суд прийшов до висновку що розгляд справи можна продовжити за наявними матеріалами.
Всебічно та повно дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивача, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
На підставі наказу та направлення від 15.10.2019 №1999-П інспектором праці ОСОБА_6 у період з 16.10.2019 по 17.10.2019 було проведено інспекційне відвідування у ФОП ОСОБА_2 на предмет додержання вимог законодавства про працю в частині виявлення неоформлених трудових відносин.
За наслідками перевірки, 17.10.2019 інспектором праці складено Акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №ЛВ3985/1097/АВ.
Як вбачається вищезазначеного Акта перевірки в ході інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_2 , який здійснює підприємницьку діяльність за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Чишки в приміщенні бетонного цеху, встановлено, що ОСОБА_3 виконував роботи з виготовлення бетонних кілець. У своєму поясненні ОСОБА_3 повідомив що працює різноробочим у ФОП ОСОБА_2 з 15.10.2019 з випробувальним терміном (пояснення до акту перевірки №ЛВ3985/1097/АВ).
Однак в ході проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 не надано жодних документів (наказів про прийняття на роботу, трудових договорів, повідомлення про прийняття на роботу та ін.), щодо працевлаштування ОСОБА_3 , ведення яких передбачено законодавством про працю при використанні найманої праці. ФОП ОСОБА_2 допущено до роботи працівника: ОСОБА_3 без укладення трудового договору, оформлення наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення та формування, реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Крім того інспектором праці 17.10.2019 винесено Припис про усунення виявлених порушень №ЛВ3985/1097/АВ/П. А 29.10.2019 складено Акт про відмові від підпису №ЛВ3985/1097/АВ/ВП.
09.12.2019 начальником ГУ Держпраці у Львівській області винесено Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ3985/1097/АВ/ФС, відповідно до якої на ФОП ОСОБА_2 накладено штраф за порушення вимог ч. 1 та ч. 3 ст. 24 КЗпП України, Постанови КМУ №413 в розмірі 125190,00 грн.
Означену Постанову ФОП ОСОБА_2 вважає протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір суд керувався таким.
Відповідно до статті 1 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності державний нагляд (контроль) діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Згідно з пунктами 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Пунктом 1 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України 27.03.2015 № 340 визначено, що Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області (далі - Управління Держпраці) є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується. Серед основних завданнями Управління Держпраці, визначених в 3 Положення, зокрема, є: - реалізація державної політики у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб; - здійснення державного регулювання і контролю у сфері діяльності, пов`язаної з об`єктами підвищеної небезпеки.
Відповідно до частини 1 статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Частиною 2 вказаної статті передбачено, що центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.
Процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці, застосування статті 259 Кодексу законів про працю України встановлено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 (далі - Порядок № 295).
Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема за інформацією ДПС та її територіальних органів про невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності. Саме на підставі вищевказаної інформації було проведене інспекційне відвідування у ФОП ОСОБА_2 .
Згідно з нормами пункту 27 Порядку №295 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.
Як вже встановлено судом оскаржуваною Постановою, винесеною за наслідками проведення державного контролю та складеного на її підставі Акта, було накладено на ФОП ОСОБА_2 штраф. на основі висновку про допущення порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України а саме допущення працівника ( ОСОБА_3 ) до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.
Частиною першою статті 3 Кодексу законів про працю України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Слід зазначити, що право особи на вільну працю може бути реалізоване кількома шляхами. Перш за все, це трудові відносини між роботодавцем і працівником. Також чинне законодавство України дозволяє реалізувати право особи вільно обирати собі працю, зокрема, шляхом укладання цивільно-правових угод у передбаченому законом порядку.
Визначення трудового договору міститься у статті 21 Кодексу законів про працю України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Статтею 24 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
За приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
За змістом статті 265 Кодексу законів про працю України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Частиною четвертою статті 265 Кодексу законів про працю України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що виконання робіт, надання послуг особою може здійснюватися як на підставі трудового договору так і на підставі цивільно-правових договорів. При цьому, суд зазначає, що основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
З Акта інспекційного відвідування вбачається, що під час інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 яке здійснювалося інспектором праці було виявлено що особа ОСОБА_3 виконував роботи з виготовлення бетонних кілець. На доказ чого долучено до Акта перевірки фотофіксацію.
Проте, суд зазначає, що відповідно до матеріалів перевірки, інспектор констатує факт ненадання ФОП ОСОБА_2 жодних документів (наказів про прийняття на роботу, трудових договорів, повідомлення про прийняття на роботу та ін.) щодо саме працевлаштування ОСОБА_3 .
Однак, суд бере до уваги, що згідно доказів долучених до матеріалів, а саме копії трудової книжки НОМЕР_1 , вбачається що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 у різні періоди до травня 2019 року, натомість після цього між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено цивільно-правову угоду від 15.10.2019.
На підтвердження виконання ОСОБА_3 умов вищевказаної угоди, позивачем долучено до матеріалів справи акти надання послуг від 15.11.2019 та від 16.12.2019, відповідно до яких ОСОБА_3 здійснював роботи з налагодження обладнання замовника (стрічкового верстату для розпилювання колоди) для подальшого використання такого замовником у підприємницькій діяльності, а не роботи з виготовлення бетонних кілець.
Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи копії видаткових касових ордерів від 15.11.2019 на суму 3703, 00 грн. та від 16.12.2019 на суму3381,00 грн. за цивільно-правовою угодою від 15.10.2019, що на переконання суду спростовує твердження відповідача проте що така укладена з метою уникнення відповідальності.
Слід зазначити, що вказаною угодою обумовлено виконання індивідуально визначеної роботи виконавцем та отримання матеріального результату, без фіксації конкретного графіку роботи з погодинною організацією праці, обліком робочого часу та необхідністю дотримання виконавцем певного трудового розпорядку.
При цьому, така робота має тимчасовий характер, а саме підлягає виконанню в період з 15.10.2019 по 31.12.2019, оплата повинна була проводилась саме по факту виконання робіт визначених в Акті, а не за сам процес виконання трудових обов`язків протягом трудового дня.
Такі обставини не можуть свідчити про наявність між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 трудових відносин, ознаками яких є систематичність та тривалий характер виконання трудової функції.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що правовою підставою для висновку про порушення ФОП ОСОБА_2 частини третьої статті 24 КЗпП України мало бути встановлення факту фактичного допуску працівника ОСОБА_3 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.
На підтвердження вказаного, відповідач покликається на фотофіксацію порушення долучену до Акта перевірки.
Щодо зазначеного, суд бере до уваги наступне. Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 16.01.2020 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 41 КУпАП - закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В рамках розгляду судової справи № 450/4129/19 Пустомитівським районним судом Львівської області під час вивчення матеріалів справи з`ясовано, що під час перевірки інспектором виявлено ОСОБА_4 (рідного брата ОСОБА_3 ). Фото, яке було долучено інспекторами до матеріалів адміністративного протоколу, не є належним та допустимим доказом, так як на ньому засвідчено не ОСОБА_3 , а його рідного брата ОСОБА_4 , який дійсно є найманим працівником у ФОП ОСОБА_2 (що зокрема підтверджується копією трудової книжки наявної в матеріалах справи НОМЕР_2 ) та виконував відповідні роботи під час здійснення трудових обов`язків. Також інспектором не з`ясовувалось на підставі чого ОСОБА_4 виконує роботу. Згідно представлених в суді доказів ОСОБА_3 виконував роботу на підставі цивільно-правової угоди від 15.10.2019 року та актів надання послуг за цивільно-правовою угодою, що підтверджується показами свідків ОСОБА_3 та Височанським ОСОБА_7 .
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
В процесі розгляду справи відповідачем не надано належних та достатніх доказів того, що оскаржувана постанова була винесений з додержанням вимоги законодавства, щодо повного та всебічного з`ясування та дослідження усіх наявних обставин, що стали причиною для застосування штрафу
З огляду на наведене, суд приходить до висновку про невідповідність оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень критеріям визначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Відповідно до вимог частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень вказаного Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1251,90 грн. підлягає стягненню на користь позивача з Головного управління Держпраці у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 90, 139, 243-247, 255, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці у Львівській області від 09.12.2019 №ЛВ3985/1097/АВ/ФС.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 19.06.2020.
Суддя В.М. Сакалош