Справа № 140/5745/20
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2020-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2020 року ЛуцькСправа № 140/5745/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Денисюка Р.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області (далі Фонд, Управління ВДФСС України у Волинській області, відповідач) про визнання бездіяльності протиправною щодо відмови у виплаті позивачу допомоги по вагітності та пологах та зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу допомогу по вагітності та пологах на підставі листка непрацездатності АДФ №086007 від 01.07.2019.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 21.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 30).

Вказаний позов мотивовано тим, що позивач згідно запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 0003448 від 10.12.2018, виписки з ЄДР, витята з реєстру платників єдиного податку зареєстрована як фізична особа-підприємець, перебуває на обліку в органі доходів і зборів як платник єдиного податку 2 групи та є платником єдиного соціального внеску.

У липні 2019 позивач звернулась до відповідача із заявою та доданими до неї документами про призначення допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами на підставі листка непрацездатності серії АЛФ № 086007 від 01.07.2019.

Листом від 29.08.2019 їй було відмовлено у призначені матеріального забезпечення на тій підставі, що нею на момент настання страхового випадку не сплачений соціальний внесок та вона не набула статусу застрахованої особи.

В січні 2020 вона повторно звернулась до відповідача із заявою про виплату матеріального забезпечення, однак їй було відмовлено на тих же підставах.

Позивач вважає, що відповідач протиправно всупереч вимогам Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року №1105- ХIV (далі -Закон України №1105-ХІV) та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон України №2464-VІ) відмовив у виплаті їй зазначеної допомоги. Позивач як фізична особа-підприємець, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування є застрахованою особою, має обов`язок зі сплати єдиного внеску, який сплачується щоквартально з терміном сплати до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок, а також обов`язок подачі звітності до контролюючого органу за звітний календарний рік і при настанні страхового випадку має право на виплату допомоги відповідного виду. З цих підстав просить позов задовольнити.

Відповідач у відзиві на позов, позовні вимоги заперечив та зазначив, що до Любомльського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області 16.08.2019 надійшла заява-розрахунок з інформацією про нараховані ОСОБА_1 суми матеріального забезпечення для проведення відповідного фінансування. У даній заяві зазначено вид матеріального забезпечення - допомога по вагітності та пологах, кількість днів - 126, сума - 17273,34 грн. Зазначена дата складання заяви-розрахунку 16.08.2019. У додатку до вищезазначеної заяви, в тому числі, вказано серію та номер лікарняного: АДФ№ НОМЕР_1 , виданий 01.07.2019, період непрацездатності з 01.07.2019 по 03.11.2019, страховий стаж за останні 12 місяців -12.

Відповідно до 4 Порядку фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду соціального страхування України затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19 липня 2018 року N 12 (далі - Порядок №12) фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам та окремих виплат потерпілим на виробництві здійснюється робочими органами виконавчої дирекції Фонду або їх відділеннями.

Провівши перевірку наведеної у заяві-розрахунку інформації, відділення листом від 29.08.2019 №10-01-11/381 відмовило у призначенні матеріального забезпечення ОСОБА_1 , оскільки вона не набула статусу застрахованої особи на момент настання страхового випадку. ОСОБА_1 звернулась повторно до відділення із заявою-розрахунком 07.02.2020 - дата складання заяви (а не у січні, як стверджується у позовній заяві). Заява-розрахунок містила ідентичні із попередньою заявою-розрахунком від 16.08.2019 дані.

Оскільки дата набуття статусу застрахованої особи у ОСОБА_1 за цей період не змінилась, то відділення відмовило у призначенні матеріального забезпечення листом від 20.02.2020 із тих самих підстав.

Підставою для відмови у призначенні цієї допомоги стало те, що позивач не сплачувала єдиний соціальний внесок, а відтак не набула статусу застрахованої особи на момент настання страхового випадку, що виключає виплату зазначеної допомоги. Вважають, що вказана відмова повністю узгоджується із положеннями Законів України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Враховуючи викладене, просить в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач зареєстрована фізичною особою підприємцем з 10.12.2018, перебуває на обліку в органах податкової служби як платник єдиного податку 2 групи та є платником єдиного соціального внеску.

16.08.2019 та 07.02.2020 позивачем до відповідача подано заяви-розрахунки на виплату допомоги по вагітності та пологам в сумі 17237,34 грн.

Підставою для такої виплати став листок непрацездатності НОМЕР_2 від 01.07.2019.

Листами від 29.08.2019 № 14-01-11/381 та від 20.02.2020 № 22-01-11/113 позивачу було відмовлено у виплаті вказаної допомоги у зв`язку з тим, що нею не було набуто статусу застрахованої особи у зв`язку з несплатою єдиного соціального внеску.

Як встановлено судом підставою для відмови відповідачем у виплаті позивачу вказаної допомоги стало те, що ОСОБА_1 на момент настання страхового випадку не набула статусу застрахованої особи у зв`язку з несплатою єдиного соціального внеску.

Суд вважає, що таке рішення відповідача ґрунтується на вимогах чинного законодавства та є правомірним враховуючи наступне.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності на інших підставах.

Згідно частини 1 вказаного Закону право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом.

Як встановлено частиною 2 статті 1 Закону терміни "застрахована особа", "страхувальники" та "роботодавці" вживаються у цьому Законі у значеннях, наведених у Законі України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" встановлено, що застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

Як вбачається із пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно статті 3 Закону №2464-VІ збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами: законодавчого визначення умов і порядку його сплати; обов`язковості сплати; законодавчого визначення розміру єдиного внеску; прозорості та публічності діяльності органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску; захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб; державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 даного Закону визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 вказаного Закону встановлено, що платник єдиного внеску повинен своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Така сплата повинна відбуватись до 20 числа місяця, що настає за кварталом, відповідно до ст.9 Закону №2464.

Абзацом 2 пункту 10 частини 1 статті 1 Закону № 1105 визначено, що страховим випадком за соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності - подія, з настанням якої виникає право застрахованої особи, членів її сім`ї або іншої особи на отримання відповідно до цього Закону матеріального забезпечення або соціальних послуг;

Із змісту вказаних нормативних актів вбачається, що для виплати особі матеріальної допомоги у зв`язку з настанням страхового випадку за рахунок Фонду в неї повинно бути наявно ряд умов, а саме: вона повинна мати статус застрахованої особи та сплачувати єдиний соціальний внесок в розмірах та у строки, визначених Законом, подати відповідні заяви-розрахунки до відповідного робочого органу Фонду.

Вказані умови повинні бути дотримані саме на момент настання страхового випадку.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач на момент настання страхового випадку 01.07.2019 як ФОП підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, однак не сплачувала єдиного внеску у встановленому законодавством порядку, що не дає їй права набути статусу застрахованої особи в розумінні Закону № 2464 та відповідно отримати матеріальну допомогу по вагітності та пологам.

Суд зазначає, що відповідні нормативні акти пов`язують виплату допомоги не з поданням звітності, а саме із сплатою ЄСВ.

Позивач з моменту реєстрації ФОП в грудні 2018 року та по 01.07.2019 ЄСВ не сплачувала, а перша його сплата відбулася 19.07.2019, тобто після настання страхового випадку. Саме із цієї дати ОСОБА_1 набула статусу застрахованої особи та права на виплату допомоги, що відбулося після настання страхового випадку.

Подальша його сплата позивачем після настання страхового випадку, не дає права на її виплату, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства оцінка права на таку допомогу Фондом надається на момент настання страхового випадку, в даному випадку 01.07.2019, що і було зроблено відповідачем.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач в даній справі довів правомірність відмови у виплаті допомоги по вагітності та пологах, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Керуючись статтями 241, 242, частиною третьою статті 243, статтями 245, 246, 295, 297, підпункту 15.5 пункту І розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження, визначений статтею 295 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя Р.С. Денисюк