Справа № 712/1026/17-а
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2020-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2020 року

Київ

справа №712/1026/17-а

адміністративне провадження №К/9901/53881/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Калашнікової О.В.,

суддів: Білак М.В., Губської О.А.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу №712/1026/17-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаська продовольча компанія» до Черкаської міської ради про визнання незаконним, таким, що не вступило в дію та скасування рішення,

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаська продовольча компанія» на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 28 лютого 2018 року (головуюча суддя - Токова С. Є.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2018 року (головуючого судді - Коротких А.Ю., суддів:Файдюка В.В., Чаку Є.В.)

І РУХ СПРАВИ

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Черкаська продовольча компанія" звернулось до суду з адміністративним позовом до Черкаської міської ради про визнання незаконним, таким що не вступило в дію та скасування рішення Черкаської міської ради № 2-581 від 13.05.2016 року «Про офіційний веб- портал Черкаської міської ради».

2. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.

3. Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Товариство з обмеженою відповідальністю "Черкаська продовольча компанія" звернулося із касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить їх скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов задовольнити частково і визнати таким, що не вступило в дію рішення Черкаської міської ради № 2-581 від 13.05.2016 року «Про офіційний веб- портал Черкаської міської ради».

4. Верховний Суд ухвалою від 25 червня 2018 року у складі колегії суддів: судді-доповідача Бевзенка В.М., суддів: Данилевич Н.А., Шарапи В.М. відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаська продовольча компанія» на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 28 лютого 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2018 року.

5. В подальшому, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Бевзенка В.М. розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду призначено повторний автоматизований розподіл касаційних скарг, зокрема, касаційної скарги у справі № 712/1026/17-а (провадження №К/9901/53881/18).

6. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30 квітня 2020 року визначено колегію суддів для розгляду вказаної справи у складі: Калашнікової О.В. (суддя-доповідач), суддів - Білак М.В., Губської О.А.

7. Відповідач відзиву на касаційну скаргу не надавав.

II ОБСТАВИНИ СПРАВИ

8. 13 травня 2016 року Черкаською міською радою було винесено рішення № 2-581 «Про офіційний веб-портал Черкаської міської ради».

9. Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкаська продовольча компанія» вважає, що при прийнятті такого рішення відповідач як суб`єкт владних повноважень не дотримався вимог щодо належного оприлюднення його проекту і у подальшому не оприлюднив проголосоване оскаржуване рішення, що не відповідає принципу законності.

ІIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

10. Суди першої та апеляційної інстанцій, розглядаючи справу по суті, прийшли до висновку, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

11. У касаційній скарзі касатор вказав, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач як суб`єкт владних повноважень не виконав вимоги щодо його обов`язкового оприлюднення, що не відповідає принципу законності. Разом з тим, суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки вказаному, що призвело до ухвалення неправосудних рішень.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

12. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

13. Аналізуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

14. Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

15. Як вбачається зі змісту позовної заяви та касаційної скарги, предметом позову у даній справі є рішення Черкаської міської ради від 13 травня 2016 року № 2-581 «Про офіційний веб-портал Черкаської міської ради».

16. У даному випадку спірним є питання належного оприлюднення вказаного вище рішення суб`єкта владних повноважень, що, в свою чергу, має значення для встановлення факту вступу його в силу.

17. Частиною п`ятою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

18. З цього приводу, колегія суддів вбачає за необхідне звернути увагу на вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI), який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

19. Статтею 1 цього Закону передбачено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

20. Відповідно до статті 3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

21. В свою чергу, стаття 5 Закону № 2939-VI гарантує забезпечення доступу до інформації шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

22. Пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону № 2939-VI передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

23. Відповідно до частини 1 статті 15 цього Закону розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.

Частинами 2 та 3 вказаної статті визначено, що інформація, передбачена частиною першою цієї статті, підлягає обов`язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.

Проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Вимоги цієї частини щодо строку оприлюднення не застосовуються до проектів рішень органів місцевого самоврядування, спрямованих на надання адміністративних послуг, якщо це призведе до порушення встановленого законом строку надання відповідної адміністративної послуги.

24. Аналіз вказанимх вище норм дає підстави для висновку, що відповідач, як розпорядник інформації, яка знаходиться у його володінні, зобов`язаний, поміж іншого, у встановлений Законом строк оприлюднювати прийняті ним рішення та проекти рішень, що підлягають обговоренню.

25. При цьому, вказаний Закон визначає альтернативні способи здійснення такого оприлюднення, зокрема: в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на єдиному державному веб-порталі відкритих даних, на інформаційних стендах, тощо. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.

26. Судами попередніх інстанцій встановлено, що оскаржуване рішення Черкаської міської ради від 13 травня 2016 року № 2-581 «Про офіційний веб-портал Черкаської міської ради» опубліковане на сайті міської ради 17.05.2016 о 16 год. 41 хв., тобто в межах встановленого Законом № 2939-VI п`ятиденного строку з моменту його прийняття.

27. Стосовно посилань позивача на те, що вказане рішення відповідача мало бути оприлюднено виключно шляхом публікації у офіційному друкованому виданні, колегія суддів зазначає, що такі є необґрунтованими та спростовуються зазначеними вище нормами.

28. Крім того, судова колегія Верховного Суду вбачає за необхідне звернути увагу на наступне.

29. Відповідно до частини 1, 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

30. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

31. У контексті з положеннями частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, яка передбачає право на судовий захист, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

32. Згідно з частиною 1 статті 55 Конституції України та пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 року (справа за зверненням жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

33. Пунктом 2 частини 1 статті 4 КАС України передбачено, що публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

34. Пунктом 8 частини 1 статті 4 КАС України встановлено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

35. Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

36. З наведеного слідує, що адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

37. Разом з тим, в ході судового розгляду судами попередніх інстанцій не встановлено, а позивачем не наведено переконливих обгартувань щодо порушення оскаржуваним рішенням його прав та охоронюваних законом інтересів.

38. З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.

39. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

40. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

41. Зважаючи на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

42. Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду,-

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаська продовольча компанія» - залишити без задоволення.

2. Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 28 лютого 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2018 року по справі №712/1026/17-а - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

О.В. Калашнікова

М.В. Білак

О.А. Губська ,

Судді Верховного Суду