Справа № 160/3322/20
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2020 року Справа № 160/3322/20

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

21.03.2020р. (згідно штемпеля поштового зв`язку) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та, з урахуванням виправленого адміністративного позову від 13.04.2020., просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування стажу роботи за період з 08.07.1988р. по 12.10.1990р. при розрахунку пенсії позивача за період з 05.07.2017р. по 31.12.2018р., на підставі скарги від 18.01.2020р.;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсії, призначеної позивачеві за період з 05.07.2017р. по 31.12.2018р., з урахуванням стажу роботи позивача за період з 08.07.1988р. по 12.10.1990р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.07.2017р. він звернувся до пенсійного органу із заявою за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, до якої було додано, зокрема, заяву щодо зарахування стажу роботи в кооперативі « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». 21.08.2017р. позивач звернувся до пенсійного органу із заявою щодо надання йому розрахунку призначеної пенсії, на яку отримав лист про надання роз`яснень №16343/08/37 від 05.09.2017р., згідно якого період роботи позивача з 08.07.1988р. по 12.10.1990р. не зараховано до стажу роботи у зв`язку з відсутністю оригінала нотаріально засвідченої копії трудової книжки. Як зазначає позивач, на підтвердження наведеного стажу своєї роботи позивачем було подано відповідачеві нотаріально засвідчену копію трудової книжки, яка завірена 12.10.1990р. державним нотаріусом 2-ї Дніпродзержинської нотаріальної контори, а 12.09.2017р. засвідчена вірність копії від 12.10.1990р. приватним нотаріусом Кам`янського нотаріального округу Дніпропетровської області для зарахування періоду роботи з 08.07.1988р. по 12.10.1990р. заступником голови кооперативу «Вдохновение», однак наведений період роботи позивача знову не було враховано пенсійним органом при визначенні розміру пенсії. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.11.2018р. у справі №208/3163/18 було встановлено факт наявності у ОСОБА_1 стажу роботи в період з 08.07.1988р. по 12.10.1990р. в кооперативі «Вдохновение», на посаді заступника голови кооперативу всього 2 роки 3 місяця 4 дні та встановлено факт належності ОСОБА_1 трудової книжки виписаної 19.10.1977р. на ім`я ОСОБА_1 , посвідченої нотаріально 12.10.1990р. 28.12.2018р. позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, у якій просив дорахувати стаж згідно рішення суду, на підставі якої пенсійний орган зарахував період роботи позивача з 08.07.1988р. по 12.10.1990р. в кооперативі «Вдохновение» з 01.01.2019р. Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із скаргою від 18.01.2020р., у якій просив, зокрема, провести перерахунок призначеної йому пенсії за період з 05.07.2017р. по 18.01.2019р. з урахуванням стажу роботи за період з 08.07.1988р. по 12.10.1990р., проте отримав лист Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яким пенсійний орган повідомив позивача, зокрема, про те, що за його заявою від 28.12.2018р. та на виконання рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.11.2018р. перерахунок пенсії з урахуванням періоду роботи в кооперативі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 08.07.1988р. по 12.10.1990р. проведено позивачеві з 01.01.2019р. відповідно до ст.45 Закону №1058 та оскільки рішенням суду не зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити певні дії, для проведення перерахунку пенсії позивачеві з дати її призначення відсутні підстави. Позивач з такою відповіддю пенсійного органу не згоден та вважає її протиправною, оскільки в порушення вимог ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», станом на час звернення позивача щодо призначення йому пенсії, відповідачем не був дотриманий порядок підтвердження страхового стажу за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а саме: Законом СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР», постановою «Про затвердження Положення щодо порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсії» №369/16-52 та постановою КМУ «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.08.1993р. №637, так як утворення Комісії з питань підтвердження трудового стажу на підставі показань свідків відбулось лише 16.04.2018р. В обґрунтування своєї правової позиції посилається на рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003р. №3-рп/2003. Додатково, у письмових поясненнях від 10.06.2020р., позивач зазначає, що позивачеві не надавались повідомлення про необхідність подання додаткових документів, в тому числі документів про ліквідацію кооперативу «Вдохновение», відсутність яких, згідно відзиву на позовну заяву, унеможливило розгляд питання про зарахування спірного періоду до стажу за показами свідків на відповідній Комісії при Головному управлінні, а згідно пункту 18 постанови КМУ «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.08.1993р. №637, для встановлення трудового стажу на підставі показань свідків не повинен обов`язково встановлюватися факт ліквідації підприємства (а.с.57).

Ухвалою суду від 22.04.2020р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача, зокрема, надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.42).

15.05.2020р. засобами поштового зв`язку, на виконання вищенаведеної ухвали суду, від відповідача надійшов письмовий відзив на позов, у якому останній просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що при призначенні позивачеві пенсії за віком з 05.07.2017р. період його роботи з 08.07.1988р. по 12.10.1990р. не було зараховано до загального стажу у зв`язку із відсутністю оригінала нотаріально завіреної копії трудової книжки з відповідним записом про звільнення, про що було повідомлено позивача листом №16343/08/37 від 05.09.2017р., при цьому, відповідач вказує на те, що у зв`язку з відсутністю документів про ліквідацію кооперативу «Вдохновение» підстави для розгляду питання про зарахування спірного періоду до стажу показами свідків на відповідній Комісії при Головному управлінні були відсутні. Відповідач зазначає, що 28.12.2018р. позивач звернувся до Головного управління із заявою про перерахунок пенсії, як працюючому пенсіонеру, та "дорахування" стажу згідно рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 27.11.2018р. по справі №208/3163/18 (яке набрало законної сили 28.12.2018) та пенсійним органом було проведено перерахунок пенсії позивачеві з 01.01.2019р. та зараховано вищезазначені періоди до стажу позивача у строки визначені ч.4 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так як відповідні документи були подані позивачем пізніше трьох місяців з дати звернення за призначенням пенсії, а тому вимоги позивача щодо перерахунку пенсії з 01.05.2017р. по 31.12.2018р. з урахуванням спірного періоду є безпідставними (а.с.46-47).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, дана справа вирішується 19.06.2020р., тобто у межах строку визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі розгляду адміністративної справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

21.07.2017р. ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до якої було додано, зокрема, нотаріально засвідчену копію з нотаріально засвідченої копії трудової книжки та заяву про вирішення питання щодо зарахування до стажу роботи в Кооперативі по побутовому обслуговуванню населення «Вдохновение» за даними нотаріально засвідченої копії трудової книжки, так як іншого документу підтверджуючий його стаж роботи у кооперативі позивач не має, оскільки кооператив припинив свою діяльність, а документи з особового складу після ліквідації кооперативу на зберігання до архівного управління Кам`янської міської ради не надходили, що підтверджується змістом копій відповідних заяв та розписки-повідомлення (а.с.5-6,7,32,33).

На підставі вищенаведеної заяви, з 05.07.2017р. позивачеві була призначена пенсія за віком, що підтверджується копією протоколу про призначення пенсії №2166 від 28.07.2017р., наявною у справі (а.с.12,34).

21.08.2017р. позивач звернувся до пенсійного органу із заявою щодо надання йому розрахунку призначеної пенсії (а.с.8,35).

Листом про надання роз`яснень №16343/08/37 від 05.09.2017р. пенсійний орган повідомив позивача про те, що період роботи позивача з 08.07.1988р. по 12.10.1990р. не зараховано до стажу роботи у зв`язку з відсутністю оригінала нотаріально засвідченої копії трудової книжки, що підтверджується його копією, наявною у справі (а.с.9,34-зворот).

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.11.2018р. у справі №208/3163/18, яке набрало законної сили 28.12.2018р., було встановлено факт наявності у ОСОБА_1 стажу роботи в період з 08.07.1988р. по 12.10.1990р. в кооперативі «Вдохновение», на посаді заступника голови кооперативу всього 2 роки 3 місяця 4 дні та встановлено факт належності ОСОБА_1 трудової книжки виписаної 19.10.1977р. на ім`я ОСОБА_1 , посвідченої нотаріально 12.10.1990р. (а.с.10-11,36-37).

28.12.2018р. позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, у якій просив дорахувати стаж згідно рішення суду (а.с.49).

На підставі наведеної заяви та на виконання рішення суду, пенсійний орган провів перерахунок пенсії позивача та зарахував період його роботи з 08.07.1988р. по 12.10.1990р. в кооперативі «Вдохновение» з 01.01.2019р., що підтверджується копіями перерахунку пенсії від 08.01.2019р. та розрахунку стажу (а.с.48).

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із скаргою від 18.01.2020р., у якій просив, зокрема, провести перерахунок призначеної йому пенсії за період з 05.07.2017р. по 18.01.2019р. з урахуванням стажу роботи за період з 08.07.1988р. по 12.10.1990р. (а.с.13,38).

Листом Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача, зокрема, про те, що за його заявою від 28.12.2018р. та на виконання рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.11.2018р. перерахунок пенсії з урахуванням періоду роботи в кооперативі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з 08.07.1988р. по 12.10.1990р. проведено позивачеві з 01.01.2019р. відповідно до ст.45 Закону №1058 та оскільки рішенням суду не зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити певні дії, для проведення перерахунку пенсії позивачеві з дати її призначення відсутні підстави, що підтверджується копією відповідного листа (а.с.14-16,39-40).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з бездіяльністю відповідача щодо неврахування стажу роботи за період з 08.07.1988р. по 12.10.1990р. при розрахунку пенсії позивача за період з 05.07.2017р. по 31.12.2018р., на підставі скарги від 18.01.2020р. у зв`язку з чим позивач просить захистити його порушені права на пенсійне забезпечення шляхом визнання такої бездіяльності протиправною та зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії, призначеної позивачеві за період з 05.07.2017р. по 31.12.2018р., з урахуванням стажу роботи позивача за період з 08.07.1988р. по 12.10.1990р.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю, виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у редакції чинній станом на момент призначення позивачеві пенсії за віком (далі Закон №1058), було встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно ч.1 ст.24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацом 1 ч.4 ст.24 Закону №1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1, п.2, п.3 постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993р. Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно п.18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що для розрахунку пенсії пенсійний орган обчислює страховий стаж за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди, до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

При цьому, у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами; на підставі показань свідків; даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів і угод з відмітками про їх виконання та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Так, як вбачається з матеріалів справи, до заяви про призначення пенсії за віком від 21.07.2017р. позивачем були додані, зокрема, нотаріально засвідчена копія з нотаріально засвідченої копії трудової книжки та заява про вирішення питання щодо зарахування до стажу роботи в Кооперативі по побутовому обслуговуванню населення «Вдохновение» за даними нотаріально засвідченої копії трудової книжки, так як іншого документу підтверджуючий його стаж роботи у кооперативі позивач не має, оскільки кооператив припинив свою діяльність, а документи з особового складу після ліквідації кооперативу на зберігання до архівного управління Кам`янської міської ради не надходили, що підтверджується змістом копій відповідних заяв та розписки-повідомлення (а.с.5-6,7,32,33).

При цьому, зі змісту копії розписки-повідомлення від 21.07.2017р. вбачається, що вона не містить повідомлення позивача про необхідність подання ним будь-яких додаткових документів про стаж, зокрема, за період з 08.07.1988р. по 12.10.1990р. (а.с.6,32-зворот).

Разом з тим, судом встановлено, що при призначенні позивачеві пенсії за віком з 05.07.2017р. відповідно до його заяви від 21.07.2017р., пенсійним органом не було зараховано до страхового стажу позивача період його роботи в Кооперативі «Вдохновение» з 08.07.1988р. по 12.10.1990р. без повідомлення позивача про причини такого не зарахування, незважаючи на наявну від нього заяву про вирішення питання щодо зарахування такого періоду, та лише на звернення позивача від 21.08.2017р. пенсійний орган своїм листом про надання роз`яснень №16343/08/37 від 05.09.2017р. повідомив позивача про те, що період роботи позивача з 08.07.1988р. по 12.10.1990р. не зараховано до стажу роботи у зв`язку з відсутністю оригінала нотаріально засвідченої копії трудової книжки (а.с.9,34-зворот).

Зі змісту копії листа №16343/08/37 від 05.09.2017р. вбачається, що він не містить роз`яснення позивачеві яким саме чином можливо підтвердити наведений стаж його роботи (а.с.9,34-зворот), що, на думку суду, є неналежним виконанням суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків, виходячи з наступного.

Так, статтею 44 Закону №1058 визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п.3.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі Порядок №22-1) передбачено, що орган, що призначає пенсію надає допомогу особам, що звертаються за призначенням пенсії, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

У відповідності до п.4.2 Порядку №22-1 визначено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

При цьому, згідно до п.18 Порядку №637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Окрім того, рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.11.2018р. у справі №208/3163/18, яке набрало законної сили 28.12.2018р., було встановлено факт наявності у ОСОБА_1 стажу роботи в період з 08.07.1988р. по 12.10.1990р. в кооперативі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на посаді заступника голови кооперативу всього 2 роки 3 місяця 4 дні та встановлено факт належності ОСОБА_1 трудової книжки виписаної 19.10.1977р. на ім`я ОСОБА_1 , посвідченої нотаріально 12.10.1990р. (а.с.10-11,36-37).

При цьому, у наведеному судовому рішенні суд прийшов до висновку, що матеріалами справи (копією трудової книжки) та поясненнями свідків ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) підтверджено факт того, що ОСОБА_1 дійсно працював в кооперативі «Вдохновение» в період з 08.07.1988р. по 12.10.1990р. (а.с.10-11,36-37).

Згідно ст.129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, висновки, викладені у рішенні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.11.2018р. у справі №208/3163/18, яке набрало законної сили 28.12.2018р., є обов`язковими для виконання, у тому числі і відповідачем та не можуть бути предметом спору у інших справах, де беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини згідно ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що за умови надання позивачем до пенсійного органу, разом із заявою про призначення пенсії за віком від 21.07.2017р., нотаріально засвідченої 12.10.1990р. копії трудової книжки, яка містить відповідні відомості про те, що з 08.07.1988р. позивач був прийнятий на посаду заступника голови кооперативу «Вдохновение» та заяви про вирішення питання щодо зарахування спірного стажу роботи в кооперативі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за даними нотаріально засвідченої копії трудової книжки у зв`язку з відсутністю архівних даних, а також і з урахуванням повноважень пенсійного органу щодо надання допомоги особам у одержанні необхідних для призначення пенсії документів та можливості вирішити питання про зарахування спірного стажу роботи позивача на підставі показань двох свідків (що і було здійснено Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області при розгляді справи №208/3163/18), відповідачем вчинено протиправну бездіяльність щодо неврахування стажу роботи за період з 08.07.1988р. по 12.10.1990р. при розрахунку пенсії позивача за період з 05.07.2017р. по 31.12.2018р.

Отже, при призначенні позивачеві пенсії за віком з 05.07.2017р., відповідачем не вчинено дій у межах наданих йому законом повноважень, та не обґрунтовано і не наведено мотивів із яких виходив пенсійний орган, не зарахувавши вищенаведений спірний період роботи позивача до його страхового стажу, не надано роз`яснень щодо можливості зарахування спірного періоду до загального стажу позивача з урахуванням норм вищевикладеного законодавства.

Також, щодо необхідності обґрунтування пенсійним органом мотивів, з яких ним не зараховано той чи інший період роботи особи, зазначено і у постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність бездіяльності відповідача щодо неврахування стажу роботи за період з 08.07.1988р. по 12.10.1990р. при розрахунку пенсії позивача за період з 05.07.2017р. по 31.12.2018р. з урахуванням норм вищенаведеного законодавства, обставин встановлених судом та з урахуванням правової позиції Верховного Суду, яка наведена вище та не спростована відповідачем жодними доказами.

При цьому, є безпідставними та відхиляються судом посилання відповідача на те, що у зв`язку з відсутністю документів про ліквідацію кооперативу «Вдохновение» підстави для розгляду питання про зарахування спірного періоду до стажу показами свідків на відповідній Комісії при Головному управлінні були відсутні, оскільки положення п.18 Порядку №637 передбачають можливість установити трудовий стаж на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві не лише у разі відсутності документів та неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, а й у зв`язку з відсутністю архівних даних з інших причин.

За викладеного, пенсійний орган повинен був або запропонувати позивачеві установити його трудовий стаж на підставі показань не менше ніж двох свідків, або надати позивачеві допомогу в отриманні документів, необхідних для зарахування до його страхового стажу наведеного періоду роботи згідно до вимог чинного пенсійного законодавства України, зокрема, постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993р. Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача щодо неврахування стажу роботи за період з 08.07.1988р. по 12.10.1990р. при розрахунку пенсії позивача за період з 05.07.2017р. по 31.12.2018р., суд приходить до висновку, що відповідач, не зарахувавши наведений період роботи позивача до його страхового стажу з 05.07.2017р., діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено порушення вищенаведеною бездіяльністю відповідача прав та інтересів позивача на належне пенсійне забезпечення, які підлягають судовому захисту шляхом визнання такої бездіяльності протиправною.

Також підлягають і задоволенню похідні позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії, призначеної позивачеві за період з 05.07.2017р. по 31.12.2018р., з урахуванням стажу роботи позивача за період з 08.07.1988р. по 12.10.1990р., враховуючи те, що судом встановлено протиправність бездіяльності відповідача щодо не зарахування такого стажу при призначенні позивачеві пенсії за віком з 05.07.2017р. та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, слід зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з урахуванням зарахування до його страхового стажу вищенаведеного спірного періоду саме з 05.07.2017р. по 31.12.2018р., оскільки не зарахування вказаного періоду до страхового стажу позивача з моменту призначення йому пенсії відбулося з вини пенсійного органу, а згідно приписів ч.2 ст.49 Закону №1058 нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005р. (остаточне) у справі Кечко проти України зазначив, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Також і у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії, призначеної позивачеві за період з 05.07.2017р. по 31.12.2018р., з урахуванням стажу роботи позивача за період з 08.07.1988р. по 12.10.1990р., є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції про сплату №30 від 16.06.2020р. у розмірі 840 грн. 80 коп. (а.с.30).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області щодо неврахування ОСОБА_1 стажу його роботи за період з 08.07.1988р. по 12.10.1990р. при розрахунку його пенсії за період з 05.07.2017р. по 31.12.2018р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) провести перерахунок пенсії, призначеної ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з урахуванням стажу роботи останнього за період з 08.07.1988р. по 12.10.1990р. за період з 05.07.2017р. по 31.12.2018р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. (вісімсот сорок грн. 80 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

На період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк подання апеляційної скарги на рішення суду продовжується на строк дії такого карантину згідно до п.3 розділу VІ Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва