Справа № 160/13399/19
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2020-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЮркова Е.О.
за участі секретаря судового засіданняШпоти Я.С.
представника позивача представника відповідача представник третьої особи Сидоренко О.А. Пономаренка О.О. Камишникова Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Обласного комунального підприємства «Фармація» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Дніпровська міська рада про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
27 грудня 2019 року Обласне комунальне підприємство «Фармація» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 23.09.2019 року № 000138504 про збільшення грошового зобов`язання по земельному податку на суму 1769558,50 грн. і застосування штрафної санкції у розмірі 884779,25 грн.
Ухвалою суду від 02 січня 2020 року відкрито провадження у даній адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
17.02.2020 року позивачем було подано відповідь на відзив, в якій викладено доводи, аналогічні доводам, наведеним у позові.
У судове засідання 02.06.2020 року з`явились представник позивача, представник відповідача та представник третьої особи.
Представник позивача вимоги позову підтримав та просив задовольними позов з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача вимоги позову не визнав та просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов.
Представник третьої особи також заперечувала проти задоволення позовних вимог.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
- п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16, п.п.271.1.1 п. 271.1 ст.271, абз.1 п.284.1 ст. 284, п.286.1, п.286.2 ст.286, п.289.1 ст.289 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено заниження земельного податку за земельну ділянку, розташовану на території Шевченківського району м.Дніпра за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року на суму 1769558,50 грн.
Вирішуючи заявлений спір, суд виходить з такого.
Згідно статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним.
Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).
Статтею 269 Податкового кодексу України визначено, що платником податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.
Статтею 270 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Відповідно до пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України, базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Згідно з пунктом 274.1 статті 274 Податкового кодексу України, ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.
Відповідно до пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Згідно з пунктом 287.6 статті 287 Податкового кодексу України, при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.
Відповідно до змін, внесених до зазначеного пункту статті 287 Податкового кодексу України Законом України від 28.12.2014 року № 71-VIII, слова нерухоме майно були замінені на таку земельну ділянку. Отже, станом на момент введення Податковим кодексом України податку за земельні ділянки зобов`язання сплачувати податок на землю виникало з дати державної реєстрації права власності на будівлі та споруди, і такою датою є 28.02.2003 року (дата видачі державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ДП№001609 та посвідчення відповідного права користування в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею - запис № 001334 від 28.02.2003 року).
Згідно з частиною 1 статті 120 Земельного Кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Статтею 377 Цивільного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Таким чином, платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування), відповідно з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (нежитлового приміщення), обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.
Що стосується розрахунку суми податкового зобов`язання, визначеного спірним податковим повідомленням-рішенням, суд зазначає таке.
Дніпровською міською радою прийнято рішення від 06.12.2017 року № 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста».
Згідно вказаного рішення, для земель з цільовим призначенням землі громадської забудови 03.10 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури ставка податку за користування земельними ділянками для юридичних осіб складає 1,00 відсоток від нормативної грошової оцінки.
21.02.2018 року Дніпровською міською радою прийнято рішення № 8/30 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 року №13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста», яке набрало чинності з 01.03.2018 року. Згідно з додатком №1 до рішення міської ради від 21.02.2018 року №8/30, ставка земельного податку для земель з цільовим призначенням землі громадської забудови 03.10 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури встановлена у розмірі 3,00 відсотків від нормативної грошової оцінки землі.
В позовній заяві позивач вказує, що зазначене рішення не підлягає застосуванню в 2018 році, оскільки воно прийнято органом місцевого самоврядування без додержання положень підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України.
З цього приводу суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» № 1791-VIII від 20.12.2016 року (набрав чинності 01.01.2017 року) установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".
Аналогічні положення закріплені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» від 07.12.2017 року № 2245-VIII (далі Закон № 2245-VIII,) який набрав чинності 01.01.2018 року. Так, пунктом 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №2245-VIII встановлено, що у 2018 році до рішень про встановлення місцевих податків і зборів, прийнятих органами місцевого самоврядування, у тому числі радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, після 15 липня 2017 року та у 2018 році, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Отже, у 2017 - 2018 роках законодавцем зупинено дію підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України, внаслідок чого, у вказаний період були відсутні обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Таким чином, у період з 01.03.2018 року згідно з рішенням Дніпровської міської ради від 06.12.2017 року № 13/27, в редакції рішення від 21.02.2018 року № 8/30, ставка земельного податку для земель громадської забудови для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури мала бути розрахована позивачем на рівні 1 відсотка від нормативної грошової оцінки землі у період з 01.01.2018 року по 28.02.2018 року та на рівні 3 відсотків від нормативної грошової оцінки землі у період з 01.03.2018 року по 31.12.2018 року.
Процедура проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів визначена Порядком нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25 листопада 2016 року № 489 (далі Порядок №489).
Нормативна грошова оцінка земель населених пунктів проводиться відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року № 213.
Інформаційною базою для нормативної грошової оцінки земель населених пунктів є затверджені генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій і детальні плани територій, відомості Державного земельного кадастру, дані інвентаризації земель та державної статистичної звітності.
Згідно розділу ІІ Нормативна грошова оцінка земель населених пунктів Порядку №489 в основі нормативної грошової оцінки земель населених пунктів лежить капіталізація рентного доходу, що отримується залежно від місця розташування населеного пункту в загальнодержавній, регіональній і місцевій системах виробництва та розселення, облаштування його території та якості земель з урахуванням природно-кліматичних та інженерно-геологічних умов, архітектурно-ландшафтної та історико-культурної цінності, екологічного стану, функціонального використання земель.
Нормативна грошова оцінка всіх категорій земель та земельних ділянок населених пунктів (за винятком земель сільськогосподарського призначення та земельних ділянок водного фонду, що використовуються для риборозведення) визначається згідно з формулою 1.
Визначення нормативної грошової оцінки одного квадратного метра земельної ділянки населених пунктів: Цн = В х Нп/Нк х Кф х Км . Де Цн - нормативна грошова оцінка квадратного метра земельної ділянки (у гривнях); В - витрати на освоєння та облаштування території з розрахунку на квадратний метр (у гривнях); Нп - норма прибутку (6 %); Нк - норма капіталізації (3 %); Кф - коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки; Км - коефіцієнт, який характеризує місце розташування земельної ділянки.
Згідно пункту 6 розділу ІІ Порядку №489 коефіцієнт, який характеризує місце розташування земельної ділянки (Км), обумовлюється трьома групами рентоутворювальних факторів регіонального, зонального та локального характеру і обчислюється за формулою: Км = Км1 х Км2 х Км3. Де Км1 - регіональний коефіцієнт, який характеризує залежність рентного доходу від місцеположення населеного пункту у загальнодержавній, регіональній і місцевій системах виробництва і розселення; Км2 - зональний коефіцієнт, який характеризує містобудівну цінність території в межах населеного пункту (економіко-планувальної зони); Км3 - локальний коефіцієнт, який враховує місце розташування земельної ділянки в межах економіко-планувальної зони.
Вихідними даними для обчислення коефіцієнта Км є затверджені матеріали Генеральної схеми планування території України, схем планування території Автономної Республіки Крим та областей, генеральні плани населених пунктів у частині, яка характеризує існуючий стан населеного пункту.
Значення коефіцієнтів установлюються за результатами пофакторних оцінок кожної групи з урахуванням питомої ваги рентоутворювальних факторів у формуванні загального рентного доходу в межах населеного пункту та його економіко-планувальних зон.
Пунктом 10 Розділу ІІ Порядку №489 визначено, що вартість одного квадратного метра земельної ділянки певного функціонального використання (Цн) визначається з урахуванням територіально-планувальних, інженерно-геологічних, історико-культурних, природно-ландшафтних, санітарно-гігієнічних та інженерно-інфраструктурних особливостей місця її розташування в межах економіко-планувальної зони за формулою: Цн = Цнз х Кф х Км3.
Значення коефіцієнта Км3 визначається щодо кожного населеного пункту, виходячи з його особливостей. Значення локального коефіцієнта для окремої земельної ділянки можливо встановлювати на основі визначення частки площі, яку займає цей фактор на земельній ділянці.
Для обчислення Км3 враховуються локальні фактори, наведені в додатку 7, при цьому добуток пофакторних оцінок не має бути нижче 0,50 і вище 1,50.
Додатком 7 до Поряду №489 до локальних факторів віднесені, із застосуванням відповідних коефіцієнтів, зокрема:
- функціонально-планувальні фактори: у зоні магістралей підвищеного містоформувального значення 1,05-1,2;
- інженерно-інфраструктурні фактори: земельна ділянка, що примикає до вулиці без твердого покриття 0,90 - 0,95; земельна ділянка, що примикає до вулиці із твердим покриттям 1,00; не забезпечена централізованим водопостачанням 0,90 - 0,95; не забезпечена централізованим водовідведенням 0,90 - 0,95; не забезпечена централізованим теплопостачанням 0,90 - 0,95; не забезпечена централізованим газопостачанням 0,90 - 0,95;
- інженерно-геологічні фактори: місцезнаходження земельної ділянки у водоохоронній зоні 1,02 - 1,05;
- історико-культурні фактори: від 1,06 до 1,20;
- природно-ландшафтні фактори: 1,05 1,11;
- санітарно-гігієнічні фактори: від 0,80 до 1,05.
Згідно пункту 1 Розділу ІІІ Порядку №489 за результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються за заявою зацікавленої особи (додаток 8) як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (додаток 9).
Витяг відділу у м.Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 11.07.2019 року № 1107-4465 у встановленому законом порядку не оскаржено, за формою та змістом відповідає приписам Порядку №489.
Також матеріали справи не містять іншого витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.
Судом встановлено, згідно витягу відділу у м.Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 11.07.2019 року № 1107-4465, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 2018 рік становить 105486472,85 грн.
Зазначені дані були використані відповідачем під час здійснення розрахунку земельного податку, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 23.09.2019 року № 000138504.
Таким чином при перевірці підстав прийняття та правильності розрахунку податкового повідомлення-рішення від 23.09.2019 року № 000138504 судом не встановлено порушень чинного законодавства України в діях Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, а тому вказане податкове повідомлення-рішення є правомірним та не підлягає скасуванню.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вище викладене, оскільки доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Фармація» є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи відмову у задоволенні позову Обласного комунального підприємства «Фармація», суд приходить до висновку про відсутність підстав для присудження і всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді у період з 10.06.2020 року по 12.06.2020 року у щорічній відпустці, повний текст рішення суду складено 15.06.2020 року.
Керуючись ст.ст. 8, 9, 72-77, 139, 242-244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Обласного комунального підприємства «Фармація» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Дніпровська міська рада про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 15 червня 2020 року.

Суддя (підпис) Е.О. Юрков