Справа № 580/146/20
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2020-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2020 року справа № 580/146/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючої судді Бабич А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Салабай М.І.,

представника позивача - адвоката Кураси С.А. (згідно з ордером),

представника відповідача - Постоєнка М.В. (в порядку самопредставництва),

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Первомайський кар`єр «Граніт» до Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним і скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

У Черкаський окружний адміністративний суд надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Первомайський кар`єр «Граніт» (18016, м.Черкаси, вул. Євгена Кухарця, буд.8; ) (далі - позивач) до Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) (18001, м.Черкаси, пр-т Хіміків, буд.50; ) (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Постоєнка М.В. від 28.03.2018 про відкриття виконавчого провадження №56066894 з примусового виконання податкової вимоги від 06.02.2018 №Ю-2655-25-У.

В обґрунтування позову зазначено, що податкова вимога, яка стала підставою відкриття виконавчого провадження, не відповідає вимогам закону для виконавчого документа, а заява про відкриття виконавчого провадження не подана стягувачем. Тому позивач просив позов задовольнити та покласти на відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору та витрат на професійну правову допомогу.

Ухвалою від 09.06.2020 суд відкрив провадження у справі, вирішив її розглянути правилами загального позовного (термінового) провадження. Також установив строк учасникам для надання суду письмових заяв по суті та доказів. Залучив до участі у справі третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління ДФС у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, буд.235; ) (далі - третя особа).

12.06.2020 від відповідача надійшов відзив з проханням у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що вимога про сплату боргу з єдиного внеску відповідала вимогам закону, а підстави для повернення виконавчого листа на час вирішення питання про відкриття виконавчого провадження були відсутні. Наголошено, що виконавче провадження, яке відкрито спірною постановою, закінчене у зв`язку з повним його виконанням боржником.

У підготовчому провадженні суд задовольнив клопотання третьої особи (вх. від 12.06.2020) про розгляд справи за відсутності його представника та долучення доказів.

Ухвалою від 19.06.2020 суд задовольнив заяву представника позивача про долучення доказів щодо понесених судових витрат на професійну правову допомогу в сумі 12109,00грн.

Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Суд встановив, що ГУ ДФС у Черкаській області (третя особа) звернулося до відповідача заявою (вих.№10736/23-00-17-02-014 від 12.03.2018) про відкриття виконавчого провадження на підставі вимоги від 06.02.2018 №Ю-2655-25-У (далі - Вимога) про стягнення боргу в сумі 2643837,97грн. (2267883,15грн. - недоїмка, 114562,34грн. - штраф та 261392,48грн. - пеня) з єдиного внеску (далі - ЄВ). Заява підписана заступником начальника ГУ ДФС у Черкаській області Н.І. Курілко та містить серед іншого інформацію, що ідентифікує стягувача та відомості для перерахування коштів (номер рахунку, одержувача, код і призначення платежу).

Тому старший державний виконавець Центрального відділу Державної виконавчої служби м.Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Постоєнко М.В. постановою від 28.03.2018 (далі - спірне рішення) відкрив виконавче провадження №56066894.

04.06.2018 третя особа винесла повідомлення №23535/23-00-17-02-014 відповідачу (вх. про отримання від 07.06.2018 №7226/15.1-35), що вказана вище Вимога вважається відкликаною у зв`язку з погашенням платником боргу в повному обсязі.

08.06.2018 вказаний старший державний виконавець прийняв постанови про:

закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення;

стягнення виконавчого збору.

10.12.2019 третя особа направила відповідачу (вх.від 11.12.2019) повідомлення №8771/23-00-10-02-014 про сплату позивачем боргу (недоїмки) з ЄВ, у т.ч. визначеного згаданою вище Вимогою.

Тому позивач звернувся в суд з вищевказаним позовом для оскарження рішення від 28.03.2018 про відкриття виконавчого провадження.

Надаючи оцінку спірному рішенню, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - ЗУ №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження згідно зі ст.2 вказаного Закону здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Положеннями ст.5 Закону №1404-VІІІ визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 ст.18 Закону №1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

На підставі п.7 ч.1 ст.3 Закону №1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

На підставі абзацу 2 ч.4 ст.25 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI) (у редакції станом на час прийняття Вимоги) вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Абзацом 9 п.5 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 (далі - Інструкція №449), передбачено, що орган доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності) надсилає її в порядку, встановленому законом, до органу державної виконавчої служби (до початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів).

Статтею 4 Закону №1404-VІІІ визначено вимоги до виконавчого документа.

Відповідно до ч.1 вказаної норми Закону у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду (наприклад: постанова від 27.12.2018 у справі №469/1357/16-ц) відсутність у виконавчому листі відомостей щодо ідентифікації сторін виконавчого провадження не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання.

Пунктом 3 ч.3 ст.18 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Отже, незначні недоліки виконавчого документа, що не перешкоджають прийняттю його до виконання, не є підставою для повернення такого документа і державний виконавець має отримати необхідну інформацію для здійснення виконавчих дій.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону №1404-VІІІ виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою.

Частиною 5 ст.26 Закону №1404-VІІІ визначено обов`язок виконавця винести постанову про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа.

Водночас частиною 4 ст.4 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

боржника визнано банкрутом;

Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

юридичну особу - боржника припинено;

виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Наявність зазначених підстав під час судового вирішення спору не підтверджене.

З приводу заявлених позивачем доводів щодо недоліків реквізитів Вимоги суд врахував.

Вимога третьої особи від 06.02.2018 №Ю-2655-25-У скріплена гербовою печаткою вказаного органу області та підписана уповноваженою згідно з даними ЄДРПОУ посадовою особою із зазначенням прізвища та ініціалів Н.І. Курілко - з дотриманням вимог закону.

На печатці державного органу, яким вона скріплена, зазначене повне найменування органу, який її видав - Головне управління ДФС у Черкаській області, що відповідає даним ЄДРПОУ щодо його повного найменування. Оскільки вимогами ст.4 Закону №1404-VІІІ не передбачено, в якій саме графі виконавчого документа має бути зазначене повне найменування стягувача, доводи позивача про зазначення скороченого та не зазначення у Вимозі повного найменування суд не врахував.

Форма вимоги про сплату боргу з ЄВ, передбачена Додатком 6 до Інструкції №449, не містить такого обов`язкового реквізиту, як строк пред`явлення її до виконання. Водночас згідно з ч.1 ст.12 Закону №1404-VІІІ виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Отже, строк пред`явлення вимоги про сплату ЄВ до виконання визначений конкретно законом.

Зважаючи, що вимога містить строк набрання нею законної сили (02.03.2018), порядок її оскарження та сплати, а строк пред`явлення до виконання такого виду виконавчого документа встановлений законом, суд дійшов висновку, що державний виконавець під час вирішення питання про відкриття виконавчого провадження в змозі перевірити дотримання такого строку.

Верховний Суд (далі - ВС) у рішенні від 05.12.2019 у справі №1.380.2019.002342 щодо розгляду подібних обставин спору зауважив, що строк пред`явлення виконавчого документу до виконання встановлений законом і не може бути змінений. Тому відсутність у виконавчому документі відомостей про строк пред`явлення його до виконання не перешкоджає приватному виконавцю самостійно вирішити питання про дотримання стягувачем строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та відповідно відкрити виконавче провадження. Тому ВС визнав правильними висновки суду першої інстанції, що відсутність у виконавчому документі строку пред`явлення виконавчого документу не є підставою для визнання оскарженої постанови протиправною та її скасування, оскільки дати складання та дати пред`явлення до виконання достатньо для висновку, що виконавчий документ пред`явлений у межах встановленого законом строку.

Вимога ГУ ДФС У Черкаській області в межах заявлених спірних правовідносин подана у строк, встановлений законом.

Суд також врахував, що вимога про сплату боргу з ЄВ згідно з п.1 Розділу VI Інструкції №449 є заходом впливу та стягнення, який застосовується до платників ЄВ, що не виконали визначені Законом обов`язки щодо його нарахування, обчислення та сплати. Відповідно до п.3 Розділу VI Інструкції №449 надсилається органом доходів і зборів якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки відповідно до абз.4 ч.4 ст.25 Закону №2464-VI платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Порядок оскарження вищевказаної Вимоги роз`яснений у її п.2.

Відповідно до ч.16 ст.25 Закону №2464-VI строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Отже, окремі дані виконавчих документів установлені законом і не можуть змінюватися у довільному порядку.

Стосовно доводів позивача, що заява про примусове виконання вимоги подана не стягувачем, суд врахував таке.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону №1404-VІІІ стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

На підставі ч.4 ст.8 Закону № 2464-VI порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону №2464-VI забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску є завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Таким органом відповідно до постанови КМУ від 21.05.2014 №236 (що діяла станом на час спірних правовідносин) є ДФС України та її територіальні органи. У Черкаській області діяло Головне управління ДФС у Черкаській області та Державна податкова інспекція у м.Черкасах Головного управління ДФС, на обліку в якому перебував позивач.

Вимога про сплату ЄВ виписана третьою особою, а отже, обгрунтовано подана саме нею, як стягувачем, заява до відповідача для відкриття виконавчого провадження.

Підпунктами 19-1.1.1. та 19-1.1.2. п. 19-1.1. ст.19-1 ПК України визначено, що контролюючі органи: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Водночас на підставі підп.19-3.1.2. п.19-3.1. ст.19-3 ПК України державні податкові інспекції здійснюють реєстрацію та ведення обліку платників податків та платників єдиного внеску, об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням.

Проаналізувавши наведені норми Закону №2464-VI та ПК України суд дійшов висновку, що повноваженнями адміністрування, збору, у т.ч. стягнення єдиного внеску станом на час прийняття вимоги та подання її для примусового виконання наділене Головне управління ДФС у Черкаській області (третя особа). Водночас Державна податкова інспекція у м. Черкасах Головного управління ДФС забезпечувала виключно реєстрацію та ведення обліку платників єдиного внеску.

Отже, інформація щодо одержувача коштів у Вимозі стосуються виконання дій у виконавчому провадженні у порядку, визначеному законом для сплати ЄВ, та не призводить до порушення прав позивача.

Тому подання ГУ ДФС у Черкаській області заяви відповідачу для відкриття провадження та прийнятої ним Вимоги для примусового стягнення ЄВ відповідає вимогам закону.

У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах права позивача, як боржника у виконавчому провадженні, не порушені відповідачем, а спірне рішення є правомірним.

Посилання представника позивача у судових дебатах про те, що фактичного примусового виконання Вимоги не відбулося та незаконність постанови про стягнення виконавчого збору суд на підставі вимог ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не врахував, оскільки такі обставини та рішення не були заявлені до вирішення, як підстави та предмет позову.

З огляду на безпідставність позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу не підлягають стягненню позивачу згідно з ч.1 ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.2, 6, 9, 14, 138-139, 241-246, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Первомайський кар`єр «Граніт» () до Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) () про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Постоєнка М.В. про відкриття виконавчого провадження №56066894 від 28.03.2018 з примусового виконання податкової вимоги Головного управління ДФС у Черкаській області від 06.02.2018 №Ю-2655-25-У.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції.

Суддя А.М. Бабич

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та проголошене 19.06.2020.