Справа № 823/1823/18
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2020-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/1823/18 Суддя (судді) першої інстанції: В.А. Гайдаш
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Пономаренко О.В.,

За участю позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Канівського міськрайонного суду Черкаської області, голови Канівського міськрайонного суду Черкаської області Русакова Григорія Степановича, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправним дій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Канівського міськрайонного суду Черкаської області, голови Канівського міськрайонного суду Черкаської області Русакова Григорія Степановича, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Управління Держпраці у Черкаській області, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила:

1) визнати незаконними дії голови Канівського міськрайонного суду Черкаської області Русакова Григорія Степановича щодо ненадання невикористаної відпустки позивачу перед звільненням;

2) визнати незаконними дії голови Канівського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_2 щодо ненадання їй щорічної основної відпустки за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018 та щорічні додаткові відпустки за період роботи з 29.04.2017 по 05.04.2018, а саме: щорічної додаткової відпустки за вислугу років, яка становить 15 (п`ятнадцять) календарних днів та щорічної додаткової відпустки як матері, яка виховує дитину без батька, яка становить 10 (десять) календарних днів;

3) зобов`язати голову Канівського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_2 нарахувати та надати щорічну основну відпустку позивачу за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018 та щорічні додаткові відпустки за період роботи з 29.04.2017 по 05.04.2018, а саме: щорічну додаткову відпустку за вислугу років, яка становить 15 календарних днів та щорічну додаткову відпустку як матері, яка виховує дитину без батька, яка становить 10 календарних днів;

4) визнати незаконними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області щодо невчасного проведення остаточного розрахунку з позивачем при звільненні;

5) зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області нарахувати та здійснити виплату позивачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, з проведенням індексації цих виплат та з розрахунку середньоденного заробітку 590 грн. 97 коп., починаючи з 06.04.2018 по день фактичного розрахунку;

6) стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області середній заробіток за весь час затримки з 06.04.2018 по 21.02.2020, що становить 687 календарних днів та складає 405996 грн. 39 коп.;

7) стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області суму недоплачених відпускних коштів, яка становить 18320 грн. 07 коп., а також 8496 грн. 93 коп. коштів за листком непрацездатності від 02.04.2018, а всього 26817 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що голова Канівського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_2 протиправно не надав їй за її бажанням невикористану відпустку перед звільненням, а також не надав їй щорічну основну відпустку за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018 та щорічні додаткові відпустки за період роботи з 29.04.2017 по 05.04.2018, а саме: щорічної додаткової відпустки за вислугу років, яка становить 15 (п`ятнадцять) календарних днів та щорічної додаткової відпустки як матері, яка виховує дитину без батька, яка становить 10 (десять) календарних днів.

Крім того, Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Черкаській області несвоєчасно проведено позивачу остаточний розрахунок при звільненні, а саме недоплачених відпускних коштів в сумі 18320 грн. 07 коп., а також коштів за листком непрацездатності від 02.04.2018 в сумі 8496 грн. 93 коп., що, на думку позивача, має наслідок виплату позивачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, з проведенням індексації цих виплат.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії голови Канівського міськрайонного суду Черкаської області Русакова Григорія Степановича щодо не надання ОСОБА_1 невикористаної відпустки перед звільненням.

Визнано протиправними дії голови Канівського міськрайонного суду Черкаської області Русакова Григорія Степановича щодо ненадання щорічної основної відпустки ОСОБА_1 за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018 та щорічних додаткових відпусток за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018, а саме: щорічної додаткової відпустки за вислугу років, яка становить 15 (п`ятнадцять) календарних днів та щорічної додаткової відпустки як матері, яка виховує дитину без батька, яка становить 10 (десять) календарних днів.

Зобов`язано голову Канівського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку за вислугу років за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018, яка становить 15 (п`ятнадцять) календарних днів та грошову компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку, як матері, яка виховує дитину без батька, за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018, яка становить 10 (десять) календарних днів.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Зобов`язати голову Канівського міськрайонного суду Черкаської області нарахувати та надати щорічну основну відпустку позивачу за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018 в кількості 6 календарних днів та щорічні додаткові відпустки за період роботи з 29.04.2017 по 05.04.2018, а саме: щорічну додаткову відпустку за вислугу років, яка становить 15 календарних днів та щорічну додаткову відпустку як матері, яка виховує дитину без батька, яка становить 10 календарних днів.

Визнати незаконними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області щодо невчасного проведення остаточного розрахунку з позивачем при звільненні.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області нарахувати та здійснити виплату позивачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, з проведенням індексації цих виплат та з розрахунку середньоденного заробітку 590 грн. 97 коп., починаючи з 06.04.2018 по день фактичного розрахунку.

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області середній заробіток за весь час затримки з 06.04.2018 по 26.03.2020, що становить 687 календарних днів та складає 431999 грн. 07 коп.

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області суму недоплачених відпускних коштів, яка становить 18320 грн. 07 коп.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції протиправно відмовив у стягненні середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, оскільки не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником є підставою для відповідальності за статтею 117 КЗпП України.

Окрім того, на думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що визнаючи протиправними дії голови Канівського міськрайонного суду Черкаської області Русакова Григорія Степановича щодо ненадання щорічної основної відпустки ОСОБА_1 за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018, суд не зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за таку відпустку.

Також апелянт вважає, що судом першої інстанції не було надано оцінки доводам позивача в частині невчасного проведення розрахунку при звільненні органом, який відповідає за організаційно-фінансове забезпечення судів, в тому числі і оплату заробітної плати суддів.

Оскільки повноваження щодо нарахування та виплати компенсації за відпустку покладені на державний орган - Державну судову адміністрацію та її територіальні управління, тому вказаний відповідач у разі несвоєчасного проведення остаточного розрахунку при звільненні судді з посади проводить виплату таких коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Черкаській області визначено, що позивачу було здійснено нарахування та виплату у квітні 2018 року належних їй при звільненні виплат у сумі 107788, 74 грн у строки, визначені чинним законодавством.

Зазначає, що фактичне виконання платіжного доручення №563 від 05.04.2018 не відноситься до повноважень Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення позивача, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, указом Президента України від 15.02.2007 №113/2007 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області та постановою Верховної Ради України від 23.02.2012 №4455-VI її обрано на посаду судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області безстроково.

28 грудня 2017 року Вищою радою правосуддя прийнято рішення №4313/0/15-7 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області на підставі п. 3 частини шостої ст. 126 Конституції України».

Наказом голови Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 05.04.2018 №13-о «Про відрахування зі штату Канівського міськрайонного суду судді ОСОБА_1 » відраховано позивача зі штату Канівського міськрайонного суду Черкаської області у зв`язку зі звільненням згідно п. 3 частини шостої ст. 126 Конституції України та наказано виплатити їй грошову компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки за період роботи з 16.02.2009 по 28.12.2017, яка складає 185 календарних днів.

06 квітня 2018 року до вказаного наказу внесено зміни наказом №14-о, згідно якого п. 2 наказу від 05.04.2018 №13-о викладено у новій редакції та наказано виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки за період роботи з 16.02.2009 по 28.12.2017, яка складає 160 календарних днів.

Не погоджуючись з діями голови Канівського міськрайонного суду Черкаської області щодо ненадання їй щорічної основної відпустки за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018 та щорічних додаткових відпусток за період роботи з 29.04.2017 по 05.04.2018, а саме: щорічної додаткової відпустки за вислугу років, яка становить 15 (п`ятнадцять) календарних днів та щорічної додаткової відпустки як матері, яка виховує дитину без батька, яка становить 10 (десять) календарних днів, та у зв`язку з цим - невчасним проведенням остаточного розрахунку з позивачем при звільненні, остання звернулась за захистом своїх прав до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки головою Канівського міськрайонного суду Черкаської області протиправно не надано позивачу невикористану відпустку перед звільненням, згідно поданих нею заяв від 12.03.2018 та від 02.04.2018, тому слід визнати протиправними дії голови Канівського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_2 щодо не надання позивачу невикористаних відпусток перед звільненням.

Крім того, оскільки головою Канівського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_2 при винесенні наказів про звільнення позивача не вирішено питання щодо надання (грошової компенсації) невикористаної щорічної додаткової відпустки за вислугу років за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018, яка становить 15 (п`ятнадцять) календарних днів та щорічної додаткової відпустки, як матері, яка виховує дитину без батька, за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018, який становить 10 (десять) календарних днів, тому слід визнати протиправними дії голови Канівського міськрайонного суду Черкаської області Русакова Григорія Степановича щодо ненадання щорічної основної відпустки ОСОБА_1 за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018 та щорічних додаткових відпусток за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018, а саме: щорічної додаткової відпустки за вислугу років, яка становить 15 (п`ятнадцять) календарних днів та щорічної додаткової відпустки як матері, яка виховує дитину без батька, яка становить 10 (десять) календарних днів, та зобов`язати голову Канівського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку за вислугу років за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018, яка становить 15 (п`ятнадцять) календарних днів та грошову компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку, як матері, яка виховує дитину без батька, за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018, яка становить 10 (десять) календарних днів.

Разом з тим, оскільки Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Черкаській області своєчасно проведено з позивачем остаточний розрахунок при звільненні, тому позовні вимоги до вказаного відповідача є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Колегія суддів не погоджується у повній мірі з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VII (далі - Закон №1402-VII), який діяв на момент звільнення ОСОБА_1 з посади судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області.

У відповідності до частини першої статті 52 Закону №1402-VII суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.

Відповідно до частини сьомої статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Колегія суддів враховує, що питання надання відпусток у разі звільнення не врегульовані положеннями спеціального законодавства - Законом України «Про судоустрій і статус суддів», що визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні.

Статтею 136 Закону №1402-VII лише закріплено, що суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів).

Відповідно до статті 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

У той же час, особливості надання відпусток врегульовані Законом України від 15.11.1996 №504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон №504/96-ВР).

Відповідно до частини першої ст. 3 Закону №504/96-ВР за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

Статтею 24 вказаного Закону передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України.

З матеріалів справи вбачається, що 12 березня 2018 року та 02 квітня 2018 року позивачем перед звільненням з займаної посади на ім`я голови Канівського міськрайонного суду Черкаської області надавались заяви про відпустки, втім вказаним відповідачем такі заяви задоволено не було у порушення вимог частини першої ст. 3 Закону №504/96-ВР, що свідчить про необхідність визнання протиправними дії голови Канівського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_2 щодо не надання позивачу невикористаних відпусток перед звільненням.

У подальшому, наказом Голови Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 05.04.2018 №13-о «Про відрахування зі штату Канівського міськрайонного суду судді ОСОБА_1 » (з урахуванням наказу від 06.04.2018 №14-о) нараховано та виплачено позивачу грошову компенсацію за щорічні відпустки, та додаткові відпустки за вислугу років, додаткові відпустки як матері, що виховує дитину без батька, за період її роботи з 16.02.2009 по 28.12.2017, що складає 160 календарних днів.

Однак, при винесенні вказаних наказів Головою Канівського міськрайонного суду Черкаської області не було вирішено питання щодо надання (грошової компенсації) невикористаної щорічної основної відпустки за вислугу років за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018, щорічної додаткової відпустки за вислугу років за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018, яка становить 15 (п`ятнадцять) календарних днів та щорічної додаткової відпустки, як матері, яка виховує дитину без батька, за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018, який становить 10 (десять) календарних днів, що свідчить про порушення таким відповідачем вимог статті 83 Кодексу законів про працю та статті 24 Закону №504/96-ВР, як наслідок слід визнати протиправними дії голови Канівського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_2 щодо ненадання щорічної основної відпустки ОСОБА_1 за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018 та щорічних додаткових відпусток за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018, а саме: щорічної додаткової відпустки за вислугу років, яка становить 15 (п`ятнадцять) календарних днів та щорічної додаткової відпустки як матері, яка виховує дитину без батька, яка становить 10 (десять) календарних днів.

Задовольняючи позовні вимоги шляхом зобов`язання голову Канівського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку за вислугу років за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018, яка становить 15 (п`ятнадцять) календарних днів та грошову компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку, як матері, яка виховує дитину без батька, за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018, яка становить 10 (десять) календарних днів, судом першої інстанції не було вирішено питання про зобов`язання надати позивачу грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за вислугу років за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018, враховуючи визнання протиправними дій щодо ненадання такої відпустки.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на приписи п. 4.3 Положення про Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області, затвердженого Головою ДСА України від 25 вересня 2015 року, за змістом якого територіальне управління здійснює функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності ТУ ДСА України в Черкаській області та місцевих загальних судів Черкаської області.

Виходячи зі змісту статті 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з якої вбачається, що голова місцевого суду: представляє суд як орган державної влади у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами, видає на підставі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у зв`язку з припиненням повноважень судді відповідний наказ, здійснює інші повноваження, визначені законом, колегія суддів приходить до переконання, що суд, зобов`язавши голову Канівського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_2 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані ОСОБА_1 відпустки, дійшов до помилкового висновку, оскільки нарахування та виплату коштів працівникам місцевих загальних судів Черкаської області здійснює саме Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області, а голова суду в даному випадку може лише видати відповідний наказ.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №809/474/17.

Зазначені обставини вказують про необхідність зміни судового рішення у цій частині позовних вимог шляхом зобов`язання Канівського міськрайонного суду Черкаської області видати наказ про виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018, щорічну додаткову відпустку за вислугу років за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018, яка становить 15 (п`ятнадцять) календарних днів та грошову компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку, як матері, яка виховує дитину без батька, за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018, яка становить 10 (десять) календарних днів.

Щодо позовних вимог до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно частини третьої статті 148 Закону №1402-VII функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють: Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, окрім Верховного Суду.

Як вже зазначалось, відповідно до норм п. 4.3 Положення про Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області, затвердженого Головою ДСА України від 25 вересня 2015 року, територіальне управління здійснює функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності ТУ ДСА України в Черкаській області та місцевих загальних судів Черкаської області.

Як свідчать матеріали справи, згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області від 11.04.2018 №49 остаточний розрахунок з позивачем при звільненні у квітні 2018 року становить в сумі 107788 грн. 74 коп., яка складається з: 13072 грн. 20 коп. - за листком непрацездатності від 02.04.2018 АДО575263 (за рахунок підприємства 3268 грн. 05 коп. та за рахунок фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в сумі 9804 грн. 15 коп.); 94556 грн. 14 коп. - компенсація за 160 календарних днів невикористаної відпустки; 1684 грн. 21 коп. суддівська винагорода за 2 робочих дні; утримано 1523 грн. 81 коп. суддівської винагороди за 2 робочих дні через відкриття лікарняного під час щорічної відпустки у березні 2018 року.

При цьому, судом першої інстанції вірно відзначено, що із нарахованої суми 107788 грн. 74 коп. відбулись відрахування (ПДФО 18% у сумі 19401 грн. 97 коп., військовий збір 1,5% у сумі 1616 грн. 83 коп.), тому до виплати позивачу належить остаточний розрахунок при звільнення в сумі 86769 грн. 94 коп., з яких 81600 грн. 15 коп. виплачено платіжним дорученням від 05.04.2018 №563.

Окрім того, кошти за листком непрацездатності позивача від 02.04.2018 АДО575263 за рахунок фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності нараховані в сумі 9804 грн. 15 коп., зокрема: за 13 календарних днів у березні 2018 року в сумі 8496 грн. 93 коп.; за 2 календарні дні у квітні 2018 року у сумі 1307 грн. 22 коп., із вказаної суми відраховано ПДФО 18% у сумі 1764 грн. 75 коп. та військовий збір 1,5% в сумі 147 грн. 06 коп., тому до виплати позивачу за вказаним листком непрацездатності за рахунок фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у сумі 7892 грн. 34 коп., які виплачені частинами в сумі 2722 грн. 55 коп. 19.04.2018 та у сумі 5169 грн. 79 коп. 20.04.2018 після надходження цих коштів від фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що підтверджується випискою по картці Приватбанк, належної позивачу.

Відтак, доводи апелянта, що грошові кошти у сумі 2722, 55 грн та 5169,79 грн було виплачено позивачу лише 19.04.2018 і 20.04.2018, тобто з порушенням норм КЗпП України, колегія суддів не приймає до уваги.

Твердження апелянта про нарахування їй коштів у розмірі 2270,42 грн лише 31.07.2018 у суді першої інстанції не було спірним та позивачем як підстава для задоволення позовних вимог не ставилась, та зазначені обставини не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Черкаській області своєчасно проведено з позивачем остаточний розрахунок при звільненні, тому позовні вимоги у цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

При цьому, позовні вимоги про стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області суми недоплачених відпускних коштів, яка становить 18320 грн. 07 коп., а також 8496 грн. 93 коп. - коштів за листком непрацездатності від 02.04.2018, а всього 26817 грн є також такими, що не підлягають задоволенню, оскільки як вже зазначалось кошти за листком непрацездатності від 02.04.2018 були виплачені позивачу частинами 19.04.2018 та 20.04.2018.

Стосовно розміру недоплачених відпускних коштів, який, як вважає позивач повинен складати 18320 грн. 07 коп., виходячи з обрахунку її середньоденного заробітку у розмірі 590, 97 коп. та кількості днів за невикористані відпустки - 31, колегія суддів вважає передчасними, так як Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області здійснює нарахування та виплату відповідних коштів лише на підставі отриманих від судів документів, матеріалів, необхідних для виконання покладених на нього завдань.

Враховуючи, що будь-які документи, в тому числі накази або розпорядження про виплату ОСОБА_1 спірних коштів за невикористані відпустки від Канівського міськрайонного суду Черкаської області до Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області не надходили, відтак такий відповідач позбавлений можливості виплатити на даний час позивачу такі кошти.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції протиправно відмовлено у задоволенні позовних вимог до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області стосовно стягнення на користь позивача середнього заробітку згідно статті 117 КЗпП України, так як головою Канівського міськрайонного суду Черкаської області при звільненні не було надано їй грошової компенсації невикористаної щорічної основної відпустки за вислугу років за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018, щорічної додаткової відпустки за вислугу років за період роботи з 29.04.2017 по 05.04.2018, яка становить 15 (п`ятнадцять) календарних днів та щорічної додаткової відпустки, як матері, яка виховує дитину без батька, за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018, який становить 10 (десять) календарних днів, колегія суддів оцінює критично з огляду на таке.

У силу вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Виходячи з викладеного, підставою для стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні є фактично незгода ОСОБА_1 з розміром її грошового забезпечення, належного їй при звільненні, зокрема факту не виплати всієї суми відпускних та суми згідно листка непрацездатності від 02.04.2018.

У той же час, виплата середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку можлива лише при відсутності незгоди з розміром сум, що належать працівнику до виплати у день звільнення.

Отже, оскільки остаточний розмір грошового забезпечення буде визначено лише після складення Канівським міськрайонним судом Черкаської області відповідного наказу про виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані відпустки з урахуванням позиції суду, викладеної у даному рішенні, та у подальшому виплати такої суми Територіальним управлінням ДСА України у Черкаській області, тому підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку на даний час відсутні.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною четвертою вказаної статті закріплено, що зміна судового рішення може полягати у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни судового рішення в резолютивній частині шляхом викладення абзацу четвертого резолютивної частини рішення в редакції згідно вищенаведених судом апеляційної інстанції мотивів.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року - змінити, виклавши четвертий абзац резолютивної частини рішення у наступній редакції:

«Зобов`язати Канівський міськрайонний суд Черкаської області видати наказ про виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018, щорічну додаткову відпустку за вислугу років за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018, яка становить 15 (п`ятнадцять) календарних днів та грошову компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку, як матері, яка виховує дитину без батька, за період роботи з 29.12.2017 по 05.04.2018, яка становить 10 (десять) календарних днів».

В іншій частині - рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук