Справа № 320/1571/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1571/19 Головуючий у І інстанції - Басай О.В.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно зі ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області, в якому просила визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 31.08.2018 року № 279762-50/689.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона віднесена до категорії осіб, які мають пільги зі сплати земельного податку, а тому оскаржувана податкова вимога є незаконною та необґрунтованою, оскільки її зміст суперечить чинному податковому законодавству.

Також Позивач зазначає, що податкове повідомлення-рішення, на підставі якого винесено податкову вимогу від 31.08.2018 року № 279762-50/689, не отримувала.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 31.08.2018 року № 279762-50/689.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Головне управління ДПС у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Відповідач зазначає, що відповідно до облікових даних ІС «Податковий блок» за Позивачем обліковується земельна ділянка з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га. На виконання вимог чинного законодавства, посадовими особами контролюючого органу було винесено податкове повідомлення рішення з земельного податку з фізичних осіб за 2018 рік від 25.04.2018 року № 1-1002 на суму 5 317,91 грн., яке Позивачем не оскаржено, в судовому порядку не скасоване, а відтак є узгодженим. Враховуючи дану обставину, у зв`язку з наявністю податкового боргу у Позивача, ГУ ДФС у Київській області виставлено податкову вимогу від 31.08.2018 року № 279762-50/689.

Відповідач звертає увагу, що при розгляді справи суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, вийшов за рамки позовних вимог та неправомірно прийшов до висновку про неправомірність податкового повідомлення-рішення, на підставі якого виник борг, оскільки, на думку Відповідача, суд першої інстанції не мав процесуальних повноважень надавати оцінку правомірності податковому повідомленню-рішенню, якщо воно не було раніше оскаржене платником податку та є узгодженим, та не є предметом позову у даній справі.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Позивачка є громадянкою, яка постійно проживає або постійно працювала на території зони радіоекологічного контролю (категорія 4), що підтверджується наявною в матеріалах справи копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 07.06.1996 року (а. с. 13).

Позивачка є власником земельної ділянки з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,10 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 9, 10).

25 квітня 2018 року ГУ ДФС у Київській області винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 1-1002, відповідно якого ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання - 5 317,91 грн. за сплату земельного податку з фізичних осіб, за податковий період - 2018 рік.

31 серпня 2018 року ГУ ДФС у Київській області виставлено податкову вимогу № 279762-50/689, якою повідомлено ОСОБА_1 про те, що станом на 30 серпня 2018 року сума податкового боргу платника податків становить 5 317,91 грн. (земельний податок з фізичних осіб).

Вважаючи дану податкову вимогу протиправною, 05 лютого 2019 року Позивачка звернулась зі скаргою до Відповідача, в якій просила скасувати податкову вимогу, оскільки вона має пільги, відповідно до норм законодавства.

За наслідками адміністративного оскарження, ГУ ДФС у Київській області прийнято рішення від 22 лютого 2019 року, яким вказану податкову вимогу залишено без змін, а скаргу ОСОБА_1 - без задоволення (а. с. 14 - 16).

Вважаючи податкову вимогу від 31.08.2018 року № 279762-50/689 протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а свої права та законні інтереси порушеними, Позивачка звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана вимога виставлена Позивачці у зв`язку з несплатою у добровільному порядку суми податкового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням про сплату земельного податку за 2018 рік від 30.06.2018 року № -1002 у сумі 5 317,91 грн., проте Відповідачем не надано будь-яких доказів надіслання у встановленому законом порядку Позивачу вказаного податкового повідомлення-рішення. В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції прийшов до висновку, що Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано жодних беззаперечних доказів в обґрунтування обставин правомірності винесення ним оскаржуваної вимоги.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основним законодавчим актом, який урегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України.

Відповідно до пп. 4.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно п. п. 95.1 - 95.2 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Приписи абз. 1 п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України визначають, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Пунктом 59.3 статті 59 ПК України передбачено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Відповідно до абзаців 2-4 п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції посилався на те, що Позивач фактично не отримував податкове повідомлення-рішення від 31.08.2018 року № 279762-50/689, оскільки Відповідачем не надано доказів надіслання у встановлено законом порядку Позивачці вказаного повідомлення-рішення. З огляду на викладене суд першої інстанції, під час вирішення справи, надав оцінку правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення та дійшов висновку про відсутність обов`язку сплати земельного податку у Позивачки, що стало підставою для задоволення позовних вимог.

Пунктом 287.5. ст. 287 ПК України визначено, що податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Згідно з п. 59.1. статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 1 розділу 4 Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 року № 610 встановлено, що податкова вимога надсилається (вручається) не раніше першого робочого дня після закінчення встановленого Кодексом граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Пунктом 3 розділу 4 Порядку Після формування податкової вимоги та внесення даних до відповідного реєстру податкова вимога в той самий день реєструється в контролюючому органі та направляється (вручається) платнику податків.

Крім того, згідно абз. 3 п. 7 Порядку, податкова вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному абзацом третім пункту 6 цього розділу.

Водночас, судом першої інстанції не було враховано, що податкове повідомлення-рішення від 25.04.2018 року № 1-1002 було направлено на адресу Позивачки: м. Біла Церква, пров. 2-й Стаханівський, буд . 6 рекомендованим листом та вручено їй особисто 29 червня 2018 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 60).

Колегією суддів враховується, що податкова вимога від 31.08.2018 року № 279762-50/689 направлялась на ту саму адресу Позивачки: м . АДРЕСА_1 та була вручена їй особисто 25.01.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 39).

Відтак, колегія суддів доходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 25.04.2018 року № 1-1002 в силу приписів п. 58.3 ст. 58 ПК України вважається таким, що вручено Позивачці.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що при вирішенні спору про стягнення податкової вимоги суд не може давати оцінку правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення на підставі якого виник податковий борг, оскільки це не є предметом такого правового спору.

Проте, таку оцінку суд може надати під час розгляду справи про правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення.

Аналогічний висновок щодо неправомірності надання судами оцінки податковому повідомленню-рішенню, коли предметом позову є стягнення податкової вимоги - викладений в постановах Верховного Суду від 25.01.2019 року у справі № 810/1760/17 та від 01.04.2019 року у справі № 810/3556/16.

Враховуючи викладене колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог дослідивши правомірність винесення податкового повідомлення-рішення, оскільки предметом спору за вирішенням якого звернулась Позивачка є стягнення податкового боргу (податкової вимоги), тому в межах вказаного спору перевірці підлягали обставини щодо наявності податкового боргу, за стягненням якого звернувся контролюючий орган.

Як вбачається з матеріалів справи, правом на оскарження податкового повідомлення-рішення Позивачка не скористалась, грошове зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб у визначений законом термін не сплатила, в судовому порядку суму боргу не оскаржувала, будь - які письмові докази з цього приводу в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що податкова вимога винесена Відповідачем на підставі закону та у межах повноважень, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

При цьому колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко

Повний текст складено 18.06.2020 року.