Справа № 120/821/20-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2020-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 червня 2020 р. Справа № 120/821/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди

УСТАНОВИВ

У Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Вінницькій області) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 15.12.2019 звернувся до відповідача із інформаційним запитом у якому просив надіслати на його адресу рекомендованим листом податкове повідомлення - рішення про нарахування за 2018 рік податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Також 16.12.2019 звернувся із претензією до відповідача у якій просив повернути безпідставно стягнуті грошові кошти, оскільки рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12.06.2019 по справі № 120/364/19-а, яке набрало законної сили 15.10.2019, визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 19.01.2018. Крім того, у претензії позивач просив надіслати на його адресу належним чином засвідчені копії особового рахунку та довідку про стан заборгованості та переплати.

У відповідь на звернення від 16.12.2019, відповідач Листом "Про надання інформації" від 27.12.2019 № 6636/Т/02-32-57-07 повідомив позивача, що за період з 20.12.2018 по 19.11.2019 із нього було стягнуто 2736,43 грн. в рахунок погашення боргу. Після виконання рішення суду від 12.06.2019 щодо скасування нарахувань в сумі 10824,09 грн., виникла переплата в сумі 2436,43 грн., яку було повернуто позивачу 16.12.2019.

Відповідач у листі також зазначив, що довідку про відсутність заборгованості можливо отримати за умови дотримання встановленого порядку, після подання відповідної заяви до контролюючого органу. Разом з тим повідомив, що усі особисті інтегровані картки платника є можливим переглянути через електронний кабінет платника податку.

Позивач зазначає, що відповідь Головного управління ДПС у Вінницькій області суперечать Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про доступ до публічної інформації". Також позивач обґрунтовував позов тим, що відповідь на його запит від 15.12.2019 щодо надіслання податкового повідомлення - рішення, відповідачем взагалі не надано. При цьому, ненадання запитуваної інформації, завдали йому моральної шкоди, розмір якої він оцінює у 50000 грн. Тому, за захистом свої прав та інтересів позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Ухвалою від 02.03.2020 відкрито провадження у цій справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою надано відповідачу 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву.

30.03.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначає, що механізм надання довідки про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи передбачено Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2018 № 733 «Про затвердження Порядку надання довідки про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи».

Відповідач зазначає, що для отримання довідки платник повинен подати заяву про надання довідки про відсутність заборгованості з платежів. Заява складається з обов`язковим посиланням на відповідний нормативно - правовий акт, яким передбачено необхідність підтвердження відсутності заборгованості з платежів, контроль за сприянням яких покладено на контролюючі органи, та зазначенням найменування суб`єкта до якого довідку буде подано.

Також відповідач зазначає, що позивачу було запропоновано скористатися особистим електронним кабінетом платника податків, щоб побачити особисті інтегровані картки платника.

Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 50000 грн. відповідач зазначив, що позивачем не надано до суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між бездіяльністю ГУ ДПС у Вінницькій області та завданням моральної шкоди, оскільки при вирішенні спору про відшкодуванню моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач є інвалідом ІІ групи безтерміново, що підтверджується довідкою МСЕК серія 12 ААА № 930681 від 01.06.2018 (а.с.9).

15.12.2019 позивач звернувся до відповідача із інформаційним запитом у якому просив надіслати на його адресу рекомендованим листом податкове повідомлення - рішення про нарахування за 2018 рік податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (а.с.18).

16.12.2019 позивач звернувся із претензією до відповідача у якій просив повернути безпідставно стягнуті грошові кошти, оскільки рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12.06.2019 по справі № 120/364/19-а, яке набрало законної сили 15.10.2019, визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 19.01.2018. Крім того, у претензії позивач просив надіслати на його адресу належним чином засвідчені копії особового рахунку та довідку про стан заборгованості та переплати (а.с.20-21).

Листом відповідача "Про надання інформації" від 27.12.2019 № 6636/Т/02-32-57-07 позивача повідомлено, що за період з 20.12.2018 по 19.11.2019 із нього було стягнуто 2736,43 грн. в рахунок погашення боргу. Після виконання рішення суду від 12.06.2019 щодо скасування нарахувань в сумі 10824,09 грн., виникла переплата в сумі 2436,43 грн., яку було повернуто позивачу 16.12.2019.

Відповідач у листі також зазначив, що довідку про відсутність заборгованості можливо отримати за умови дотримання Порядку надання довідки про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, після подання відповідної заяви до контролюючого органу. Разом з тим повідомив, що усі особисті інтегровані картки платника є можливим переглянути через електронний кабінет платника податку (а.с.23).

Вважаючи, що відповідачем допущено бездіяльність у ненаданні інформації на запит від 15.12.2019 та не погодившись із відповіддю, що викладена у формі листа від 27.12.2019 № 6636/Т/02-32-57-07, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Щодо інформаційного запиту від 15.12.2019, суд зазначає наступне.

Правовідносини, які складаються у сфері розгляду звернень суб`єктів стосовно отримання публічної інформації, врегульовані Конституцією України та відповідними спеціальними законами, а саме Законом України "Про інформацію" від 02.10.96 № 2657-XII (далі - Закон від 02.10.96 № 2657-XII) та Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон від 13.01.2011 № 2939-VI).

Згідно з ч. 2 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон від 02.10.96 № 2657-XII визначає, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Статтею 1 Закону від 02.10.96 № 2657-XII визначено, що інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

У свою чергу порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом від 13.01.2011 № 2939-VI.

Відповідно до статті 1 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Аналізуючи ст. 1 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, суд дійшов висновку, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях (тобто відповідала критеріям "відображеності та задокументованості") та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям "відображеності та задокументованості" і є публічною. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.

Відтак, створена відповідачем інформація у вигляді податкового повідомлення - рішення від 21.12.2019 відповідає ознакам публічної інформації, а тому ГУ ДПС у Вінницькій області, за умови наявності у нього статусу розпорядника публічної інформації, зобов`язаний надавати доступ до неї, включно і шляхом надання цього документа (податкового повідомлення - рішення) на запит позивача від 15.12.2019 (аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.01.2020, справа № 818/1212/17).

Статтею 3 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до статті 5 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Згідно із статтею 12 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Щодо статусу відповідача як розпорядника публічної інформації, то суд враховує наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Частиною 4 ст. 13 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI визначено, що усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень беззаперечно, відноситься до розпорядників публічної інформації в розумінні положень п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI. Крім того, відповідач не оспорює свій статус розпорядника публічної інформації.

Підсумовуючи наведені вище висновки суд зазначає, що запитуване позивачем податкове повідомлення - рішення від 21.12.2019 є публічною інформацією, а відповідач будучи органом, що прийняв це рішення є розпорядником публічної інформації.

В силу вимог п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.

Згідно з положеннями ст. 19 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI під запитом на інформацію розуміється прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Відтак, праву позивача звертатись із інформаційними запитами та отримати інформацію кореспондує обов`язок відповідача який володіє статусом розпорядника публічної інформації надати достовірну, точну та повну інформацію у встановлені Законом строки.

Аналізуючи питання належності виконання відповідачем обов`язку надати запитувану інформацію на запит від 15.12.2019, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 20 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною 4 ст. 20 Закону від 13.01.2011 N 2939-VI закріплено, що у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із запитом від 15.12.2019 про надання податкового повідомлення - рішення про нарахування за 2018 рік податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який ним направлено рекомендованим листом 16.12.2019, що підтверджується фіскальним чеком «Укрпошта» № 692 (а.с.18-19).

Згідно трекінгу - відстеження «Укрпошта» відповідач отримав вказаний запит 19.12.2019.

Отже, відповідь на запит позивача (по суті запиту чи лист про продовження строку розгляду) відповідач повинен був надати не пізніше 25.12.2019 (п`ятий робочий день).

Однак, особливістю спірних правовідносин є те, що запитуване податкове повідомлення - рішення прийнято відповідачем лише 21.12.2019. Тому, саме 21.12.2019 запитувана позивачем інформація була відображена та задокументована на матеріальному носії (стала публічною інформацією у розумінні Закону від 13.01.2011 № 2939-VI), а із вказаної дати відповідач як її володілець став розпорядником інформації.

Тому, у випадку якщо б відповідачем відповідь на запит позивача від 15.12.2019 була надана у період із 19.12.2019 по 20.12.2019, то у такій відповіді відповідач міг би правомірно зіслатися на відсутність інформації у його володінні та відмовити у задоволенні запиту позивача. Однак, такої відповіді позивачу відповідачем не було надано, як і взагалі не надано запитуваної інформації у встановлені Законом від 13.01.2011 № 2939-VI строки.

Натомість, відповідач направив податкове повідомлення - рішення від 21.12.2019 позивачу лише 10.03.2020, а отримано рішення позивачем 13.03.2020 (а.с.38). При цьому, таке рішення направлялося не на підставі запиту від 15.12.2019, а на виконання покладеного нормами Податкового кодексу України на контролюючий орган обов`язку.

Відтак, факт надіслання відповідачем 10.03.2020 податкового повідомлення - рішення не пов`язаний із розглядом запиту позивача. При цьому, надіслання платнику податків контролюючим органом податкового повідомлення - рішення на виконання вимог Податкового кодексу України, не звільняє суб`єкта владних повноважень, як розпорядника публічної інформації, від обов`язку повторно надіслати його на запит поданий в порядку передбаченому Законом від 13.01.2011 № 2939-VI. Однак, як на день звернення до суду так і на день прийняття судом рішення, відповідачем не надано доказів виконання свого обов`язку щодо розгляду запиту та надання на нього відповіді.

Висновок суду узгоджується із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні у справі "Співдружність матерів Південної Чехії проти Чеської Республіки" (Sdruћenн Jihoиeskй Matky c. la Rйpublique tchиque), заява № 19101/03 від 10 липня 2006 року) організація-заявник звернулась із запитом про ознайомлення з адміністративними документами, які були в розпорядженні органів влади і доступ до яких можна було отримати за умов, передбачених національним законодавством. За цих обставин Європейський суд визнав, що відмова у відповіді на зазначений запит є втручанням у право заявника на отримання інформації, яке гарантується статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо аргументів відповідача про зміну бюджетних рахунків, як підставу для несвоєчасного направлення рішення від 21.12.2019 позивачу, то вони не спростовують висновків суду про його бездіяльність при розгляді запиту від 15.12.2019.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не надання відповіді на запит позивача від 15.12.2019, чим порушено право ОСОБА_1 на доступ до публічної інформації.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не надання відповіді на запит про надання інформації від 15.12.2019 та зобов`язання відповідача повторно розглянути запит позивача на інформацію від 15.12.2019 із урахуванням висновків суду.

Щодо іншої позовної вимоги яка пов`язана із наявним на думку позивача порушенням його прав при розгляді звернення від 16.12.2019, то суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ст. 19 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI під запитом на інформацію розуміється прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Аналізуючи зміст ст. 19 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, суд дійшов висновку, що запит на інформацію повинен містити обов`язкові реквізити, прохання про надання публічної інформації, а також може подаватися у довільній формі.

Суд зазначає, що звернення позивача від 16.12.2019 під назвою "претензія" містить обов`язкові для запиту реквізити, а присвоєння позивачем зверненню назви "претензія", та висловлення у ньому інших прохань про відновлення його прав, не звільняє відповідача від обов`язку його розгляду у тому числі в порядку Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, адже у п. 3 прохальної частини звернення позивач клопотав про надання йому інформації.

Оцінюючи правову природу інформації, запитуваної позивачем у п. 3 прохальної частини звернення від 16.12.2019, суд керується такими мотивами.

Позивачем висловлено клопотання надати йому роздруківки інтегрованої картки платника податків та довідки про стан його заборгованості перед бюджетом по усім видам загальнообов`язкових платежів.

Щодо запитуваної інформації про надання інтегрованої картки платника податків, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося судом вище, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях (тобто відповідала критеріям "відображеності та задокументованості") та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям "відображеності та задокументованості" і є публічною.

Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422 «Про затвердження Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 20.05.2016 № 751/28881, інтегрована картка платника - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Інтегрована картка платника містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Отже, відповідач створюючи в процесі виконання своїх повноважень інформацію в електронній чи документальній формі у виді інтегрованої картки платника, зобов`язаний надати доступ до неї, у тому числі на запит позивача про доступ до публічної інформації, адже інтегрована картка платника відповідає критеріям "відображеності та задокументованості", а тому за своєю суттю є публічною інформацією у розумінні Закону від 13.01.2011 № 2939-VI. Натомість, посилання відповідача на можливість ознайомлення із нею через електронний кабінет платника податків кваліфікується як неправомірна відмова у наданні інформації (ч. 2 ст. 22 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI).

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо відмови у наданні інтегрованої картки платника на запит, що міститься в пункті 3 претензії від 16.12.2019.

Щодо прохання позивача про надання довідки про стан заборгованості та переплат по всім видам платежів, то суд зазначає, що визначальним для публічної інформації є те, що вона має бути заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях (тобто відповідати критеріям "відображеності та задокументованості") та знаходитись у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.

Відповідно до п. 4, 5 Наказу Міністерства фінансів України від 03.09.2018 № 733 «Про затвердження Порядку надання довідки про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 27.09.2018 № 1102/32554, довідка або відмова у наданні довідки готуються уповноваженим органом протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання Заяви органом, до якого її було подано.

Перевірка наявності/відсутності у платника заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, здійснюється за даними інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів на дату формування Довідки з урахуванням наявності/ відсутності податкового боргу, та/або недоїмки зі сплати єдиного внеску, та/або іншої заборгованості за основним та неосновними місцями обліку платника.

Отже, виготовлення довідки про стан заборгованості та переплат по всім видам платежів потребує здійснення аналізу та моніторингу для створення інформації у вигляді довідки, а тому не є публічною інформацією, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо строку розгляду звернення від 16.12.2019, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 20 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною 4 ст. 20 Закону від 13.01.2011 N 2939-VI закріплено, що у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із зверненням від 16.12.2019 яке було направлене рекомендованим листом 16.12.2019, що підтверджується фіскальним чеком «Укрпошта» № 153 (а.с.20-22).

Претензію від 16.12.2019 відповідачем отримано 19.12.2019 вх. № 23945/ФОП, отже відповідь відповідач повинен був надати не пізніше 25.12.2019 (п`ятий робочий день).

Однак, відповідач цього строку не дотримався, адже відповідь сформував 27.12.2019 № 6636/Т/02-32-57-07, чим порушив право позивача на отримання інформації у встановлений Законом від 13.01.2011 № 2939-VI строк.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.03.2019 по справі № 800/369/17 дійшла висновку, що право особи на доступ до публічної інформації включає в себе не тільки право на отримання відповідної інформації, а й право на своєчасність її отримання. При цьому недотримання встановленого законом строку надання особі інформації на запит повинно кваліфікуватися як протиправна бездіяльність розпорядника інформації.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність при розгляді звернення позивача від 16.12..2019, яка проявилася ще й у порушені встановлених ч. 1 ст. 20 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI строків його розгляду.

Отже, наявні підстави для задоволення позовної вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у наданні позивачу інтегрованої картки платника на запит, що міститься в пункті 3 звернення від 16.12.2019 та зобов`язання відповідача повторно розглянути запит позивача, що міститься в пункті 3 звернення від 16.12.2019, з урахуванням висновків суду

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000 грн., суд зазначає наступне.

Засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в Цивільному кодексі України, статтею 23 якого передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 (справа № 464/3789/17). Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Суд зазначає, що позивач обґрунтовує заподіяння йому моральної шкоди іншими діями не пов`язаними із розглядом запитів на інформації від 15.12.2019 та від 16.12.2019 та зазначає, що правову оцінку таким діям було надано при розгляді адміністративної справи № 120/364/19. Виходячи із аргументів позивача, саме дії та рішення які ним оскаржувалися у справі № 120/364/19 негативно відобразилось на його самопочутті та здоров`ї. Тому, суд доходить висновку про недоведеність факту заподіяння позивачу моральної шкоди протиправною бездіяльністю відповідача пов`язаною із розглядом звернень від 15.12.2019 та від 16.12.2019. Тому, у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог позивача, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі суд не вирішує.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, Законом України від 30.03.2020 № 540-IX, суд

ВИРІШИВ

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Вінницькій області щодо не надання ОСОБА_1 відповіді на запит про надання інформації від 15.12.2019.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Вінницькій області повторно розглянути запит ОСОБА_1 про надання інформації від 15.12.2019, із урахуванням висновків суду у цій справі.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Вінницькій області щодо не надання ОСОБА_1 у відповідь на запит про надання інформації, що міститься в пункті 3 прохальної частини претензії від 16.12.2019, інтегрованої картки платника податків.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Вінницькій області повторно розглянути запит ОСОБА_1 про надання інформації, що міститься в пункті 3 прохальної частини претензії від 16.12.2019, з урахуванням висновків суду у цій справі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. 9 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX, строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, ).

Суддя Богоніс Михайло Богданович