Справа № 260/242/20
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2020-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2020 року м. Ужгород№ 260/242/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Дору Ю.Ю.,

за участі:

секретаря судового засідання - Завидняк А.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Шкорки І.М.,

представника відповідача - Шелемончак В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області (далі - відповідач, Великоберезнянська РДА), якою просить: визнати протиправним та скасувати наказ керівника апарату Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області від 24.12.2020 року №110-н/р "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади головного спеціаліста відділу ведення державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації з 31 грудня 2019 року; поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу ведення державного реєстру виборців апарату Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області; стягнути з Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення з посади, а саме з 01.01.2020 року по день винесення рішення судом.

Позивач вважає її звільнення з роботи незаконним, таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Зокрема, зазначає, що відповідачем порушено норми Кодексу законів про працю України.

Ухвалою від 10.02.2020 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

28 лютого 2020 року на електронну адресу суду надійшов відзив Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області. Згідно поданого відзиву відповідач вважає безпідставними доводи позивача та просить відмовити у їх задоволенні, оскільки про заплановане вивільнення позивача було повідомлено відповідно до вимог чинного законодавства. Вказує, що позивачу та ОСОБА_2 було запропоновано посаду головного спеціаліста відділу виборців, водночас, у відповідності до ст.42 КЗпП України, за рішенням комісії всі члени комісії голосували відкритим голосуванням та прийняли рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу ведення Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації, у зв`язку із скороченням посади.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила такі задовольнити.

Представник відповідача заперечувала проти позовних вимог та просила суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 01.09.2011 ОСОБА_1 прийнята на посаду головного спеціаліста відділу ведення Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації. Цього ж дня позивачем прийнято присягу державного службовця, про що містяться записи у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 22.12.2009 (а.с.а.с.21-22).

Згідно підпункту 3.3 пункту 3 Розпорядження голови Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області від 31.10.2019 року № 207 «Про структуру та граничну чисельність працівників районної державної адміністрації» визначено реорганізувати з 01 січня 2020 року відділ ведення Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації зі штатною чисельністю три одиниці шляхом перетворення вивівши його зі структури апарату райдержадміністрації зі штатною чисельністю дві одиниці, а саме: завідувача сектору та головного спеціаліста (а.с.а.с.44-47, 52)

У зв`язку з цим, 01.11.2019 Великоберезнянською районною державною адміністрацією Закарпатської області надано позивачеві для ознайомлення повідомлення про майбутнє вивільнення №01.1-26/527/32. Згідно вказаного повідомлення зазначено, що позивачеві буде запропонована вакантна посада державної служби у Великоберезнянській районній державній адміністрації. Переведення буде можливе за результатами засідання комісії з визначення професійної компетенції працівників районної державної адміністрації для визначення переважного права державних службовців на зайняття вакантної посади (а.с.4).

Наказом керівника апарату державної адміністрації від 24.12.2019 №110-н/р «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено ОСОБА_1 - головного спеціаліста відділу ведення Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації 31 грудня 2019 року у зв`язку із скороченням чисельності працівників та неможливістю працевлаштування (а.с.10).

Вказаний наказ позивач вважає протиправним, у зв`язку з чим звернулася з даним позовом до суду.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, є Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII).

Згідно з частиною першою статті 83 вказаного Закону державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Відповідно до статті 43 Закону № 889-VIII підставою для зміни істотних умов державної служби, зокрема, є скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку з оптимізацією системи державних органів чи структури окремого державного органу.

Пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889-VІІІ визначено, що підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Відповідно до частини третьої цієї ж статті 87 Закону №889-VІІІ процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Підстави припинення трудового договору передбачені статтею 36 КЗпП України. Відповідно до частини 4 якої у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини 1 статті 40).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У відповідності до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Пленум Верховного Суду України у Постанові "Про практику розгляду судами трудових спорів" №9 від 06.11.1992 роз`яснив, що роботодавець є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявні вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Судом встановлено, що при повідомленні про майбутнє вивільнення ОСОБА_1 , відповідачем не було запропоновано жодної вакантної посади, зокрема у вказаному повідомленні відсутня така пропозиція.

Разом з тим, у судовому засіданні 11.06.2020 представником відповідача надано суду повідомлення від 20.12.2019 №01.1-26/586/26, відповідно до якого позивачу запропоновано посаду головного спеціаліста відділу ведення Державного реєстру виборців райдержадміністрації. На вказаному повідомленні міститься відмітка про згоду та підпис ОСОБА_1 проставлений 20 грудня 2019 року.

Судом встановлено, що розпорядженням голови Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області від 12.11.2019 №50-р утворено робочу комісію з визначення рівня професійної компетенції (кваліфікації та продуктивності праці) працівників районної державної адміністрації.

Згідно витягу з протоколу №3 засідання комісії з визначення рівня професійної компетенції (кваліфікації та продуктивності праці працівників районної державної адміністрації Великоберезнянської районної державної адміністрації (далі - комісія) від 23.12.2019 встановлено, що в обговоренні виступили члени комісії та пропонували залишити на посаді головного спеціаліста відділу ОСОБА_2 , який повсякчас виявляє здібності до роботи в «турбо-режимі», дисциплінований, активний, наполегливий. Всі члени комісії голосували відкритим голосуванням за « 7» утримались « 0» проти « 0». Рішення прийнято. Водночас поставлено на голосування питання про те, щоб звільнити з посади головного спеціаліста відділу ведення Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації, у зв`язку з реорганізацією ОСОБА_1. Всі члени голосували відкритим голосуванням за « 7»утримались « 0» проти « 0» (а.с.а.с.58-59).

Суд зауважує, що відповідно до статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу;

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

З аналізу наведених норм слідує, що визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі при скороченні чисельності штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці.

Єдиним нормативно-правовим документом, який містить визначення кваліфікації є Закон України "Про вищу освіту". Відповідно до пункту 12 статті 1 Закону України "Про вищу освіту" кваліфікація - офіційний результат оцінювання і визнання, який отримано, коли уповноважена установа встановила, що особа досягла компетентностей (результатів навчання) відповідно до стандартів вищої освіти, що засвідчується відповідним документом про вищу освіту.

За визначенням пунктів 13, 20, 21 статті 1 Закону України "Про вищу освіту" компетентність - здатність особи успішно соціалізуватися, навчатися, провадити професійну діяльність, яка виникає на основі динамічної комбінації знань, умінь, навичок, способів мислення, поглядів, цінностей, інших особистих якостей; спеціалізація - складова спеціальності, що може визначатися закладом вищої освіти та передбачає одну або декілька профільних спеціалізованих освітніх програм вищої або післядипломної освіти; спеціальність - гармонізована з Міжнародною стандартною класифікацією освіти предметна область освіти і науки, яка об`єднує споріднені освітні програми, що передбачають спільні вимоги до компетентностей і результатів навчання випускників.

Водночас, кваліфікація як рівень досягнення компетентності є результатом навчання на певному рівні вищої освіти, який визначає здатність особи успішно здійснювати професійну діяльність у певній галузі.

При цьому слід зазначити, що з урахуванням положень статті 42 КЗпП України, у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці.

Таким чином, при проведенні вивільнення орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто, ці обставини повинен з`ясовувати сам суб`єкт владних повноважень, приймаючи відповідне рішення.

Судом з`ясовано, що згідно інформаційної довідки засідання комісії з визначення рівня професійної компетенції працівників районної державної адміністрації, на посаду головного спеціаліста відділу ведення Державного реєстру виборців апарату претендували дві особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Згідно вказаної довідки стаж роботи (загальний стаж) ОСОБА_2 - 8 років 2 місяці 2 дні (8 років 4 місяці); за сімейним станом - одружений, 1 дитини (2 роки), серед переважного право - здобуває другу вищу освіту. ОСОБА_1 : стаж роботи 8 років 4 місяці 2 дні (8 років 4 місяці 2 дні); сімейний стан - заміжня, 2 дітей (8 років та 4 роки), підстави переважного права не зазначені.

Отже, відповідач мав провести порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , з метою визначення переважного права на залишення на роботіта зайняття посади посаду головного спеціаліста відділу ведення Державного реєстру виборців райдержадміністрації.

З аналізу наведених у інформаційній довідці засідання комісії порівняльних ознак працівників слідує, що кваліфікація вказаних осіб є однаковою у зв`язку із наявністю вищої освіти ступінь - спеціаліст.

Водночас, як вбачається з протоколу №3 засідання комісії з визначення рівня професійної компетенції (кваліфікації та продуктивності праці працівників районної державної адміністрації Великоберезнянської районної державної адміністрації від 23.12.2019 підставою для залишення на посаді головного спеціаліста відділу ОСОБА_2 , було те, що останній «повсякчас виявляє здібності до роботи в «турбо-режимі», дисциплінований, активний, наполегливий».

Такі доводи на підтвердження продуктивності праці і кваліфікації працівника суд вважає неприпустимими, оскільки такі не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами.

Водночас на противагу позитивної оцінки кваліфікації та продуктивності праці ОСОБА_2 відповідачем не наведено жодної характеристики стосовно ОСОБА_1 .

Разом з тим, відповідачем не було взято до уваги факт наявності у позивача на утриманні двох дітей: віком 8 років та 4 роки, а також те, що стаж роботи на підприємстві у позивача є більшим ніж у ОСОБА_2 .

Згідно пунктів 1-3 частини 2 статті 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Окрім цього, відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Згідно повідомлення про майбутнє вивільнення від 01.11.2019 №01.1-26/527/32 відповідачем повідомлено позивача про майбутнє вивільнення 01.11.2019 року. Водночас, оскаржуваним наказом керівника апарату Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області від 24.12.2019 року №110-н/р "Про звільнення ОСОБА_1 " звільнено позивача з 31.12.2020, тобто до завершення двомісячного строку, отже відповідачем порушено строк визначений статтею 49-2 КЗпП України.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на пункт 3 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ керівника апарату Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області від 24.12.2019 року №110-н/р "Про звільнення ОСОБА_1 " прийнятий відповідачем з порушенням норм трудового законодавства, у зв`язку з чим мало місце незаконне звільнення позивача.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом під час розгляду справи по суті зібрані докази, які свідчать про недотримання відповідачем процедури звільнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Оскільки відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення, оскаржуваний наказ від 24.12.2019 року №110-н/р "Про звільнення ОСОБА_1 " є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно наказу від 24.12.2019 року №110-н/р "Про звільнення ОСОБА_1 " ОСОБА_1 звільнено з 31 грудня 2019 року з посади головного спеціаліста відділу ведення державного реєстру виборців апарату Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області.

Оскільки оскаржуваний наказ є протиправним, відтак, з метою відновлення порушених прав позивач суд вважає за необхідне скасувати наказ керівника апарату Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області від 24.12.2019 року №110-н/р "Про звільнення ОСОБА_1 " та поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу ведення державного реєстру виборців апарату Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області з 02.01.2020 року.

Відповідно до вимог частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою КМ України № 100 від 08.02.1995р.

Із пункту 5 цього Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.1, 2 п.8 вказаного Порядку).

З огляду на зміст наведених норм матеріального права, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України № 100 від 08.02.1995.

Згідно постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язані відповідні виплати.

Згідно долученої до матеріалів справи довідки про середній заробіток, середньоденна заробітна плата позивача складає 329,86 грн. (а.с.150).

Загальний час вимушеного прогулу за період з 02.01.2020 року по 10.06.2020 року включно склав 109 робочих дні, через що загальна сума заробітку за час вимушеного прогулу дорівнює 35 954,74 грн. і останню належить стягнути на користь позивача.

Відповідно до пунктів 2 та 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць в сумі 7091,99 грн. підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-77, 243-246, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області (89000, Закарпатська область, Великоберезнянський район, смт. Великий Березний, вул.Шевченка, буд.27, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ керівника апарату Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області від 24.12.2019 року №110-н/р "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на посаді головного спеціаліста відділу ведення державного реєстру виборців апарату Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області з 02.01.2020 року.

Стягнути з Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02.01.2020 по 10.06.2020 року включно у розмірі 35 954,74 грн. (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири гривні 74 копйки), з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до вимог статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми за один місяць, що становить 7091,99 (сім тисяч дев`яносто одна гривня 99 копійок) грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 3 статті 243 КАС України повний текст рішення складено та підписано 16.06.2020 року.

СуддяЮ.Ю.Дору