Справа № 803/925/16
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2020-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 червня 2020 року

Київ

справа №803/925/16

адміністративне провадження №К/9901/35969/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А., суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2016 року (суддя Смокович В.І.)

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року (судді: Качмар В.Я. (головуючий), Гінда О.М., Ніколін В.В.)

у справі № 803/925/16

за позовом Дніпропетровської митниці ДФС

до Спільного українсько-швейцарського підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «ЛУЦЬКЕНЕРГОКОМ»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, - Головне управління ДФС у Волинській області,

про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року Дніпропетровська митниця ДФС звернулася до суду з адміністративним позовом до Спільного українсько-швейцарського підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «ЛУЦЬКЕНЕРГОКОМ» (далі - ТОВ «ЛУЦЬКЕНЕРГОКОМ»), в якому просила стягнути з відповідача податок на додану вартість у сумі 116 034,80 грн шляхом перерахування до Державного бюджету України.

Волинський окружний адміністративний суд постановою від 04 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року, відмовив у задоволенні позову.

Судові рішення мотивовані тим, що ні Митним кодексом України, ні Податковим кодексом України, ні Порядком повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженим наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року № 618, не передбачено права митного органу на звернення до адміністративного суду з позовом про стягнення надмірно повернутих митних платежів.

Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Дніпропетровська митниця ДФС звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що відповідачем порушено статті 67, 68, 124 Конституції України, оскільки не виконано податкового обов`язку зі сплати до Державного бюджету України податку на додану вартість у сумі 116 034,80 грн, що була повернута з Держбюджету відповідно до судового рішення у справі №2а-3863/10/0470, яке у подальшому скасоване судом касаційної інстанції.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 01 березня 2017 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою позивача.

ТОВ «ЛУЦЬКЕНЕРГОКОМ» не скористалося своїм правом подати заперечення/відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи.

12 березня 2018 справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Суди попередніх інстанцій встановили, що 18 лютого 2010 року ТОВ «ЛУЦЬКЕНЕРГОКОМ» здійснило митне оформлення товару за митною вартістю відповідно до рішення про визначення митної вартості товару від 13 лютого 2010 року № 110000011/2010/100308/2 із збільшенням суми податку на додану вартість на 116 034,80 грн.

За результатами судового оскарження вказаного рішення постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2011 року у справі № 2а-3863/10/0470, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2012 року, визнано протиправним та скасовано рішення Дніпропетровської митниці ДФС від 13 лютого 2010 року №110000011/2010/100308/2.

На виконання зазначених судових рішень ТОВ «ЛУЦЬКЕНЕРГОКОМ» звернулося до Дніпропетровської митниці ДФС із заявою про повернення надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 116 034,80 грн. Фактично вказана сума коштів була перерахована на рахунок відповідача 11 березня 2013 року.

Одночасно позивач оскаржив постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 березня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2012 року в касаційному порядку.

Вищий адміністративний суд України постановою від 12 червня 2013 року скасував вищенаведені рішення судів та ухвалив нове рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «ЛУЦЬКЕНЕРГОКОМ».

Надалі позивач звернувся до відповідача з листом від 31 березня 2014 року №2016/04-50-10, в якому просив сплатити суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 116 034,80 грн, однак такі кошти добровільно не сплачені.

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що за заявою Дніпропетровської митниці ДФС Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 12 серпня 2013 року допустив поворот виконання судового рішення в адміністративній справі № 2а-3863/10/0470 та стягнув із ТОВ «ЛУЦЬКЕНЕРГОКОМ» суму податку на додану вартість у розмірі 116 034,80 грн.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 21 січня 2014 року скасував ухвалу суду першої інстанції та відмовив у задоволенні заяви про поворот виконання судового рішення на тій підставі, що кошти повернуті з Державного бюджету України не у порядку виконання судового рішення. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 лютого 2014 року відмовлено Дніпропетровській митниці ДФС у відкритті касаційного провадження на ухвалу суду апеляційної інстанції від 21 січня 2014 року.

Крім того, позивач неодноразово звертався до податкових органів за місцем обліку відповідача про вжиття заходів щодо стягнення податкового боргу у порядку, передбаченому главами 4, 9 Податкового кодексу України.

09 червня 2016 року Головне управління ДФС у Волинській області прийняло податкове повідомлення-рішення № на підставі постанови Вищого адміністративного суду України від 12 червня 2013 року, відповідно до якого встановлено порушення ТОВ «ЛУЦЬКЕНЕРГОКОМ» пункту 36.1 статті 36, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів у розмірі 116 034,80 грн.

Проте за результатами адміністративного оскарження вказане податкове повідомлення-рішення скасовано рішенням Державної фіскальної служби України від 23 серпня 2016 року № 18190/6/99-99-11-03-03-25, яке обґрунтоване тим, що Головне управління ДФС у Волинській області перед прийняттям податкового повідомлення-рішення не проводило документальну перевірку.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам скаржника колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України (тут та надалі - в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною другою цієї ж статті визначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування у сфері дотримання прав і свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема обов`язком доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи місцевого самоврядування. Тобто однією з визначальних особливостей КАС України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична або юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до частини четвертої статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Правовий аналіз пунктів 1-4 частини четвертої статті 50 КАС України свідчить про те, що з наведених у цих пунктах підстав громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб`єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб`єктів владних повноважень.

Крім того, пункт 5 частини четвертої статті 50 КАС України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків превентивного судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, яка б надавала право для розширеного тлумачення права суб`єкта владних повноважень на адміністративний позов.

Таке правозастосування відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 30 січня 2020 року у справі № 401/500/17.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що у розглядуваному випадку Дніпропетровська митниця ДФС не мала права звертатися до адміністративного суду із позовом про стягнення надмірно повернутих митних платежів, оскільки таке право не передбачено жодною нормою законодавства у контексті пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС України.

При цьому, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зауважив, що кошти в сумі 116 034,80 грн не підпадають під визначення податкового боргу в розумінні підпунктів 14.1.39, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, оскільки правовою підставою для виникнення податкового боргу (грошового зобов`язання) відповідно до норм Податкового кодексу України є або податкове повідомлення-рішення про визначення грошового зобов`язання, або самостійне декларування такого зобов`язання платником податків.

Вказані кошти не були визначені податковим повідомленням-рішенням, або самостійно задекларовані відповідачем, а тому не можуть вважатися податковим боргом.

Таким чином, підстави для задоволення касаційної скарги Дніпропетровської митниці ДФС відсутні, оскільки доводи скаржника не спростовують правильність висновків, якими мотивовані судові рішення, та не дають підстав вважати висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, а застосування судами норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС залишити без задоволення, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І.Я. Олендер

Р.Ф. Ханова