Справа № 640/9665/19
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2020-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2020 року м. Київ № 640/9665/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправним дій, скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу ГУ ДФС України в м. Києві від 07.05.2019 № 123198-17 про сплату податкового боргу зі сплати земельного податку з фізичних осіб.

- визнати протиправною та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу від 07.05.2019 № 123198-17 прийняте ГУ ДФС України в м. Києві.

В обґрунтування позовних вимог позивач вважає безпідставним складання Головним управлінням ДФС у м. Києві податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, оскільки оскаржувана податкова вимога про сплату податкового боргу зі сплати земельного податку з фізичних осіб та опис майна у податкову заставу складені з порушенням норм чинного законодавства України за відсутності вини позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.09.2019 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу строк для надання до суду відзиву на позовну заяву.

Відповідачем надано відзив проти вказаного позову, в якому зазначає, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), перебуває на обліку в ГУ ДПС у Голосіївському районі за земельну ділянку розташовану під нежитловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 , а відтак пільги, передбачені ст. 281 ПКУ за використання земельної ділянки під нежитловим приміщенням не поширюються

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

21 травня 2019 року на адресу ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , Позивач) надійшла податкова вимога Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві (надалі - ГУ ДФС України у м. Києві) від 07.05.2019 № 123198-17 (надалі - Вимога) відповідно до якої у Позивача станом на 06.05.2019 наявний податковий борг зі сплати земельного податку з фізичних осіб в сумі 11619, 84 грн.

Одночасно, на адресу Позивача за підписом посадової особи Відповідача надійшло рішення про опис майна у податкову заставу від 07.05.2019 № 123198-17 (надалі - Рішення) відповідно до якого посадова особа ГУ ДФС України у м. Києві вирішила здійснити опис майна, що перебуває у власності Позивача.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Статтями 6 та 19 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи діють у межах повноважень та спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 19 Конституції України посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІП (далі ЗКУ), а справляння плати за землю розділом XII «Податок на майно» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями (далі - ПКУ).

Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка (ст. 206 ЗКУ).

Підпунктом 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПКУ зазначено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок, земельних часток (паїв) а також постійних землекористувачів.

Відповідно до п.286.5 ст.286 ПКУ, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючим органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Перелік категорій фізичних осіб-власників земельних ділянок, які звільняються від сплати земельного податку, визначено у п. 281.1 ст. 281 Податкового Кодексу.

Разом з цим, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до ст. 43 Кодексу, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу (п. 43.1 ст. 43 Кодексу). Право платника податку на подання заяви щодо повернення надміру сплачених коштів виникає і застосовується протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання (п.43.3 ст.43 Кодексу).

Таким чином, фізична особа може звернутись до контролюючого органу щодо отримання пільги протягом 1095 днів від дня виникнення такого права.

Відповідно до ст.269,270 Податкового Кодексу платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, а об`єктом оподаткування-земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Обов`язок зі сплати земельного податку виникає з моменту набуття права власності (користування) відповідною земельною ділянкою (п.287.1 ст.287 Кодексу).

Згідно ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, або за результатами аукціону.

Відповідно до ст.120 Земельного кодексу та ст.377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (п.286.1 ст.286 Кодексу).

З огляду на викладене, фізичні особи, які не оформили відповідно до законодавства право власності або право користування землею, проте набули це право відповідно до рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування чи відповідно до цивільно-правових угод повинні сплачувати земельний податок згідно з даними державного земельного кадастру на загальних підставах.

Пільги щодо сплати земельного податку для фізичних осіб передбачені статтею 281 ПКУ, а саме, пільги щодо сплати земельного податку з фізичних осіб мають: п.п.281.1.1. інваліди першої і другої групи;

п.п.281.1.2. фізичні особи, які виховують трьох і більше дітей віком до 18

років;

п.п.281.1.3. пенсіонери (за віком);

п.п.281.1.4. ветерани війни та особи, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

п.п.281.1.5. фізичні особи, визнані законом особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Розмір та тип земельних ділянок, які звільняються від оподаткування визначено п.281.2 ст.281 ПКУ, а саме: звільнення від сплати податку за земельні ділянки, передбачене для відповідної категорії фізичних ' осіб пунктом 281-.1 цієї статті, поширюється на одну земельну ділянку за кожним видом використання у межах граничних норм:

для ведення особистого селянського госпбдарстб`а - -у розмірі не більш як 2 гектари;

для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка): у селах - не більш як 0,25 гектара, в селищах - не більш як 0,15 гектара, в містах - не більш як 0,10 гектара;

для індивідуального дачного будівництва - не більш як 0,10 гектара; для будівництва індивідуальних гаражів - не більш як 0,01 гектара; для ведення садівництва - не більш як 0,12 гектара.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , перебуває на обліку в ГУ ДПС у Голосіївському районі за земельну ділянку розташовану під нежитловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 , а відтак враховуючи наведене вище, пільги, передбачені ст. 281 ПКУ за використання земельної ділянки під нежитловим приміщенням не поширюються.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами частини 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахування аналізу всіх обставин справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до статті 139 КАС України відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, про визнання протиправним дій, скасування вимоги - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Суддя І.А. Качур