Справа № 640/22634/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2020-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2020 року м. Київ № 640/22634/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу
за позовомАкціонерного товариства «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЗАПОРІЖГАЗ»
доНаціональної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг
треті особи проМіністерство енергетики та вугільної промисловості України визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Акціонерне товариство «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЗАПОРІЖГАЗ» (далі - АТ «Запоріжгаз», позивач) з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, що полягає у ненаданні відповідей на заяви Акціонерного товариства «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЗАПОРІЖГАЗ» від 13.03.2018 року №.2-Сл-3644-0318, від 26.12.2018 року № Zp05.2 -Сл-14446-1218 з перегляду тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами для АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЗАПОРІЖГАЗ» в бік економічно обґрунтованого;

зобов`язання Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановити для Акціонерного товариства «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЗАПОРІЖГАЗ» економічно обґрунтований тариф на транспортування природного газу розподільними трубопроводами, зокрема, включивши до складу такого тарифу обсяги природного газу для потреб ВТВ, матеріальні, інші витрати, фонд оплати праці та компенсацію недоотриманої тарифної виручка у зв`язку із зменшенням обсягів розподілу природного газу у загальному розмірі 897 397 368, 96 грн.

Позов обґрунтовано порушенням прав позивача, як суб`єкта природної монополії на ринку розподілу природного газу, з огляду на невірне встановлення відповідачем тарифів на розподіл природного газу протягом 2014-2018 років, що призводить до завдання збитків позивачу.

Так, позивачем зазначається, що відповідно до положень статті 4 Закону України «Про функціонування ринку природного газу», що діяв до 01.10.2015 року та статті 4 Закону України «Про ринок природного газу» який діє з 01.10.2015 року встановлення тарифів на розподіл природного газу належить до повноважень НКРЕКП. Водночас, незважаючи на неодноразові звернення позивача до НКРЕКП із заявами про перегляд та затвердження економічно обгрунтованого тарифу на розподіл природного газу та включення до витрат при формуванні тарифу суму компенсації недоотриманих доходів за 2014-2019 роки (від 13.03.2018 року №.2-Сл-3644-0318, від 26.12.2018 року №.2 -Сл-14446-1218), відповідачем жодних дій щодо розгляду зазначених заяв не здійснено. Більше того, тарифна політика НКРЕКП не врахувала гарантованої законом необхідності компенсації позивачу фактичних обґрунтованих витрат на придбання природного газу для потреб виробничо-технологічних витрат, внаслідок чого за підсумками тарифної політики 2014-2018 років, в тарифах позивача не компенсовано 897 397 368,96 грн., джерела погашення яких, окрім тарифу відсутні.

Також, позивачем зазначено, що бездіяльність відповідача, крім іншого призводить до неможливості позивача компенсувати необхідні для ведення господарської діяльності виробничі витрати, зокрема витрати на оплату природного газу на потреби виробничо-технологічних витрат та нормованих витрат власнику - Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України» (далі - НАК «Нафтогаз»).

Таким чином, на думку позивача єдиним належним способом відновлення його порушених прав є зобов`язання НКРЕКП встановити економічно обґрунтований тариф на транспортування природного газу розподільними трубопроводами, зокрема, включивши до складу такого тарифу обсяги природного газу для потреб ВТВ, матеріальні, інші витрати, фонд оплати праці та компенсацію недоотриманої тарифної виручка у зв`язку із зменшенням обсягів розподілу природного газу у загальному розмірі 897 397 368, 96 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.11.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику сторін) та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

27 грудня 2019 року на виконання ухвали про відкриття провадження у справі відповідачем надано відзив на адміністративний позов, яким проти позовних вимог заперечено у повному обсязі.

Відзив обґрунтовано тим, що твердження позивача про відсутність реагування на листи про перегляд тарифів від 13.03.2018 року №.2-Сл-3644-0318, від 26.12.2018 року №.2-Сл-14446-1218 не відповідає дійсним обставинам справи, адже листами від 11.04.2018 року № 354/16/7-18 та від 11.01.2019 року № 361/16/7-19, копія яких надана в матеріли справи, відповідачем було надано відповіді на звернення із зазначенням про зупинення їх розгляду, таким чином бездіяльність з боку відповідача відсутня.

При цьому відповідач зазначає, листом від 11.01.2019 року № 361/16/7-19 позивача було повідомлено про невідповідність доданих до заяви документів вимогам законодавства, зокрема невідповідність додатку 3 затвердженій структурі; відсутність електронної форми поданого пакету документів; надання прогнозованих розрахунків нормативних витрат та витрат природного газу на 2019 рік на 79% більше від фактичного обсягу нормованих витрат та витрат природного газу за попередній період.

Більше того, 22 січня 2019 року листом № 712/16/7-19 відповідачем було повідомлено, що з 18.01.2019 року набрала чинності Тимчасова методика визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу, затверджена постановою НКРЕКП від 14.06.2018 року № 389 (далі - Тимчасова методика № 389), отже позивачу необхідно надати заяву про перегляд тарифів на послуги розподілу природного газу та відповідні документи із врахуванням вимог Тимчасової методики та Порядку проведення відкритого обговорення проектів рішень НКРЕКП, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.06.2017 року № 866.

З огляду на вище зазначене відповідач заперечує позицію позивача щодо бездіяльності в частині розгляду заяв від 13.03.2018 року №.2-Сл-3644-0318, від 26.12.2018 року №.2 -Сл-14446-1218, та зважаючи на подання позивачем нової заяви відповідно до листа від 27.02.2019 року № 69005.2-Сл-2979-0219, вважає що розгляд попередніх заяв втратив свою актуальність.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.01.2020 року судом було залучено до розгляду справи третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача Міністерство енергетики та вугільної промисловості України.

Водночас, станом на дату винесення рішення, від Міністерства енергетики та вугільної промисловості України пояснень по суті позовних вимог подано не було.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

13 березня 2018 року позивач листом №.2-Сл-3644-0318 звернувся до НКРЕКП із заявою про встановлення (перегляд) тарифу на послуги розподілу природного газу.

Відповідачем листом від 11.04.2018 року № 3548/16/7-18 повідомлено позивачу про відсутність кворуму для розгляду заяви та про призупинення розгляду заяви до моменту відновлення кворуму, а також акцентовано увагу позивача, що розроблено проект постанови «Про затвердження Тимчасової методики визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу», яка була схвалена 08.02.2018 року та оприлюднена на офіційному сайті відповідача з метою отримання зауважень та пропозицій.

26 грудня 2018 року позивач листом №.2-Сл-14446-1218 звернулось до відповідача із заявою про встановлення (перегляд) тарифу на послуги розподілу природного газу.

Водночас, 11січня 2019 року листом № 361/16/7-19 відповідач повідомив позивача про зупинення розгляду заяви в порядку передбаченому пунктом 3.1 Процедури встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу. постачання природного газу, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері енергетики від 03.04.2013 року № 369 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.04.2013 року № 685/23217, з огляду на невідповідність додатку 3 затвердженої структури, відсутності електронної форми поданих документів, надання прогнозованих розрахунків нормативних витрат та витрат природного газу на 2019 рік на 79% більше від фактичного обсягу нормованих витрат та витрат природного газу за попередній період.

Додатково 22 січня 2019 року листом № 712/16/7-19 відповідачем було повідомлено АТ «Запоріжгаз» що 18.01.2019 року набрала чинності Тимчасова методика визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу, затверджена постановою НКРЕКП від 14.06.2018 року № 389, та про необхідність надати заяву про перегляд тарифів на послуги розподілу природного газу та відповідні документи із врахуванням вимог Тимчасової методики та Порядку проведення відкритого обговорення проектів рішень НКРЕКП, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.06.2017 року № 866.

Так, з урахуванням листів відповідача, позивачем 27 лютого 2019 року було подано нову заяву про встановлення (перегляду) тарифу та відповідні документи (лист № 69005.2-Сл-2979-0219), за результатами розгляду якої відповідачем листом від 07.03.2019 року № 2555/16/7-19 було запрошено представників позивача до участі в робочій зустрічі для обговорення поданих документів.

Як вбачається з матеріалів справи, в подальшому робота над заявою позивача проводилась сторонами в режимі робочих зустрічей за результатами яких проекти постанов відповідача «Про встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу для АТ «Запоріжгаз» неодноразово оприлюднювались для проведення відкритого обговорення.

Розглядаючи спірні правовідносини, суд виходить з того, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» тарифи повинні бути економічно обґрунтованими і встановлюватись таким чином, щоб забезпечити ліцензіату відшкодування його обґрунтованих витрат.

Аналогічна норма закріплена у статті 9 Закону України «Про природні монополії», Ліцензійних умовах провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 13.01.2010 року № 12, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.01.2010 року за № 29/17324.

Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 4 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» від 08.07.2010 року № 2467-VІ, який діяв до 01.10.2015 року, та частин 3, 6 статті 4 Закону України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 року № 329- VIII, який діє з 01.10.2015 року встановлення тарифів на розподіл природного газу належить до повноважень НКРЕКП.

Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» у разі застосування будь-якого способу державного регулювання цін порядки (методики) формування, розрахунку та встановлення тарифів повинні забезпечити покриття економічно обґрунтованих витрат, залучення необхідних інвестицій, дотримання екологічних вимог, вимог якості та безпеки, обґрунтованої прибутковості.

Частиною 6 статті 4 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що ціни на ринку природного газу, що регулюються державою (зокрема тарифи на послуги з розподілу), повинні бути: 1) недискримінаційними; 2) прозорими; 3) встановленими з урахуванням вимог цілісності газотранспортної системи виходячи із економічно обґрунтованих та прозорих витрат відповідного суб`єкта ринку природного газу та з урахуванням належного рівня рентабельності, а також, за можливості, встановленими з урахуванням зіставлення з показниками аналогічних категорій регульованих цін, встановлених Регулятором для інших суб`єктів ринку природного газу, або таких, що діють на ринках природного газу інших держав.

Порядок та процедура встановлення тарифів регламентуються Порядком формування тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП від 28.07.2011 року № 1384 (далі - Порядок № 1384), Методикою розрахунку тарифів на транспортування та постачання природного газу для підприємств 3 газопостачання та газифікації, затвердженою постановою НКРЕКП від 04.09.2002 року № 983 (далі - Методика № 983), Процедурою встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання природного газу, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженою постановою НКРЕКП від 03.04.2013 року № 369, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 26.04.2013 року за № 685/23217 (далі - Процедура № 369), та Методикою визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 05.02.2016 року № 236 (далі - Методика № 236).

Так, пунктом 2.1 Порядку № 1384 встановлена вимога щодо встановлення НКРЕКП економічно обґрунтованого тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами, який би забезпечував ліцензіату відшкодування його обґрунтованих витрат виробництва, сплату всіх податків, обов`язкових платежів та бюджетних відрахувань відповідно до чинного законодавства України, а також отримання обґрунтованого рівня прибутку.

Аналогічна норма кореспондується положеннями Процедури № 369 та пунктами 1.5, 1.7, 4.1, розділу 5 Методики № 983.

Пунктом 4 розділу І Методики № 236 передбачено, що розрахунок тарифу та документи і матеріали надаються суб`єктом господарювання з розподілу природного газу для розгляду до НКРЕКП відповідно до Процедури № 369.

Пунктами 4.2.1 та 4.2.2 Методики № 236 встановлено що суб`єкт господарювання має право звернутися до НКРЕКП щодо перегляду рівня тарифу у разі зміни обсягів надання послуг з відповідного виду ліцензованої діяльності (обсягів транспортування, розподілу, постачання, зберігання природного газу) у планованому періоді відносно врахованих при розрахунку тарифу більше ніж на 5%, зміни собівартості, передбаченої структурою тарифу, внаслідок підвищення цін на паливо, сировину, матеріали, послуги, зростання витрат на оплату праці у зв`язку зі зміною законодавчо визначеного розміру мінімальної заробітної плати відносно врахованих при розрахунку тарифу більше ніж на 5%.

Вимоги до оформлення та подання заяви, документів, що додаються до неї визначено Розділом ІІ Процедури № 369.

Так, положеннями пункту 3.1 Процедури № 369 встановлено що заява та документи, що до неї додаються, перевіряються структурними підрозділами НКРЕКП, до компетенції якого належить формування цінової, тарифної та інвестиційної політики в нафтогазовому комплексі, щодо її відповідності вимогам процедури. Розгляд заяв призупиняється на строк, необхідний для доопрацювання структури тарифу або інвестиційної програми, якщо при розгляді структурними підрозділами НКРЕКП виникають питання, що потребують додаткового вивчення і доопрацювання, про що НКРЕКП письмово повідомляє суб`єкта господарювання.

У відповідності до частин 1 - 3 статті 1 Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 року № 1540-VIII (далі - Закон № 1540) Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Регулятор є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, що є державною власністю, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Роботу Регулятора забезпечують його центральний апарат і територіальні органи.

Згідно статті 3 Закону №1540 Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України. Регулятор здійснює державне регулювання шляхом, в тому числі, 3) формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом.

Основними завданнями Регулятора є: 1) забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) сприяння ефективному відкриттю ринків у сферах енергетики та комунальних послуг для всіх споживачів і постачальників та забезпечення недискримінаційного доступу користувачів до мереж/трубопроводів; 6) реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг; 7) сприяння впровадженню заходів з енергоефективності, збільшенню частки виробництва енергії з відновлюваних джерел енергії та захисту навколишнього природного середовища; 8) створення сприятливих умов для залучення інвестицій у розвиток ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 9) сприяння розвитку конкуренції на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг; 10) інші завдання, передбачені законом.

Положеннями статті 14 Закону № 1540 встановлено що Регулятор є колегіальним органом основною формою роботи якого є засідання, які є правомочними у разі присутності на засіданні більшості із загального складу Регулятора. Рішення регулятора вважаються прийнятими у разі якщо за нього проголосувало не менше чотирьох членів Регулятора, присутніх на засіданні, при цьому кожний член має лише один голос.

З огляду на зазначене, суд погоджується із позицією відповідача щодо неможливості розгляду заяви позивача від 13.03.2018 року №.2-Сл-3644-0318 у зв`язку із відсутністю кворуму на момент планованого розгляду, та вважає вказану обставину поважною причиною неможливості виконання суб`єктом владних повноважень покладених на нього обов`язків.

При цьому, суд також критично ставиться до позиції позивача щодо бездіяльності відповідача щодо розгляду заяви АТ «Запоріжгаз» від 26.12.2018 року №.2-Сл-14446-1218, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду зазначеної вище заяви, відповідачем було надано відповідь від 11.01.2019 року листом № 361/16/7-19 із зазначенням наявності недоліків заяви АТ «Запоріжгаз» в порядку передбаченому пунктом 3.1 Процедури № 369.

При цьому, суд акцентує увагу, що зупинення розгляду заяви з причин наявності недоліків не може вважатись протиправною бездіяльністю відповідача, оскільки таке його право передбачено чинним законодавством України.

Більше того, з огляду на зміну порядку подання документів, протягом строку наданого позивачу на усунення недоліків заяви, про що також було повідомлено позивача, відповідач зазначив про необхідність подання допрацьованого пакету документів в порядку передбаченому Тимчасовою методикою визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу, затвердженою постановою НКРЕКП від 14.06.2018 року № 389.

Так, з урахуванням листа відповідача від 11.01.2019 року № 361/16/7-19 позивачем було подано нову заяву разом із пакетом документів (лист від 27.02.2019 року № 69005.2-Сл-2979- 0219).

При цьому, у вказаній адміністративній справі позивачем не оскаржується бездіяльність НКРЕКП щодо розгляду його звернення від 27.02.2019 року № 69005.2-Сл-2979- 0219, а сам факт подання такої заяви припиняє обов`язок відповідача з розгляду відповідної заяви від 26.12.2018 року №.2-Сл-14446-1218.

Окрім цього, суд при вирішенні даної справи вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до пункту 8.12 Тимчасової методики № 389 у разі потреби НКРЕКП може звертатись до суб`єкта господарювання, що проводить або має намір проводити господарську діяльність з розподілу природного газу, щодо надання додаткових пояснень та обґрунтувань, які подаються суб`єктом господарювання до НКРЕКП у визначений строк. Розгляд заяви зупиняється на строк, необхідний для доопрацювання структури тарифу або інвестиційної програми, якщо при розгляді виникають питання що потребують додаткового вивчення і доопрацювання, про що НКРЕКП письмово повідомляє заявника.

Положеннями статті 16 Закону № 1540 встановлено, що проекти рішень НКРЕКП з питань встановлення цін (тарифів), затвердження інвестиційних програм, якщо відповідні повноваження щодо встановлення цін (тарифів), затвердження інвестиційних програм надані НКРЕКП законом, підлягають відкритому обговоренню.

Так, з матеріалів справи вбачається, робота над заявою позивача проводилась сторонами в режимі робочих зустрічей за результатами яких проекти постанов відповідача «Про встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу для АТ «Запоріжгаз» неодноразово оприлюднювались для проведення відкритого обговорення, що підтверджується листами НКРЕКП від 27.03.2019 року № 3326/16.1.1/7-19, від 29.03.2019 року № 3521/16-7-19, від 10.04.2019 року № 4017/16/7-19, від 07.05.2019 року № 4999/16/7-19, що містяться в матеріалах справи, та роздруківками з офіційного сайту НКРЕКП де містяться проекти рішень відносно встановлення АТ «Запоріжгаз».

Таким чином, відсутні підстави вважати, що відповідач безпосередньо та без будь-яких об`єктивних причин не вживав передбачених законодавством заходів для розгляду заяв позивача, а тому вимога позивача про визнання протиправною бездіяльності Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, що полягає у ненаданні відповідей на заяви Акціонерного товариства «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЗАПОРІЖГАЗ» від 13.03.2018 року № Zp05.2-Сл-3644-0318, від 26.12.2018 року № Zp05.2 -Сл-14446-1218 з перегляду тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами для АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ЗАПОРІЖГАЗ» в бік економічно обґрунтованого задоволена бути не може.

Також не підлягає задоволенню і вимога позивача, щодо зобов`язання Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановити для позивача економічно обґрунтований тариф на транспортування природного газу розподільними трубопроводами, зокрема, включивши до складу такого тарифу обсяги природного газу для потреб ВТВ, матеріальні, інші витрати, фонд оплати праці та компенсацію недоотриманої тарифної виручка у зв`язку із зменшенням обсягів розподілу природного газу у загальному розмірі 897 397 368, 96 грн, оскільки вона є похідною від попередньої позовної вимоги.

Водночас, суд звертає увагу АТ «Запоріжгаз» на те, що згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, вирішення питання про зобов`язання встановити економічно обґрунтований тариф на транспортування природного газу розподільними трубопроводами, є необґрунтованим втручанням у дискреційній повноваження НКРЕКП.

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного суду України від 17.12.2019 року у справі № К/99001/30609/19.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відповідно до положень частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких підлягають відшкодуванню або оплаті витрати позивача - не суб`єкта владних повноважень лише при задоволенні адміністративного позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 3 842,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 14.11.2019 року № 5, що міститься в матеріалах справи.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог сплачений судовий збір позивачу не повертається.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні адміністративного позову Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко