Справа № 815/3117/18
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 червня 2020 року

м. Київ

справа №815/3117/18

адміністративне провадження №К/9901/6698/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.,

розглянув у попередньому судовому засіданні справу

за касаційною скаргою Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.07.2018 (суддя Тарасишина О.М.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2019 (колегія у складі суддів Єщенка О.В., Димерлія О.О., Кравченка К.В.)

у справі №815/3117/18

за адміністративним позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімагро"

про стягнення адміністративно-господарських санкцій

І. РУХ СПРАВИ

1. 26.06.2018 Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагро» заборгованість з адміністративно-господарських санкцій у розмірі 87286,36 грн. та пеню у сумі 3351,68 грн. за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій.

2. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.07.2018 у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Разом з цим, суд стягнув суму правничої допомоги з Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагро» в розмірі 26327,40 грн.

3. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2019 апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задоволено частково; рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.07.2018 змінено, викладено абз. 2 судового рішення наступного змісту: «Стягнути з Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагро» () судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.»; в іншій частині рішення суду залишено без змін; стягнено з Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагро» () судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) грн.

4. 11.03.2019 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Позивача на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.07.2018 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2019. У касаційній скарзі Позивач із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

5. Ухвалою Верховного Суду від 13.03.2019 відкрито провадження у справі. Сторони заявляли клопотання про розгляд справи за їхньої участі, однак відповідно до ч.1 ст. 343 КАС України попередній розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем подано до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт форми №10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік (т. І, а.с. 8).

7. За даними звіту середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) на підприємстві становить 11 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, становить 0 осіб; кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», становить 1 особа; фонд оплати праці штатних працівників визначено на рівні 1 920,3 тис. грн; середньорічна заробітна плата штатного працівника визначена у сумі 174573 грн.; сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів - 0 грн.

8. Враховуючи, що за даними звіту у 2017 році відповідач не виконав норматив щодо працевлаштування на роботу 1 особи з інвалідністю, на думку позивача, відповідач повинен сплатити адміністративно-господарські санкції, виходячи з середньорічної заробітної плати штатного працівника, з урахуванням пені за затримку їх сплати, у загальному розмірі 90 638,04 грн.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

9. Позовна заява мотивована тим, що в порушення вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» відповідач не виконав норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2017 рік, тому має нести відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій. Згідно «Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів» за 2017 рік, наданому до відділення Фонду соціального захисту інвалідів середньооблікова чисельність штатних працівників на ТОВ «Хімагро» склала 11 осіб. У відповідності з нормативом місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідач повинен був створити 1 робоче місце, проте не створив жодного. Таким чином, відповідно до чинного законодавства норматив робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю протягом звітного 2017 року відповідачем не виконано.

10. Відповідач в обґрунтування правової позиції зазначив, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення правил, встановлених законодавчими актами, за наявності в діях суб`єкта господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не вживались заходи, спрямовані на недопущення такого порушення. У відповідача з жовтня 2017 року виник обов`язок із працевлаштування однієї особи з інвалідністю.

В свою чергу, відповідачем у 2017 році було працевлаштовано одну особу з інвалідністю, а саме ОСОБА_1 . За приписами ч.5 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з ч.1 ст.19 вказаного Закону вважається працевлаштування підприємством осіб з інвалідністю, для яких робоче місце є основним.

IV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

11. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що висновки позивача про порушення підприємством правил законодавства щодо забезпечення працевлаштування особи з інвалідністю у звітному періоді не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення санкцій та пені є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

12. Разом з цим, оскільки позивач обґрунтував неспівмірність понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлена сума до відшкодування цих витрат має бути зменшена та стягненню на користь відповідача підлягає 26 327,4 грн.

13. Суд апеляційної інстанції знайшов висновки суду першої інстанції правильними, оскільки виконання підприємством свого обов`язку щодо працевлаштування особи з інвалідністю на роботу з того моменту, з якого у підприємства виник цей обов`язок, виключає обставини для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та нарахування пені.

14. При цьому, як показали обставини справи, у відповідача не виникло підстав для звернення до служби зайнятості із відповідними заявами про попит на спеціальну робочу силу, з огляду на самостійне працевлаштування особи з інвалідністю на роботу на підприємстві з моменту, з якого виникла така необхідність.

15. Разом з цим, судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що у звітності про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю визначається середньооблікова кількість штатних працівників з обмеженими можливостями, а тому проставлення прочерку у відповідній графі ніяким чином не спростовує обставини щодо виконання відповідачем нормативу щодо працевлаштування осіб з інвалідністю.

16. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що даний спір не є складним, не потребує значного витрачання часу для підготовки правової позиції, складання відповідних процесуальних документів та інших заяв по суті справи, відповідач не обґрунтовує значення справи, у тому числі вплив розгляду справи на його репутацію тощо.

17. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що стягнення витрат у заявленому розмірі становить надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу таких витрат, у зв`язку з чим обґрунтованим та розумним розміром витрат за надання правової допомоги у цій справі становить у сумі 5 000 грн., яка і підлягає відшкодуванню за рахунок Фонду.

V ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

18. Позивач не погоджується з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій та вважає, що судами неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Зокрема:

А) Відповідач не виконав норматив робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю протягом звітного 2017 року, поставивши прочерк в рядку 02 (середньоблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність) звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік;

Б) Відповідач надав договір №42/02-18 про надання правової допомоги від 27.02.2018 між Відповідачем та адвокатським об`єднанням «Гвоздій Таоберкович», однак не надав договору для надання послуг конкретно по справі 815/3117/18.

19. 02.04.2019 надійшов відзив від Відповідача, в якому було наголошено на правомірності рішень судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на те, що:

А) ним було виконано норматив робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю протягом звітного 2017 року, оскільки було працевлаштовано 1 особу з інвалідністю ОСОБА_1 з 01.10.2017;

Б) у Додатку №3 до Договору №42/02-18 чітко визначено, що правова допомога надається Відповідачу у справі 815/3117/18.

VI. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

20. Перевіряючи в межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права при вирішенні даного спору, Суд зазначає таке.

21. Відповідно до ч. 1 статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" № 875-ХІІ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 875-XII) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

22. При цьому, частиною другою статті 19 Закону № 875-XII зобов`язано підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, самостійно розраховувати кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та забезпечувати працевлаштування інвалідів.

23. Частиною першою статті 20 Закону № 875-ХІІ встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

24. Так, відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

25. Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

26. Зі змісту частини другої статті 218 Господарського кодексу України вбачається, що вказана норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).

27. Отже, суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

28. У зв`язку з цим, суди попередніх інстанцій мали перевірити, чи вжив відповідач залежних від нього заходів для недопущення порушення правил здійснення господарської діяльності, яке полягає у необхідності забезпечення середньооблікової чисельності працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу.

29. Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" № 5067 (далі - Закон № 5067) роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

30. На виконання пункту 4 частини третьої статті 50 Закону № 5067 наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31 травня 2013 затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)". В контексті прийнятого Закону № 5067 та затвердженого Порядку подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми №3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.

31. Колегія суддів звертає увагу, що періодичності подачі звітності за формою №3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

32. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 806/1368/17, від 20.05.2019 у справі № 820/1889/17.

33. За правилами, визначеними статтею 20 Закону № 875, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі на підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

34. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

35. Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів). Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

36. До обов`язків роботодавців щодо забезпечення працевлаштування інвалідів в силу приписів частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин другої, третьої та п`ятої статті 19 Закону № 875 фактично віднесено укладання трудового договору з інвалідом, який самостійно звернувся до роботодавця або був направлений до нього державною службою зайнятості (в силу статті 21 Кодексу законів про працю України саме наявність трудового договору вказує на виникнення у працівника обов`язку виконувати певну роботу, а у роботодавця обов`язку виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці).

37. У постанові від 07.02.2018 у справі № П/811/693/17 Верховний Суд зробив висновок про те, що закон не покладає обов`язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників - інвалідів.

38. При цьому, Законом № 875 також визначено, що працевлаштування інвалідів здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування такого інваліда.

39. З огляду на викладене, обов`язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу субсидіарно покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.

40. Доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, є наказ по підприємству стосовно створення відповідного робочого місця, звіт форми №3-ПН, що подається у порядку, визначеному наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31 травня 2013 року.

41. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 02.05.2018 у справі № 804/8007/16.

42. Разом з тим, як випливає з приписів частини третьої статті 18 Закону № 875, до обов`язків органів державної служби зайнятості законодавцем віднесена організація працевлаштування інвалідів, бо саме з цією метою роботодавці зобов`язані надавати державній службі зайнятості відповідну інформацію.

43. Таким чином, передбачена частиною першою статті 20 Закону № 875 міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов`язку сплатити адміністративно-господарської санкції на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або 1) у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 18 Закону № 875, а саме: не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування інвалідів, або 2) у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин другої, третьої та п`ятої статті 19 Закону № 875, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні інваліда, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості.

44. Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави зробити наступні висновки.

45. Фонд, центр зайнятості і роботодавець несуть субсидіарну відповідальність за працевлаштування інвалідів.

46. Обов`язок працевлаштування інвалідів, головним чином, лежить на центрі зайнятості, який повинен бути виконаний шляхом визначення кількості вакантних посад для інвалідів на підставі поданих звітів роботодавців, проводити пошук та направлення інвалідів до роботодавців, у яких наявні вакантні посади.

47. Фонд аналізує отримані звіти, проводить перевірки та застосовує санкції, а також інші заходи впливу передбачені законодавством до суб`єктів господарювання, які не виконують нормативів щодо створення робочих місць для інвалідів, крім того, зокрема, сприяє у працевлаштуванні осіб з інвалідністю.

48. До обов`язків роботодавця належить створення робочих місць для інвалідів, звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів та центром зайнятості щодо наявності вакантних робочих місць, працевлаштування інвалідів, які звертаються безпосередньо до роботодавця або направляються для працевлаштування центром зайнятості.

49. Додатковими доказами належного виконання роботодавцем своїх обов`язків є розміщення на телебаченні, у друкованих чи електронних засобах масової інформації, або у іншій формі оголошень, які містять інформацію про пошук відповідних працівників та підтверджують реальність намірів стосовно здійснення такого працевлаштування, а також підписання договорів співпраці з Державною службою зайнятості стосовно оперативного підбору претендентів на заявлені роботодавцем вакансії.

50. Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 21.08.2018 у справі №817/650/17, від 20.05.2019 у справі № 820/1889/17».

51. Як було встановлено судами попередніх інстанцій, підставою для звернення до суду із цим позовом стала інформація у звітності підприємства про не забезпечення працевлаштування інвалідів на 1 робочому місці за 2017 рік.

52. Водночас, з січня по липень 2017 року на підприємстві працювало 7 осіб, з серпня по вересень 2017 року - 6 осіб, з жовтня по грудень - 25 осіб.

53. Таким чином, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу ТОВ «Хімагро» у 2017 році становила 11 осіб.

54. Водночас, обов`язок щодо виконання нормативу робочих місць для працевлаштування однієї особи з інвалідністю відповідно до приписів ч. 1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» у підприємства виник з жовтня 2017 року. Так, наказом від 29.09.2017 №10-к з 01.10.2017 року на посаду охоронника у ТОВ «Хімагро» прийнято ОСОБА_1 , інваліда 2 групи, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_1 (Т. І, а.с. 68, 69).

55. Працевлаштування вказаної особи на роботу на підприємстві відбулось в результаті безпосереднього звернення ОСОБА_1 із заявою від 29.09.2017 (Т. І, а.с. 67).

56. Також прийняття на роботу вказаної особи відображено підприємством у трудовій книжці Серії НОМЕР_2 , у тому числі в повідомленні податковому органу про прийняття особи на роботу (Т. І, а.с. 70-72, 73-75).

57. З огляду на наведене, Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції, що виконання підприємством свого обов`язку щодо працевлаштування особи з інвалідністю на роботу з того моменту, з якого у підприємства виник цей обов`язок, виключає обставини для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та нарахування пені.

58. При цьому, як показали обставини справи, у відповідача не виникло підстав для звернення до служби зайнятості із відповідними заявами про попит на спеціальну робочу силу, з огляду на самостійне працевлаштування особи з інвалідністю на роботу на підприємстві з моменту, з якого виникла така необхідність.

59. Крім того, Суд відхиляє аргументи Позивача щодо відсутності підстав для стягнення суми правничої допомоги, оскільки судами попередніх інстанцій було встановлено, що згідно з договором від 27.02.2018 №42/02-18 (т. І, а.с. 34-36) ТОВ «Хімагро» доручає, а Адвокатське об`єднання «Гвоздій та Оберкович» приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу, обсяг якої визначається у додатках /додаткових угодах до цього Договору або іншим чином письмово погоджується Сторонами, а ТОВ «Хімагро» зобов`язується оплатити надані послуги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору. Відповідно до п. 5 вказаного Договору за надання правової допомоги ТОВ «Хімагро» сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар. Гонорар, що підлягає сплаті Адвокатському об`єднанню, сплачується ТОВ «Хімагро» в національній валюті України - гривні.

60. Розмір гонорару та порядок проведення розрахунків за цим Договором здійснюється на умовах, визначених у додатках до цього Договору, які є невід`ємною частиною Договору. При цьому, в додатках до цього Договору може бути визначений еквівалент в Доларах США або Євро вартості години роботи адвоката Адвокатського об`єднання. У такому разі сума гонорару Адвокатського об`єднання визначається Сторонами у відповідності до ст. 524 ЦК України, в Доларах США або Євро., та сплачується ТОВ «Хімагро» шляхом перерахування гривневого еквіваленту загальної суми Рахунку по курсу НБУ на день виставлення Рахунку на поточний банківський рахунок Адвокатського об`єднання.

61. За результатами надання правової допомоги Адвокатське об`єднання складає та надсилає поштою, кур`єрською доставкою або іншим чином передає ТОВ «Хімагро» два примірники підписаного Акту надання послуг.

62. За необхідності Адвокатське об`єднання має право надавати ТОВ «Хімагро» звіт про деталізований обсяг наданих послуг, за які ТОВ «Хімагро» здійснено оплату.

63. Відповідно до додатку від 02.07.2018 №3 до Договору №42/02-18 про надання правової допомоги (Т. І, а.с. 37) Адвокатське об`єднання зобов`язується надати ТОВ «Хімагро» правову допомогу щодо захисту інтересів в Одеському окружному адміністративному суді у справі №815/3117/18. Розмір гонорару Адвокатського об`єднання за надання професійної правничої допомоги згідно з цим Додатком є фіксованим та складає 2 000 дол. США, що становить 52 654,8 грн.

64. Адвокатське об`єднання зобов`язується надати ТОВ «Хімагро», зокрема, але не виключно, наступну професійну правничу допомогу: юридичний аналіз позовної заяви Фонду соціального захисту інвалідів та додатків до неї на предмет обґрунтованості та оцінка перспектив виграшу справи в суді; збір доказів по справі; юридичний аналіз отриманих доказів, з метою формування правової позиції у справі; юридичний аналіз актуальної судової практики щодо аналогічних спорів та формування правової позиції у справі; написання відзиву на позовну заяву та інших процесуальних документів у справі (за необхідності); подання відзиву на позовну заяву та інших процесуальних документів у справі (за необхідності); підготовка до судового засідання (судових засідань) та участь у судовому засіданні (судових засіданнях); контактування з працівниками Одеського окружного адміністративного суду з метою отримання інформації у справі (за необхідності).

65. Відповідно до акту надання послуг №411 від 24.07.2018 до Додатку від 02.07.2018 року №3 до Договору №42/02-18 (Т. І, а.с. 38-39) Адвокатське об`єднання надало ТОВ «Хімагро» наступну професійну правничу допомогу: 1) юридичний аналіз позовної заяви та додатків до неї на предмет обґрунтованості та оцінка перспектив виграшу спору в суді; 2) юридичний аналіз ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2018 року по справі №815/3117/18; 3) збір доказів у справі; 4) юридичний аналіз отриманих доказів з метою формування правової позиції у справі; 5) юридичний аналіз актуальної судової практики щодо аналогічних спорів та формування правової позиці у справі; 6) написання відзиву на позовну заяву у справі; 7) подання відзиву на позовну заяву; 8) телефонні переговори з Одеським окружним адміністративним судом щодо отримання відзиву на позовну заяву у справі; 9) юридичний аналіз відповіді на відзив; 10) написання заперечень у справі та подання заперечень до суду; 11) підготовка до судового засідання у справі; 12) участь в одному судовому засіданні.

66. Наведені у акті послуги знайшли своє відображення у Звітах про деталізований обсяг наданих послуг до Договору про надання правової допомоги (т. І, а.с. 40, 106).

67. Враховуючи зазначене, аргументи Позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

68. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для відмов у задоволенні позову.

69. Відповідно до ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

70. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування положень матеріального та процесуального права судами першої та апеляційної інстанції.

71. З огляду на відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 345, 349, 350, 352, 356 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

2. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.07.2018 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2019 у справі №815/3117/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.М. Кравчук

Суддя А.А. Єзеров

Суддя О.П. Стародуб