Справа № 160/2138/20
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2020 року Справа № 160/2138/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіКонєвої С.О.
при секретарі судового засіданняЗіненко А.О.
за участю представників сторін:
від відповідача: Потапова О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІН ТРЕЙД» до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.02.2020р., -

ВСТАНОВИВ:

21.02.2020р. Товариство з обмеженою відповідальністю «АВІН ТРЕЙД» звернулося з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № (форма В3) від 13.02.2020р.;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2836,00 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням відповідачем безпідставно було відмовлено у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (далі - ПДВ) за податковою декларацією за лютий 2019р. у розмірі 189089,00 грн. посилаючись на те, що у підприємства були правові підстави для отримання наведеної суми бюджетного відшкодування, а відповідач безпідставно дійшов висновку про відсутність такого права у позивача на підставі рішення Третього апеляційного адміністративного суду від 08.01.2020р. по справі №160/6288/19 та пункту 200.4 ст.200 ПК України, оскільки позивачем до податкової декларації за лютий 2019р. були додані, а саме: розрахунок сум бюджетного відшкодування (Додаток 3) на суму 299429,00 грн.; заяву про повернення суми бюджетного відшкодування на цю суму (Додаток 4) та розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів (Додаток 5). Проте, за актом камеральної перевірки від 18.04.2019р. було відмовлено у бюджетному відшкодуванні ПДВ на суму 299429,00 грн. шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення № від 27.05.2019р., яке було позивачем оспорено у судовому порядку в частині відмови у наданні бюджетного відшкодування ПДВ на суму 110340,41 грн. та за рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.10.2019р. у справі №160/6288/19 наведене податкове повідомлення-рішення визнано протиправним та скасовано у наведеній частині (110340,41 грн.), у зв`язку з чим позивачем було подано 22.07.2019р. уточнюючі розрахунки до податкових зобов`язань у зв`язку з виправленням самостійно виправлених помилок, у тому числі і за лютий 2019р., вважає, що у січні-лютому 2019р. податковий кредит позивачем по його контрагентам сформований на підставі первинних документів бухгалтерського обліку правомірно, за цими господарськими операціями сплатив ПДВ постачальникам таких товарів та послуг, а тому вважає, що він має право на бюджетне відшкодування ПДВ за податковою декларацією за лютий 2019р. на суму 189089,00 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, в усних поясненнях та у відзиві на позов просив у задоволенні даного адміністративного позову відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що позивачем до податкової інспекції була подана податкова декларація за лютий 2019р., в якій позивачем задекларовано від`ємне значення з ПДВ у сумі 299429,00 грн. і бюджетне відшкодування ПДВ на рахунок у банку платнику на вказану суму. Відповідно до норм Податкового кодексу України контролюючим органом було здійснено камеральну перевірку з питань законності декларування від`ємного значення з ПДВ по вказаній податковій декларації, за результатами перевірки якої був складений акт за висновком якого встановлено порушення позивачем п.200.4 ст.200 ПК України та на підставі якого було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 27.05.2019р. про відсутність права у позивача на отримання бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 20019р. у сумі 299429,00 грн. Вказане податкове повідомлення-рішення було оспорено позивачем в частині відмови у бюджетному відшкодуванню лише в сумі 110340,41 грн. та за рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2019р. у справі №160/6288/19 позов було задоволено, а на зменшену суму ПДВ у розмірі 189089 грн. (яка позивачем не оспорювалась за наведеним податковим повідомленням-рішенням) було прийнято оспорюване податкове повідомлення-рішення, зазначає у відзиві, що бюджетному відшкодуванню підлягають суми ПДВ, які фактично були сплачені отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податковому періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України згідно до вимог абз. «б» п.200.4 ст.200 ПК України.

Ухвалою суду від 10.03.2020р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначене на 08.04.2020р. (а.с.205 том 1).

Надалі, у зв`язку із оголошенням загальнодержавного карантину, розгляд даної справи було перенесено на 29.04.2020р., а потім на 12.05.2020р. згідно довідок від 30.03.2020р., №42, від 27.04.2020р. №78 (а.с.212, 218 том 1).

У зв`язку із тим, що позивач 07.05.2020р. звернувся до суду із заявою про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за межами приміщення суду, 12.05.2020р. розгляд даної справи було відкладено на 01.06.2020р. та задоволено частково заяву позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду згідно ухвали суду від 12.05.2020р. (а.с.240-241 том 1).

29.05.2020р. представником позивача засобами електронного зв`язку була подана заява про участь в судовому засіданні в приміщенні адміністративного суду (а.с.1 том 2).

У судовому засіданні 01.06.2020р. представник позивача позов підтримав і просив його задовольнити, а представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

01.06.2020р. у судовому засіданні оголошувалася перерва до 12.06.2020р.

12.06.2020р. представник позивача у судове засідання після перерви не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату, час та місце судового розгляду справи 12.06.2020р.повідомлений особисто під розписку у судовому засіданні 01.06.2020р. (а.с.10 том 2).

У відповідності до вимог п.1 ч.3 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки за умови, якщо такий учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Враховуючи наведене, належне повідомлення представника позивача про дату, час та місце судового розгляду даної справи 12.06.2020р. згідно особистої розписки представника позивача (а.с.10 том 2), не повідомлення позивачем про причини неявки та з урахуванням наданих представником пояснень по суті позову у судовому засіданні 01.06.2020р., строки вирішення спору, встановлені ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи за відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами, виходячи з вимог п.1 ч.3 ст. 205 наведеного Кодексу.

У ході судового розгляду справи судом були встановлені наступні обставини у даній справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВІН ТРЕЙД» 12.12.2016р. зареєстроване як юридична особа за адресою: м. Дніпро, площа Вокзальна, буд. 2 кв.15, є платником ПДВ до державного бюджету, що підтверджується копією Виписки з ЄДРПОУ, копією Статуту позивача та копією Витягу з реєстру платників ПДВ від 13.08.2018р., наявних у справі (а.с.171-189 том 1).

20.03.2019р. до контролюючого органу позивачем була подана податкова декларація з ПДВ за лютий 2019р., у тому числі і додатки до даної декларації, зокрема, заява про повернення суми бюджетного відшкодування (Додаток 4) та розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів, що підтверджується копіями наведених документів (а.с.14-17 том 1).

18.04.2020р. посадовою особою контролюючого органу була проведена камеральна перевірка позивача з питань достовірності нарахування позивачем сум бюджетного відшкодування з ПДВ на поточний рахунок платника за лютий 2019р. за результатами якої був складений акт за №22397/04-36-12-02/41024164 за висновками якого встановлено порушення позивачем п.200.4 ст.200 ПК України в частині достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування з ПДВ, відображеній у податковій декларації з ПДВ за лютий 2019р. у розмірі 299429,00 грн. (відсутність фактичної сплати ПДВ на момент отримання контролюючим органом податкової декларації за лютий 2019р.) у зв`язку з чим у підприємства відсутнє право на отримання бюджетного відшкодування по податковій декларації за лютий 2019р., що підтверджується змістом копії наведеного акту (а.с.198-201 том 1).

На підставі вищенаведеного акту перевірки, 27.05.2019р. контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення № за яким позивачеві було відмовлено у наданні бюджетного відшкодування ПДВ по податковій декларації з ПДВ за лютий 2019р. на суму 299429,00 грн., що підтверджується змістом копії наведеного податкового повідомлення-рішення (а.с.202 том 1).

У подальшому, позивач у судовому порядку оскаржив вищенаведене податкове повідомлення-рішення від 27.05.2019р. в частині відмови в наданні бюджетного відшкодування з ПДВ лише у сумі 110340,41 грн. із 299429,00 грн. (189089,00 грн. взагалі позивачем не оспорювалось) та за результатами такого оскарження за рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2019р. у справі №160/6288/19 було визнано протиправним та скасовано вказане податкове повідомлення-рішення лише в частині відмови у наданні бюджетного відшкодування з ПДВ за лютий 2019р. на суму 110340,41 грн., вказане судове рішення набрало законної сили 08.01.2020р. згідно ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 08.01.2020р. (а.с.9-13 том 1).

Після набрання вищенаведеним судовим рішенням законної сили у справі №160/6288/19, 13.02.2020р. контролюючим органом на неоспорену позивачем суму за податковим повідомленням-рішенням від 27.05.2019р. - 189089 грн. (299429,00 грн. - 110340,41 грн.), тобто на зменшену суму, було прийнято окреме податкове повідомлення-рішення № за яким позивачеві відмовлено у наданні бюджетного відшкодування ПДВ по декларації з ПДВ за лютий 2019р. на вказану вище суму, що підтверджується змістом копії наведеного податкового повідомлення-рішення від 13.02.2020р. (а.с.8 том 1).

Позивач не погоджується із наведеним податковим повідомленням-рішенням від 13.02.2020р. про відмову у наданні бюджетного відшкодування ПДВ на зменшену суму - 189089, яке було прийнято за наслідками наведеного вище судового рішення, просить визнати його протиправним та скасувати посилаючись на те, що податковий кредит за господарськими операціями здійсненими позивачем у січні-лютому 2019р. підтверджуються зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними, за цими господарськими операціями позивачем було сплачено ПДВ постачальникам товарів і послуг, а тому позивач вважає, що у нього є правові підстави для бюджетного відшкодування ПДВ за податковою декларацією з ПДВ за лютий 2019р. у сумі 189089 грн.

Заслухавши учасників справи, які брали участь у судовому розгляді даної справи у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, проаналізувавши норми чинного законодавства України, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, виходячи з наступного.

Підпунктом 14.1.18 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

У відповідності до вимог ст.200.1 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Підпунктом «б» п.200.4 ст.200 ПК України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податковому періодах постачальникам таких товарів/послуг, зокрема, на момент отримання контролюючим органом податкової декларації.

У відповідності до вимог п.п.60.1.5 п.60.1 ПК України податкове повідомлення-рішення є відкликаним, якщо за рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу.

Згідно до п.60.4 ст.60 ПК України у випадках, визначених, зокрема, і п.п.60.1.5 п.60.1 цієї статті податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму податкового зобов`язання.

Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків затверджено наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015р. №1204 (далі - Порядок №1204).

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 розділу У Порядку №1204 податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, сума зменшення (збільшення) податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування, податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені в тому числі за порушення норм іншого законодавства, що визначені у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу.

За приписами абз.2 пункту 3 розділу ІІ Порядку №1204 встановлено, що у разі зменшення контролюючим органом суми бюджетного відшкодування, зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платнику податків надсилаються (вручаються) окремі податкові повідомлення-рішення.

Пункт 7 розділу ІІ Порядку №1204 визначає, що податкові повідомлення-рішення згідно з пунктами 4-6 цього розділу складаються контролюючим органом, який склав попереднє податкове повідомлення-рішення, протягом 3 робочих днів, з дня, що настає за днем отримання таким контролюючим органом рішення за результатами адміністративного, судового оскарження або іншого рішення про скасування раніше прийнятого повідомлення-рішення.

Системний аналіз вказаних вище норм податкового законодавства свідчить про те, що платник ПДВ має право на отримання бюджетного відшкодування за заявою такого платника за двох умов, а саме: 1) фактичної сплати такого податку отримувачем (позивачем) товарів/послуг у попередніх та звітному періодах постачальникам таких товарів/послуг; 2) фактичної сплати податку на додану вартість на момент отримання контролюючим органом податкової декларації.

При цьому, за нормами п.60.4 ст.60 ПК України передбачено, що у разі оскарження платником податку податкового повідомлення-рішення про визначення грошового зобов`язання або про відмову у наданні бюджетного відшкодування за судовим рішенням, яке набрало законної сили, зменшується, зокрема, і сума бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, податкове повідомлення-рішення (у даному випадку податкове повідомлення-рішення від 27.05.2019р.) є відкликаним з дня надходження до платника податку податкового повідомлення-рішення (у даному випадку податкового повідомлення- рішення від 13.02.2020р.), яке містить зменшену суму грошового зобов`язання (відмови у наданні бюджетного відшкодування).

Таким чином, прийняття спірного податкового повідомлення-рішення від 13.02.2020р., що є предметом даного спору, відбулося за окремою процедурою, яка передбачена у разі відкликання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення від 27.05.2019р. за наслідками судового оскарження та набрання судовим рішенням законної сили, за яким відбулося зменшення суми бюджетного відшкодування (частини суми бюджетного відшкодування у розмірі 189089 грн., яка позивачем у межах податкового повідомлення-рішення від 27.05.2019р. взагалі не оскаржувалася в судовому порядку), яка за таких умов є узгодженою, виходячи з аналізу вищенаведених вимог податкового законодавства.

Разом з тим, із наданих учасниками справи копій документів судом було встановлено, що у березні 2019р. до контролюючого органу позивачем була подана податкова декларація з ПДВ за лютий 2019р. у якій останній задекларував своє право на отримання бюджетного відшкодування шляхом подання до даної декларації в якості додатків, встановленої форми, зокрема, заяви про повернення суми бюджетного відшкодування (Додаток 4) за лютий 2019р. (а.с.14-17 том 1).

18.04.2020р. за наслідками камеральної перевірки з питань достовірності декларування позивачем бюджетного відшкодування з ПДВ за лютий 2019р. контролюючим органом було складено акт перевірки за №22397/04-36-12-02/41024164 за висновками якого було встановлено порушення позивачем п.200.4 ст.200 ПК України (відсутність фактичної сплати ПДВ), та, як наслідок, відмовлено у наданні бюджетного відшкодування з ПДВ за податковою декларацією за лютий 2019р. у сумі 299429,00 грн. (куди входила і сума ПДВ у розмірі 189089 грн., що є предметом даного спору) на підставі податкового повідомлення-рішення № від 27.05.2019р. (а.с.198-202 том 1).

Наведене вище податкове повідомлення-рішення № від 27.05.2019р. про відмову у наданні позивачеві бюджетного відшкодування ПДВ за декларацією за лютий 2019р. у сумі 229429,00 грн. було позивачем оспорено у судовому порядку лише в частині 110340,41 грн. (відмова у бюджетному відшкодуванні на суму 189089,00 грн. взагалі не оскаржувалась) та за наслідками такого судового оскарження було прийнято рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.10.2019р. у справі №160/6288/19 за яким вищенаведене податкове повідомлення-рішення було визнано протиправним та скасовано лише в частині відмови у наданні бюджетного відшкодування ПДВ на суму 110340,41 грн., що підтверджується змістом копії наведеного судового рішення (а.с.9-12 том 1).

08.01.2020р. апеляційну скаргу ГУ ДФС у Дніпропетровській області було повернуто згідно ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 08.01.2020р. у справі №160/6288/19 та відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України вищенаведене судове рішення набрало законної сили 08.01.2020р.

13.02.2020р., з урахуванням вищенаведеного судового рішення у справі №160/6288/19, яке набрало законної сили 08.01.2020р. та виходячи з вимог п.60.4 ст.60 ПК України, вимог Порядку №1204, контролюючим органом було відкликано податкове повідомлення-рішення № від 27.05.2019р. у частині відмови у наданні бюджетного відшкодування ПДВ на суму 110340,41 грн., тобто на зменшену суму, шляхом складання та надіслання позивачеві податкового повідомлення рішення № на зменшену суму бюджетного відшкодування ПДВ - 189089 грн. 40 грн.), яка позивачем не оскаржувалась у судовому порядку у межах розгляду справи №160/6288/19(а.с.8, 202 том 1).

Отже, із наведених встановлених судом обставин у даній справі та аналізу норм чинного податкового законодавства у їх сукупності можна дійти висновку, що, оскільки позивачем відмова у наданні бюджетного відшкодування ПДВ на суму 189089 грн. за податковим повідомленням-рішенням № від 27.05.2019р. у судовому порядку у межах розгляду справи №160/6288/19 не оскаржувалась, що було підтверджено представником позивача і у ході судового розгляду справи та жодними іншими доказами не спростовано, а, відповідно, така відмова відповідача у наданні бюджетного відшкодування з ПДВ за податковою декларацією за лютий 2019р. у розмірі 189089 грн., з урахуванням вимог п.60.4 ст.60 ПК України, є узгодженою.

Відтак, з дня набрання законної сили судовим рішенням про оскарження податкового повідомлення-рішення№ від 27.05.2019р. відмова у наданні бюджетного відшкодування ПДВ за декларацією за лютий 2019р. у частині суми бюджетного відшкодування з ПДВ, яка не була оскаржена позивачем у судовому порядку з урахуванням вимог п.60.4 ст.60 ПК України стає узгодженою.

Відповідна правова позиція також викладена і у постанові Верховного Суду від 04.12.2019р. у справі №360/4447/18, яка є обов`язковою для застосування адміністративним судом згідно до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо твердження представника позивача з приводу наявності у нього права на бюджетне відшкодування ПДВ у сумі 189089 грн. саме за податковою декларацією з ПДВ за лютий 2019р. з урахуванням поданих позивачем у липні 2019р. уточнюючих розрахунків, у тому числі і уточнюючих розрахунків до податкової декларації за лютий 2019р., суд приходить до висновку, що у даному періоді (за лютий 2019р.) позивач не мав права на бюджетне відшкодування ПДВ станом на момент отримання контролюючим органом податковою декларації з ПДВ за лютий 2019р. (20.03.2019р.), оскільки бюджетному відшкодуванню підлягають суми ПДВ, які фактично були сплачені платником податку (отримувачем товарів/послуг) на момент отримання контролюючим органом податкової декларації згідно до приписів п.п. «б» п.200.4 ст.200 ПК України, тоді як жодних належних доказів фактичної сплати ПДВ на загальну суму 189089 грн. станом на 20.03.2019р. (момент отримання контролюючим органом податкової декларації) за податковою декларацією з ПДВ за лютий 2019р. позивачем суду не надано.

В той же час, слід зазначити, що надані позивачем суду в якості доказів фактичної сплати ПДВ за січень-лютий 2019р. копії платіжних доручень №178 від 11.02.2019р. на суму 199000 грн., у тому числі ПДВ 33166,67 грн., №187 від 15.02.2019р. на суму 400000 грн., у тому числі ПДВ - 66666,67 грн., №177 від 12.02.2019р. на суму 46982,23 грн., в тому числі ПДВ - 7830,37 грн., №166 від 31.01.2019р. на суму 287 грн., в тому числі ПДВ -47,83 грн., №190 від 20.02.2019р. на суму 1024 грн., у тому числі ПДВ - 170,67 грн. №164 від 23.01.2019р. на суму 1974,08 грн., в тому числі ПДВ - 16 грн., №181 від 14.02.2019р. на суму 1568 грн., у тому числі ПДВ - 261,33 грн., №163 від 23.01.2019р. на суму 3800 грн., в тому числі ПДВ -633,33 грн., №154 від 10.01.2019р. на суму 1617 грн., в тому числі ПДВ - 269,50 грн., №175 від 14.02.2019р. на суму 1232,86 грн., в тому числі ПДВ - 205,48 грн., №165 від 25.01.2019р. на суму 1232,86 грн., в тому числі ПДВ - 205,48 грн., №167 від 31.01.2019р. на суму 4931,43 грн., в тому числі ПДВ - 821,91 грн., №152 від 10.01.2019р. на суму 271 грн., в тому числі ПДВ - 45,17 грн., загальна сума сплаченого ПДВ за якими становить 110340,41 грн. є доказами підтвердження фактичної сплати позивачем ПДВ саме суми 110340,41 грн., що була предметом судового спору про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.05.2019р. у справі №6288/19 про що свідчить зміст наведеного судового рішення (а.с.11 том 1), а, відповідно, вказані копії платіжних доручень не є належними доказами у розумінні вимог ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вони не можуть підтверджувати фактичну сплату ПДВ позивачем у січні-лютому 2019р. залишкової суми ПДВ у розмірі 189089 грн. за тим же податковим повідомленням-рішенням від 27.05.2019р. (є відкликаним на момент розгляду справи у зв`язку з прийняттям податкового повідомлення-рішення від 13.02.2020р. за ст.60 ПК України) та яка за вказаним податковим повідомленням-рішенням позивачем у судовому порядку не оскаржувалася, тому, з урахуванням приписів п.60.4 ст.60 ПК України, є узгодженою.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення і посилання представника позивача як на докази фактичної сплати ПДВ позивачем на момент отримання контролюючим органом податкової декларації за лютий 2019р. згідно до вимог п.п. «б» п.200.4 ст.200 ПК України і додані до матеріалів справи копії платіжних доручень №213 від 19.03.2019р. на суму 135000 грн., у тому числі ПДВ - 22500 грн., №220 від 24.04.2019р. на суму 400000 грн., у тому числі ПДВ - 66666,67 грн., №225 від 26.04.2019р. на суму 170000 грн., у тому числі ПДВ 28333,33 грн., №237 від 05.06.2019р. на суму 10452,73 грн., у тому числі ПДВ - 1742,12 грн., №207 від 15.03.2019р. на суму 140000 грн., у тому числі ПДВ - 23333,33 грн., №209 від 18.03.2019р. на суму 42600 грн., у тому числі ПДВ - 4765,65 грн., №211 від 19.03.2019р. на суму 84654 грн. (без ПДВ), №196 від 05.03.2019р. на суму 483 грн. (без ПДВ), загальна сума сплаченого позивачем ПДВ за якими становить 147341,10 грн., оскільки вказані наведені копії платіжних доручень не можуть підтверджувати фактичну сплати позивачем сум ПДВ саме на момент отримання контролюючим органом податкової декларації з ПДВ за лютий 2019р. у розмірі 189089 грн. (станом на 20.03.2019р.), а, відповідно, вони не є належними доказами, що містять інформацію щодо предмета доказування виходячи з вимог ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України.

Окрім того, слід зазначити, що за наведеними вище платіжними дорученнями фактична сплата ПДВ позивачем відбулася не до моменту отримання контролюючим органом податкової декларації з ПДВ за лютий 2019р. (20.03.2019р.), що передбачено п.п. «б» п.200.4 ст.200 ПК України, а значно пізніше, у квітні, червні 2019р. (копії платіжних доручень №220 від 24.04.2019р. на суму 400000 грн., у тому числі ПДВ - 66666,67 грн., №225 від 26.04.2019р. на суму 170000 грн., у тому числі ПДВ 28333,33 грн., №237 від 05.06.2019р. на суму 10452,73 грн., у тому числі ПДВ - 1742,12 грн.), що не спростовано представником позивача жодними доказами та не може свідчити про набуття позивачем права на бюджетне відшкодування вказаних сум саме за податковою декларацією з ПДВ за лютий 2019р. з урахуванням вищенаведених вимог п.п. «б» п.200.4 ст.200 ПК України.

З огляду на викладене, є безпідставним і посилання представника позивача на подання уточнюючих розрахунків до податкових декларацій з ПДВ 22.07.2019р., у тому числі і до податкової декларації за лютий 2019р., оскільки вказані дії позивача не підтверджують фактичної сплати ПДВ позивачем на момент отримання контролюючим органом податкової декларації з ПДВ за лютий 2019р. на суму бюджетного відшкодування з ПДВ - 189089 грн. (станом на 20.03.2019р.) та не спростовують факту відсутність сплати ПДВ на вказаний період з урахуванням приписів п.п. «б» п.200.4 ст.200 ПК України

Таким чином, із наведеного, суд приходить до висновку, що станом на 20.03.2019р. (на момент отримання контролюючим органом податкової декларації з ПДВ за лютий 2019р.) суми ПДВ у розмірі 189089 грн., які були заявлені до бюджетного відшкодування з ПДВ позивачем у вказаній податковій декларації фактично сплачені не були (належних доказів такого суду не надано), а отже, за таких обставин позивач не мав права на бюджетне відшкодування ПДВ в сумі 189089 грн. саме за податковою декларацією з ПДВ за лютий 2019р.

Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування - ст.76 наведеного Кодексу.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, ч.1 ст.77 наведеного Кодексу, покладає обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Разом з тим, представником позивача у ході судового розгляду справи жодними належними доказами не доведено фактичної сплати сум ПДВ у розмірі 189089 грн. на момент отримання контролюючим органом його податкової декларації з ПДВ за лютий 2019р. (20.03.2019р.), а, відповідно, і не доведено жодними доказами право позивача на бюджетне відшкодування ПДВ у вказаній сумі саме за лютий 2019р. з урахуванням фактичних обставин, встановлених судом та аналізу норм чинного податкового законодавства.

При цьому, судом не надається правова оцінка наданим позивачем первинним бухгалтерським документам, які додані до позову позивачем на підтвердження фактичного виконання господарських операцій із контрагентами позивача, з огляду на те, що вказані первинні бухгалтерські документи не були предметом камеральної перевірки, а відповідно, не стосуються предмету даного спору, яким зі змісту акту камеральної перевірки є лише встановлені контролюючим органом факти відсутності сплати ПДВ на суму 299429 грн. за податковою декларацією з ПДВ за лютий 2019р. (199 том 1), які позивачем не спростовані у спосіб та у порядку, визначеному ст.ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За викладених обставин, перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваного податкового повідомлення-рішення від 13.02.2020р. про відмову у наданні бюджетного відшкодування ПДВ на суму 189089 грн., винесеного з урахуванням вимог п.60.4 ст.60 ПК України (після зменшення суми бюджетного відшкодування на наслідками набрання законної сили судовим рішенням) у відповідності до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що вказане податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому в адміністративного суду відсутні будь-які правові підстави для задоволення даного адміністративного позову.

За викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні даного адміністративного позову позивачеві слід відмовити повністю.

З урахуванням того, що позов не підлягає задоволенню, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2836 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. слід покласти на позивача згідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 205, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІН ТРЕЙД» до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 13.02.2020р. - відмовити повністю.

Судові витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу покласти на позивача згідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

На період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19),строк подання апеляційної скарги на рішення суду продовжується на строк дії такого карантину згідно до п.3 розділу УІ Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено - 17.06.2020р.

Суддя С.О. Конєва