Справа № 140/3625/19
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2020-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/3625/19 пров. № А/857/3868/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Старунського Д.М., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державної екологічної інспекції у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року (суддя першої інстанції Сорока Ю.Ю., м. Луцьк),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державної екологічної інспекції у Волинській області про визнання протиправними дій щодо не зарахування до стажу державної служби та не призначення пенсії державної служби, зобов`язання зарахувати до стажу державної служби зарахований до стажу державної служби постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07.05.2007 час перебування на посадах Ковельської міської Ради з 01.11.1994 по 31.12.1998 та час перебування на службі в органах внутрішніх справ з 16.08.1978 по 01.07.1980, період строкової військової служби з 24.11.1974 по 25.06.1976, період роботи в Ковельській міській раді з 04.07.2001 по 07.11.2002 та з 22.01.2003 по 30.09.2003, зобов`язання здійснити з 15.03.2019 перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 3 лютого 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не зарахування позивачу до стажу державної служби зарахований до стажу державної служби постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07.05.2007 час перебування на посадах Ковельської міської ради з 01.11.1994 по 31.12.1998 та час перебування на службі в органах внутрішніх справ з 16.08.1978 по 01.07.1980, період строкової військової служби з 24.11.1974 по 25.06.1976, період роботи в Ковельській міській раді з 04.07.2001 по 07.11.2002 та з 22.01.2003 по 30.09.2003 та не призначення пенсії державної служби. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до стажу державної служби, зарахований до стажу державної служби постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07.05.2007 час перебування на посадах Ковельської міської ради з 01.11.1994 по 31.12.1998 та час перебування на службі в органах внутрішніх справ з 16.08.1978 по 01.07.1980, період строкової військової служби з 24.11.1974 по 25.06.1976, період роботи в Ковельській міській раді з 04.07.2001 по 07.11.2002 та з 22.01.2003 по 30.09.2003. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити з 15.05.2019 перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодилося Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просило скасувати рішення та постановити нове - про відмову в позові. Обгрунтовуючи незгоду, апелянт зазначив, що розділом XI Прикінцевих та перехідних положень Закону 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж. Оскільки позивач станом на 01.05.2016 не перебував на державній службі, відсутній необхідний стаж служби, Головним управлінням було прийнято рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до вищевказаного Закону. Також суд безпідставно обгрунтував свої висновки постановою Ковельського міськрайонного суду від 7 травня 2007 року у справі № 2а-42/07, оскільки таке рішення не зобов`язує органи пенсійного фонду України щодо її виконання та не може бути враховано при розгляді цього спору в силу вимог ст. 78 КАС України. Вважає, що є підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав про законність і обгрунтованість судового рішення, що є предметом оскарження.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачу призначено пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

15.05.2019 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». Однак, відповідачем листом було відмовлено у задоволенні заяви із зазначенням, що стаж державної служби позивача становить менше 20 років та станом на 01.05.2016 він не перебував на державній службі, а тому відсутні підстави для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Також, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області листом від 10.10.2019 №1048/Р-01 повідомило позивача про можливість зарахування до стажу державної служби періодів: з 01.11.1994 по 31.12.1998 - головний спеціаліст, завідуючий відділом екології Ковельської міської ради (4 роки 2 місяці 1 день); з 03.03.1999 по 03.07.2001 - головний спеціаліст відділу житлово-комунального господарства Ковельської міської ради (2 роки 2 місяці 2 дні); з 01.10.2003 по 08.12.2003 - головний спеціаліст Волинського обласного головного управління земельних ресурсів (2 місяці 8 днів); з 09.12.2003 по 19.03.2007 - головний спеціаліст Державного управління екології та природних ресурсів у Волинській області (3 роки 3 місяці 12 днів); з 20.03.2007 по 30.12.2011 та з 03.01.2012 по 10.03.2016 - головний спеціаліст Державної екологічної інспекції у Волинській області (8 років 11 місяців 19 днів).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність такої відмови з наступних мотивів.

Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (ст. 46 Основного Закону).

Відповідно до ст. 46 Конституції України право на пенсійне забезпечення гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках. Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII.

Преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) визначено, що цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади, механізми функціонування системи страхування, визначає принципи, засади, механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно частини першої статті 10, частини третьої статті 45 Закону №1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника) призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів.

Відповідно до п.2 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон №3723-XII, крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Як видно з матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу незарахування до стажу державної служби для перерахунку позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» час перебування на посадах Ковельської міської ради з 01.11.1994 по 31.12.1998 та час перебування на службі в органах внутрішніх справ з 16.08.1978 по 01.07.1980, період строкової військової служби з 24.11.1974 по 25.06.1976, період роботи в Ковельській міській раді з 04.07.2001 по 07.11.2002 та з 22.01.2003 по 30.09.2003.

Щодо не зарахування до стажу державної служби для перерахунку позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» час перебування на посадах Ковельської міської ради з 01.11.1994 по 31.12.1998 та час перебування на службі в органах внутрішніх справ з 16.08.1978 по 01.07.1980, суд зазначає наступне.

Питання зарахування до стажу державної служби позивача періоду роботи в Ковельській міській раді з 01.11.1994 по 31.12.1998 та час перебування на службі в органах внутрішніх справ з 16.08.1978 по 01.07.1980 було предметом розгляду Ковельським міськрайонним судом Волинської області в межах адміністративної справи №2а-42/07 за позовом ОСОБА_1 до Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Волинській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії.

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07.05.2007, яка набрала законної сили 18.05.2007, визнано відмову Державного управління охорони навколишнього природного середовища у Волинській області, прийняту 07.03.2007, згідно якої позивачу не зараховано до стажу державної служби час перебування на посадах Ковельської міської ради з 01.11.1994 по 31.12.1998 та час перебування на службі в органах внутрішніх справ з 16.08.1978 по 01.07.1980 неправомірною та зобов`язано Державне управління охорони навколишнього природного середовища у Волинській області дані періоди зарахувати до стажу державної служби.

Таким чином, судом встановлено право позивача на зарахування вказаного періоду до стажу держаної служби, а відтак, суд вважає безпідставною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області у зарахуванні вищевказаних періодів роботи позивача до стажу державної служби (а.с. 13-14).

Той факт, що відповідач не був стороною у даній справі не спростовує висновків суду, викладених у вищевказаному судовому рішенні, яке є обов`язковим в силу вимог Конституції України.

Апеляційний суд зазначає, що рішенням суду, яке набуло законної сили, встановлено право позивача на зарахування вказаних періодів до стажу державної служби.

При цьому, апелянт як суб`єкт владних повноважень не обгрунтовує свою відмову зарахувати вказані періоди до стажу державної служби позивача фактичними обставинами з посиланням на нормативні акти.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи.

Також, відповідачем не зараховано до стажу державної служби позивача період строкової військової служби з 24.11.1974 по 25.06.1976, на що суд зазначає наступне.

Для призначення пенсії державного службовця відповідно до Закону №3723, стаж державної служби обраховувався відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 «Про порядок обчислення стажу державної служби» (далі - Порядок №283).

Підпунктом 4 пункту 3 Порядку №283 встановлено, що до стажу державної служби включається також час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.

Згідно з частиною першою статті 2 закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 8 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, час проходження військової служби зараховується громадянам до загального трудового стажу, до стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність незарахування позивачу до стажу державної служби періоду проходження строкової військової служби з 24.11.1974 по 25.06.1976.

Щодо не зарахування до стажу державної служби періодів роботи позивача в Ковельській міській раді з 04.07.2001 по 07.11.2002 та з 22.01.2003 по 30.09.2003, суд зазначає, що згідно п.2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Отже, відповідачем протиправно не зараховано період роботи позивача в Ковельській міській раді з 04.07.2001 по 07.11.2002 та з 22.01.2003 по 30.09.2003 до стажу державної служби.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується наявність у позивача стажу на посаді державної служби понад 20 років, а саме: з 24.11.1974 по 25.06.1976 - період проходження строкової військової служби; з 16.08.1978 по 01.07.1980 - перебування на службі в органах внутрішніх справ; з 01.11.1994 по 31.12.1998 - головний спеціаліст, завідуючий відділом екології Ковельської міської ради (4 роки 2 місяці 1 день); з 03.03.1999 по 03.07.2001 - головний спеціаліст відділу житлово-комунального господарства Ковельської міської ради (2 роки 2 місяці 2 дні); з 04.07.2001 по 07.11.2002 - період роботи на посадах в органах місцевого самоврядування (Ковельській міській раді); з 01.10.2003 по 08.12.2003 - головний спеціаліст Волинського обласного головного управління земельних ресурсів (2 місяці 8 днів); з 09.12.2003 по 19.03.2007 - головний спеціаліст Державного управління екології та природних ресурсів у Волинській області (3 роки 3 місяці 12 днів); з 20.03.2007 по 30.12.2011 та з 03.01.2012 по 10.03.2016 - головний спеціаліст Державної екологічної інспекції у Волинській області (8 років 11 місяців 19 днів), суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність відмови Головного управління Пенсійного фонду України Волинській області у перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді Д. М. Старунський
В. Я. Качмар