Справа № 360/1573/20
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

18 червня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1573/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Борзаниця С.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження (без виклику сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області в особі Лисичанського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі також позивача), в інтересах якого звернулась представник позивача адвокат Ковтун Любов Яківна, до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області в особі Лисичанського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області (далі також відповідач), після уточнення позовних вимог просить:

- визнати неправомірними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області в особі Лисичанського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області щодо припинення виплати ОСОБА_1 страхових виплат у зв`язку з відсутністю за фактичним місцем проживання з 23.02.2017 по 05.12.2019;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області в особі Лисичанського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області сплатити ОСОБА_1 заборгованість по сплаті страхових виплат за період з 23.02.2017 по 05.12.2019.

Ухвалою суду від 25.05.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відстрочено сплату судового збору, поновлено строк звернення із позовом до суду (а.с. 31-33).

Відповідач позов не визнав, про що подав відзив на позовну заяву (а.с. 38-41), в якому зазначено, що ОСОБА_1 з 03.10.2014 перебував на обліку у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Лисичанську Луганської області (далі - Відділення в м. Лисичанську) як внутрішньо переміщена особа та отримував страхові виплати з 01.10.2014 до 30.06.2016. Постановою Відділення в м. Лисичанську від 13.12.2015 № 1208/50809/2291.1/44 потерпілому ОСОБА_1 продовжено страхові виплати на період довідки внутрішньо переміщеної особи від 03.12.2014 № 924001535, а саме з 01.12.2015 до 30.06.2016 включно.

Позивач, отримавши 01.12.2016 нову довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 924-1535, 01.12.2016 звернувся до Відділення в м. Лисичанську з заявою про продовження щомісячних страхових виплат

Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», 20.02.2017 Відділенням в м. Лисичанську отримано рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Управлінні праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради від 20.02.2017 № 33, в якому повідомлялось про прийняття рішення щодо відмови у відновленні страхових виплат ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю за фактичним місцем проживання згідно п. 13 Порядку № 365. На підставі вищезазначеного рішення, Відділенням в м. Лисичанську винесена постанова № 1208/50809/2291.1/45 від 23.02.2017, згідно якою ОСОБА_2 відмовлено у страхових виплатах.

Нарахування та виплата щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 за період з 01.07.2016 до 30.11.2019 Відділенням в м. Лисичанську не здійснювалось.

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Лисичанського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (далі - Лисичанське відділення) з черговою заявою щодо продовження страхових виплат.

Відповідно до пункту 3.7 розділу III «Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб», затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 12.12.2018 № 27 (далі - Порядок № 27), який діє з 28.12.2018, щомісячні страхові виплати внутрішньо переміщеній особі продовжуються (відновлюються) на підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи.

ОСОБА_1 було продовжено виплату щомісячних страхових виплат з 01.12.2019 по теперішній час.

12.05.2018 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 «Про внесення змін до Постанови № 365». Внесеними змінами передбачено: «орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.»

Позивач звернувся за виплатою страхових коштів, невиплачених за минулий період, а саме: за період з 01.02.2017 по 30.11.2019 у зв`язку з чим, згідно вимог пункту 15 Порядку № 365, дані кошти повинні обліковуватися у Лисичанському відділенні та виплачуватись на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що окремий порядок на даний час не прийнятий Кабінетом Міністрів України, здійснити виплату страхових коштів на даний час не є можливим.

Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ), є громадянином України та внутрішньо переміщеною особою, що підтверджено інформацією, зазначеною в паспорті громадянина України (а.с. 14-16), картці платника податків (а.с. 1417), довідці від 01.12.2016 № 924-1535 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 10), пенсійному посвідченні від 20.08.2003 серія АБ № НОМЕР_2 (а.с. 9).

03.10.2014 позивач звернувся до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Лисичанську Луганської області із заявою про продовження виплати страхових виплат (а.с. 57).

10.10.2014 відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м. Лисичанську Луганської області була прийнята постанова № 1208/50809/2291.1/34 «Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати», якою продовжено потерпілому щомісячну страхову виплату в сумі 943,47 грн., виплата провадилась з 01.10.2014 по 31.10.2014 (а.с. 59).

06.11.2014 позивач звернувся до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Лисичанську Луганської області із заявою про продовження виплати страхових виплат (а.с. 60).

07.11.2014 відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м. Лисичанську Луганської області була прийнята постанова № 1208/50809/2291.1/33 «Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати у зв`язку з тимчасовим місцем проживання», якою продовжено потерпілому щомісячну страхову виплату в сумі 943,47 грн., виплата провадилась з 01.11.2014 по 30.11.2014 (а.с. 61).

03.12.2014 позивач звернувся до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Лисичанську Луганської області із заявою про продовження виплати страхових виплат (а.с. 63).

12.12.2014 відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м. Лисичанську Луганської області була прийнята постанова № 1208/50809/2291.1/35 «Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати у зв`язку з тимчасовим місцем проживання», якою продовжено потерпілому щомісячну страхову виплату в сумі 943,47 грн., виплата провадилась з 01.12.2014 по 31.12.2014 (а.с. 64).

26.01.2015 відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м. Лисичанську Луганської області була прийнята постанова № 1208/50809/2291.1/38 «Про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати з 01.03.2014 (коригуюча)», якою призначено потерпілому перераховану щомісячну грошову суму в розмірі 1018,00 грн, відкоригована виплата провадилась з 01.03.2014 по 30.09.2014, проведено донарахування щомісячних виплат за: березень 2014 року в розмірі 74,53 грн; квітень 2014 року - 74,53 грн; травень 2014 року - 74,53 грн; червень 2014 року - 74,53 грн; липень 2014 року - 74,53 грн; серпень 2014 року - 74,53 грн; вересень 2014 року - 74,53 грн (а.с. 65).

Постановами відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м. Лисичанську Луганської області від 26.01.2015 № 1208/50809/2291.1/40, від 26.01.2015 № 1208/50809/2291.1/41 «Про продовження призначеної щомісячної страхової виплати (коригуюча)» продовжено потерпілому призначену щомісячну грошову суму в розмірі 1018,00 грн, відкоригована виплата провадилась з 01.11.2014 по 30.11.2014, з 01.12.2014 по 31.12.2014, проведено донарахування щомісячних виплат за: листопад 2014 року в розмірі 74,53 грн, грудня 2014 року в розмірі 74,53 грн (а.с. 67, 68).

26.01.2015 відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м. Лисичанську Луганської області була прийнята постанова № 1208/50809/2291.1/411 Про продовження призначеної щомісячної страхової виплати», якою призначено потерпілому перераховану щомісячну грошову суму в розмірі 1018,00 грн, виплата провадилась з 01.01.2015 по 31.05.2015 (а.с. 69).

27.05.2015, 03.06.2015 позивач звернувся до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Лисичанську Луганської області із заявами про продовження виплати страхових виплат (а.с. 70, 72).

13.06.2015 відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м. Лисичанську Луганської області була прийнята постанова № 1208/50809/2291.1/42 «Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати», якою продовжено потерпілому щомісячну страхову виплату в сумі 1018,00 грн., виплата провадилась з 01.06.2015 по 30.11.2015 (а.с. 73).

23.06.2015 відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м. Лисичанську Луганської області була прийнята постанова № 1208/50809/2291.1/43 «Про продовження раніше призначеної, але не виплаченої, щомісячної страхової виплати», якою продовжено потерпілому щомісячну страхову виплату в розмірі: за липень 2014 року 943,47 грн; за серпень 2014 року 943,47 грн; за вересень 2014 року 943,47 грн (а.с. 75).

03.12.2015 позивач звернувся до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Лисичанську Луганської області із заявою про продовження виплати страхових виплат (а.с. 78).

13.12.2015 відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м. Лисичанську Луганської області була прийнята постанова № 1208/50809/2291.1/44 «Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати у зв`язку з тимчасовим місцем проживання», якою продовжено потерпілому щомісячну страхову виплату в сумі 1018,00 грн., виплата провадилась з 01.12.2015 по 30.06.2016 (а.с. 13, 78).

01.12.2016 позивач звернувся до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Лисичанську Луганської області із заявою про продовження виплати страхових виплат (а.с. 79).

Згідно з витягу протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 20.02.2017 № 33 вирішено страхові виплати ОСОБА_1 відмовити, згідно з пунктом 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого ПКМУ № 365 від 08.06.2016 у зв`язку з відсутністю за фактичним місцем проживання (а.с. 12, 81).

23.12.2017 відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м. Лисичанську Луганської області була прийнята постанова № 1208/50809/2291.1/45 «Про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг», якою відмовлено ОСОБА_1 у страхових виплатах згідно протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 20.02.2017 № 33 (а.с. 82).

05.12.2019 позивач звернувся до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Лисичанську Луганської області із заявою про продовження виплати страхових виплат (а.с. 83).

Згідно з витягу протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 23.12.2019 № 160 вирішено страхові виплати ОСОБА_1 призначити (відновити) (а.с. 84).

02.01.2020 Лисичанським міським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області прийнята постанова № 1208/50809/2291.1/50 «Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати», якою продовжено потерпілому щомісячну страхову виплату в сумі 2069,96 грн., виплата провадилась з 01.12.2019 безстроково, проведено донарахування щомісячних виплат за грудень 2019 року в розмірі 2069,96 грн (а.с. 85).

22.04.2020 Лисичанським міським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області прийнята постанова № 1208/50809/2291.1/51 «Про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати відповідно до частини другої статті 37», якою призначено потерпілому перераховану щомісячну страхову виплату в розмірі 2297,66 грн, виплата провадилась з 01.03.2020 безстроково, проведено донарахування щомісячних виплат за березень 2020 року в розмірі 2227,70 грн (а.с. 86).

Листом від 16.03.2020 № 817/02-1 Лисичанське міське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області повідомило позивач, що відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року №365 зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №335, орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо перемішеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. На теперішній час цей порядок ще не визначено. На підставі викладеного заборгованість буде виплачена після визначення окремого порядку. Лисичанське відділення продовжує ОСОБА_1 щомісячні виплати з грудня 2019 року (з місяця, в якому надійшла заява), а виплати з липня 2016 року по листопад 2019 року будуть виплачені після визначення Кабінетом Міністрів України окремого порядку (а.с. 6-7).

В інформаційній довідці відповідача від 05.06.2020 № 1486/02-1 зазначено, що ОСОБА_1 з 03.10.2014 перебував на обліку у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Лисичанську Луганської області (далі - Відділення) як внутрішньо переміщена особа та отримував страхові виплати з 01.10.2014 до 30.06.2016 (закінчення строку дії довідки ВПО). Відділенням була виплачена заборгованість по страховим виплатам, які були нараховані та не виплачена за період з 01.07.2014 до 30.09.2014 у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Брянці Луганської області. З 05.12.2019 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Лисичанському міському відділенні Фонду соціального страхування у Луганській області як внутрішньо переміщена особа та отримує щомісячні страхові виплати з 01.12.2019 по теперішній час. Остання виплата щомісячних страхових виплат була перерахована ОСОБА_1 на його особовий рахунок в ПАТ «Державний Ощадний банк України» за квітень 2020 року в розмірі 2297,66 грн. 12.05.2020. Станом на 05.06.2020 заборгованість по страховим виплатам ОСОБА_1 відсутня. Відповідно до вимог пункту 4 статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105 (далі - Закон № 1105) виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням. Керуючись вимогами пункту 4 статті 47 Закону № 1105 та пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335 «Про внесення змін до Постанови № 365» щомісячні страхові виплати ОСОБА_1 за минулий період з 01.12.2016 по 30.11.2019 (не більше, як за 3 роки) обліковані у Відділенні та будуть виплачені після визначення Кабінетом Міністрів України окремого порядку (а.с.53).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Відповідно до вимог статті 173 Кодексу законів про працю України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на момент виникнення спірних правовідносин визначав Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", який з 1 січня 2015 року діє в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року та має назву "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі Закон № 1105-XIV).

На час призначення позивачу страхових виплат у 2004 році частиною першою статті 21, статтею 28 Закону № 1105-XIV передбачалось, що у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності, а також щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Відповідно до пункт 2 частини першої статті 16 Закону № 1105-XIV, застрахована особа, має право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом.

Статтею 36 Закону № 1105-XIV передбачено, що страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Страхові виплати складаються в тому числі із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII (надалі Закон № 1706-VII) для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (частина друга статті 7 Закону № 1706-VII).

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1706-VII закони та інші нормативно-правові акти України діють в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пункту 2 постанови КМУ постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2015 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворені районними, районними у мм. Києві і Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад, у місячний строк з дня набрання чинності цією постановою приймають рішення про відновлення або про відмову у відновленні соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, довідки яких недійсні на дату набрання чинності цією постановою, відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого цією постановою, за умови отримання внутрішньо переміщеною особою нової довідки відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312).

Відповідно до пункту 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 № 365 (Порядок №365) за результатами розгляду подання з урахуванням акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї комісія приймає рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати з моменту припинення її виплати, в тому числі з урахуванням інформації про стан фінансування та виплати, що оприлюднюється на офіційному веб-сайті Мінсоцполітики або інших органів, що здійснюють соціальні виплати.

Отже, фактично відповідна комісія на підставі заяви позивача як внутрішньо переміщеної особи прийняла рішення про відновлення раніше призначених виплат позивачу.

Що стосується періоду, за який має бути стягнута заборгованість, судом з вищеописаних документів встановлено, що суми страхових виплат позивачу не були виплачені з 01.07.2016 по 30.11.2019. Відповідно, заборгованість по страховим виплатам складає за період з 01.07.2016 по 30.11.2019.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним:

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області в особі Лисичанського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області сплатити ОСОБА_1 заборгованість по сплаті страхових виплат за період з 01.07.2016 по 01.12.2019.

Щодо заборгованості зі страхових виплат за період з 01.07.2016 по 01.12.2019, то право Позивача на страхові виплати за вказаний період не є спірним. Відповідачем страхові виплати за вказаний період нараховані у повному обсязі, однак, не виплачена з посиланням на пункт 15 «Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», а саме, пункти 15 і 18 доповнені реченням такого змісту: «Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України», враховуючи наведене Позивачу не сплачено заборгованості за минулий період.

Суд вважає таку позицію неприйнятною, виходячи з наступного.

Так, за змістом конституційних норм (статті 113, 116, 117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та № 2-рп-99 від 02 березня 1999 року висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості потерпілим, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймались.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

При цьому, суд ще раз акцентує свою увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у статті 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Посилання відповідача щодо невиплати пенсії на відсутність фінансування судом відхиляються з огляду на таке.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді справи «Кечко проти України» (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 «Бурдов проти Росії»).

Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від асигнувань на виплату таких коштів.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права суд зазначає таке.

Частиною першою статті 5 КАС України визначені конкретні способи судового захисту.

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24.11.2015 по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто, бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 54398764).

Судом встановлено, що відповідачем у даному випадку допущена протиправна бездіяльність.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких вона просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права, та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне обрати такий спосіб захисту порушеного права позивача як прийняття рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати його вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду з даним адміністративним позовом сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Оскільки у даній справі позов задовольняється, судовий збір у розмірі 840,80 грн належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 7-9, 19, 20, 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області в особі Лисичанського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області (ідентифікаційний код 41313100, місцезнаходження: 93411, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, пр-кт Космонавтів, буд. 16) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області в особі Лисичанського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області щодо невиплати ОСОБА_1 раніше призначених, але не нарахованих та не виплачених щомісячних страхових виплат за період з 01.07.2016 по 30.11.2019.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області в особі Лисичанського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області виплатити ОСОБА_1 страхові виплати за період з 01.07.2016 по 30.11.2019.

Рішення суду звернути до негайного виконання у межах виплати щомісячної страхової виплати за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.В. Борзаниця