Справа № 200/4887/20-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2020-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2020 р. Справа№200/4887/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого Олішевської В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позов ОСОБА_1

до відповідача: Управління соціального захисту населення військово цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області

про: визнання незаконним та скасування рішення Управління соціального захисту населення військово цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області від 02.08.2019 року, яким ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні допомоги при народженні дитини, сина ОСОБА_2 , зобов`язання Управління соціального захисту населення військово цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області призначити та здійснити виплату державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_1 на сина ОСОБА_2 за її заявою від 14.05.2019 року.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення військово цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про визнання незаконним та скасування рішення Управління соціального захисту населення військово цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області від 02.08.2019 року, яким ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні допомоги при народженні дитини, сина ОСОБА_2 , зобов`язання Управління соціального захисту населення військово цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області призначити та здійснити виплату державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_1 на сина ОСОБА_2 за її заявою від 14.05.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина ОСОБА_2 , в жовтні 2016 року оформила українське свідоцтво про народження дитини. Позивач зазначає, що в травні 2019 року вона звернулась до УСЗН для призначення допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею 3-го віку на сина ОСОБА_3 , але при подані документів, спеціаліст повідомив про відмову в призначенні виплат, у зв`язку із пропуском встановленого законом 12-місячного строку для звернення за допомогою при народженні дитини. Позивач зазначає, що не погодившись з рішенням відповідача про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини вона звернулась до суду та Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22.07.2019 року по справі № 200/7502/19-а зобов`язано Управління соціального захисту населення військово цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та здійснення виплати при народженні дитини на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням висновків суду. Позивач вказує на те, що відповідач на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22.07.2019 року по справі № 200/7502/19-а повторно розглянув заяву позивача про призначення допомоги про народження дитини, однак відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні допомоги, оскільки вона не звернулась до Управління протягом 12 місяців з дня народження дитини, а нарахування і виплата суми державної допомоги сім`ям з дітьми є дискреційним повноваженням Управління. Позивач вважає дії відповідача щодо не призначення виплати допомоги при народженні протиправними та такими, що порушують вимоги чинного законодавства. Крім того, позивач вказує на те, що вона та її дитина як громадяни України мають право на соціальний захист від держави, а соціальний захист це комплекс організаційно правових та економічних заходів, спрямованих на захист добробуту кожного члена суспільства. Забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, держава зобов`язується забезпечити дитині захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Також, позивач зазначає, що в сім`ї якої виховується та проживає неповнолітня дитина, має право на державну допомогу, яка надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач позов не визнав, через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог відмовити з наступних підстав.

14.05.2019 року позивач звернувся до відповідача з питань оформлення довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи та позивачу видані довідки ВПО № 1421- та № 1421-.

14.05.2019 року позивач звернувся до відповідача з питань оформлення допомоги при народженні дитини, відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», проте, спеціалістами їй було роз`яснено, що на допомогу при народженні дитини позивач вже не має права.

16.05.2019 року позивачу було направлено повідомлення про відмову у наданні допомоги сім`ям з дітьми, з роз`ясненнями щодо умов призначення допомоги при народженні дитини відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», однак зазначене повідомлення було повернуто відповідачу у зв`язку з надісланням листа на невірну адресу.

20.05.2019 року до управління надійшов адвокатський запит від представника позивача з проханням надати роз`яснення щодо підстав відмови в призначенні допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею 3-го віку. Відповідач зазначає, що на адвокатський запит надано відповідь в якій роз`яснено порядок надання допомоги при народженні дитини, відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

Відповідач вказує на те, що саме на батьків покладено ряд обов`язків, зокрема, звернення до відповідного органу соціального захисту населення за місцем реєстрації або мешкання для призначення або поновлення виплати допомоги при народженні дитини. Відповідач вважає, що пасивна поведінка позивача щодо реалізації законних прав за наявності на те підстав та обставин не може ставитись у вину державної влади.

Крім того, відповідач посилається на те, що відповідачем виконано рішення суду від 22 липня 2019 року у справі № 200/7502/19-а в частині зобов`язання управління повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення допомоги при народженні дитини, з урахуванням правової оцінки наданої судом. Відповідач зазначає, що 02.08.2019 року повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про призначення допомоги при народженні дитини та вирішено, що відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», підстави для призначення вищевказаної допомоги відсутні, це підтверджується рішенням про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 02.08.2019 року. Також відповідач звертає увагу на те, що нарахування і виплата суми державної допомоги сім`ям з дітьми є дискреційним повноваженням управління. Отже відповідач вважає, що ним в повному обсязі виконано рішення суду від 22 липня 2019 року у справі № 200/7502/19-а.

З огляду на викладене відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року позивачу поновлено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З огляду на вищевикладене справа розглядається судом в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серія НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с. ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 народила сина ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 18 серпня 2016 року, виданим Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с. 28).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 були взяті на облік як особи, які переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, у зв`язку зі зміною місця проживання, а саме: з м. Горлівки Донецької області до АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними довідками управління соціального захисту населення від 14.05.2019 року № 1421- та № 1421- (а.с. 31).

З матеріалів справи встановлено, що позивач 14 травні 2019 року звернулась до відповідача з питань призначення допомоги при народжені дитини відповідно до Закону України Про державну допомогу сім`ям з дітьми на сина, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.56-59)

Згідно повідомлення від 16.05.2019 року за №08/3-01575 позивачу було відмовлено в призначенні допомоги, оскільки вона не звернулась протягом дванадцяти місяців з дня народження дитини (а.с. 54).

16.05.2019 року відповідачем було прийнято рішення про відмову у призначені допомоги (а.с. 55).

Позивач не погодившись з рішенням відповідача про призначення допомоги сім`ям з дітьми, яким відмовлено в призначенні допомоги при народження дитини від 16.05.2019 року звернувся до суду з позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року у справі № 200/7502/19-а ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення військово - цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Управління соціального захисту населення військово - цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області від 16.05.2019 року про відмову в призначені ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини.

Зобов`язано Управління соціального захисту населення військово - цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.05.2019 року про призначення допомоги при народженні дитини, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Судом встановлено, що відповідач з урахуванням висновків суду викладених у рішення від 22 липня 2019 року у справі № 200/4887/20-а повторно розглянув заяву ОСОБА_1 про призначення допомоги при народженні дитини та прийняв рішення про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 02.08.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_1 не має право на призначення допомоги при народженні дитини з 01.8.2016 року (а.с. 71).

23.08.2019 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення військово цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області з заявою, відповідно до якої просила повідомити про виконання рішення суду від 22.07.2019 року у справі № 200/7502/19-а (а.с. 24).

Листом від 02.09.2019 року № 03 вх. 4852 Управління соціального захисту населення військово цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області повідомило позивача про те, що управлінням повторно розглянуто заяву про призначення допомоги при народженні дитини та вирішено, що підстави для призначення вищевказаної допомоги відсутні, оскільки ОСОБА_1 не звернулась із заявою про призначення допомоги при народженні дитини до Управління протягом дванадцяти місяців з дня народження дитини, це підтверджується рішенням про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 02.08.2019 року (а.с. 23).

Позивач не погодившись з рішенням Управління соціального захисту населення військово цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 02.08.2019 року, яким відмовлено у призначені допомоги при народженні дитини, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України від 28.06.1996 року № 254к/96-ВР, Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі по тексту - Закон № 2811), Законом України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ (далі по тексту Закон № 2402).

Статтею 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Закон України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» відповідно до Конституції України встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Так, згідно з частиною 1 статті 1 Закону громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.

Згідно з пунктом 2 частиною 1 статті 3 Закону одним із видів державної допомоги сім`ям з дітьми є допомога при народженні дитини. Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (стаття 4, частина 1 статті 5, частина 1 статті 10 Закону), з урахуванням умов, визначених у статті 11 Закону № 2811.

Таким чином, допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

За приписами статті 11 Закону № 2811, для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. У разі народження мертвої дитини допомога при народженні дитини не призначається.

Вказані норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04 лютого 2009 року).

Відмовляючи в призначенні допомоги при народженні дитини (на сина позивача) відповідач виходив з того, що звернення за її призначенням надійшло пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Однак, як встановлено судом, позивач з об`єктивних причин не мала змоги протягом дванадцяти місяців з дня народження дитини звернутися до відповідача з відповідною заявою, оскільки всупереч своїй волі змушена була змінювати місце проживання внаслідок тимчасової окупації території Донецької області, народження дитини на тимчасово окупованій території Донецької області.

Окрім цього, суд звертає увагу суду на те, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. І даний адміністративний позов фактично заявлений в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Аналогічного висновку прийшов Верховний Суд в Поставові від 14 лютого 2018 року по справі № 591/610/16-а (№ К/9901/12622/18).

В даному випадку неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу та не перебування за місцем фактичного проживання, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

При цьому, передбачене ч. 7 ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та п. 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751, положення, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини, не дає підстав стверджувати, що даний термін є присічним та не може бути поновленим при наявності поважних причин.

В даному випадку неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу та не перебування за місцем фактичного проживання, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Нормами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Також, суд зазначає, що у цій справі сам факт існування у позивача права на отримання соціальної допомоги при народжені дитини не оспорюється сторонами та передбачено діючим законодавством.

Приймаючи до уваги наведене, враховуючи необхідність захисту інтересів малолітньої дитини, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у призначенні допомоги при народженні дитини, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, без урахування усіх обставин для прийняття відповідного рішення.

Крім того, відповідачем не наведено жодного порушення з боку позивача, яке б відповідно до чинного законодавства було б підставою для прийняття рішення про відмову в призначенні виплати допомоги.

Діючи поза законом, відповідач тим самим свавільно втрутився у право дитини на отримання соціальної допомоги, що призвело до його порушення.

З огляду на вищевикладене, суд приходить висновку, що рішення відповідача про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 02.08.2019 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні допомоги при народженні сина є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачем при повторному розгляді заяви позивача від 14.05.2019 року на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22.07.2019 року по справі № 805/7502/18-а знов було відмовлено в призначенні допомоги при народженні дитини, оскільки остання протягом 12 місяців з дня народження дитини не звернулась за призначенням такої допомоги.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі Chahal проти Об`єднаного королівства (заява № 22414/93) зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі Афанасьєв проти України).

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 21 листопада 2018 року по справі №750/11115/16-а

З урахуванням викладеного, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Управління соціального захисту населення військово цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області призначити та здійснити виплату державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_1 на сина ОСОБА_2 за її заявою від 14.05.2019 року.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення військово цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення Управління соціального захисту населення військово цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 02.08.2019 року, яким ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні допомоги при народженні дитини, сина ОСОБА_2 , зобов`язання Управління соціального захисту населення військово цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області призначити та здійснити виплату державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_1 на сина ОСОБА_2 за її заявою від 14.05.2019 року.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення військово цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення військово цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення Управління соціального захисту населення військово цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 02.08.2019 року, яким ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні допомоги при народженні дитини, сина ОСОБА_2 , зобов`язання Управління соціального захисту населення військово цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області призначити та здійснити виплату державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_1 на сина ОСОБА_2 за її заявою від 14.05.2019 року - задовольнити.

Визнати протиправним та скасування рішення протиправним та скасування рішення Управління соціального захисту населення військово цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 02.08.2019 року, яким ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні допомоги при народженні дитини, сина ОСОБА_2 .

Зобов`язати Управління соціального захисту населення військово цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області () призначити та здійснити виплату державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на сина ОСОБА_2 за її заявою від 14.05.2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення військово цивільної адміністрації міста Торецька Донецької області (, вул. Євгена Седнєва, буд. 1, м. Торецьк, Донецької області, 85200) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) судовий збір за розгляд справи у суді в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 17 червня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строки на оскарження рішення застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540 від 30.03.2020 року (який набрав чинності 02.04.2020 року).

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська