Справа № 380/3795/20
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2020-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/3795/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
Головуючого-судді Сакалоша В.М.,
за участю секретаря судового засідання Гулкевича В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Західного територіального управління Національної гвардії України про стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно,-
в с т а н о в и в :
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Західного територіального управління Національної гвардії України (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якій позивач просить суд:
Ухвалою від 22.05.2020 суд відкрив провадження в адміністративній справі.
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані наступним. У період з 07,03.1997 року по 10.09.2018 року позивач проходив військову службу у Внутрішніх військах МВС України - Національній гвардії України. 04.09,2018 року був звільнений з військової служби. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 216 від 10.09.2018 року позивача було виключено зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 та з усіх видів забезпечення.
Зазначає, що в січні 2020 року ОСОБА_1 повторно звернувся до ВЧ НОМЕР_1 з приводу виплати мені грошової компенсації вартості нестриманого мною речового майна і на своє повторне звернення я отримав відповідь аналогічного змісту.
Позивач вертає увагу, що розпорядження ГУ 1-ГГУ № 27/27/3-7676 видане 23.10.2019, тобто після здійснення розрахунку вартості речового майна, що належить йому до виплати відповідно до довідки № 51 від 06.02.2019 року, а відтак не може поширювати свою дію на дані правовідносини, оскільки після видачі відповідної довідки у відповідача був обов`язок здійснити виплату, а не проводити перерахунок.
ВЧ НОМЕР_1 надала відзив на позовну заяву. Проти позову заперечує у повному обсязі, зазначає, що ВЧ НОМЕР_1 є бюджетною організацією та розпорядником коштів 2- го рівня, яке фінансується з державного бюджету України та діє в межах отриманих бюджетних призначень і фінансування отриманих через розпорядника бюджетних коштів - Головне управління Національної гвардії України.
Кошторисні призначення на фінансування виплат грошової компенсації за не отримане речове майно проводиться на підставі переопрацювання потреби управління в речовому майні, для подання його на головний орган військового управління НГУ.
Відповідач вказує, що 23.10.2019 згідно Розпорядження заступника командувача Національної гвардії України № 27/27/3-7676 при нарахуванні грошової компенсації за речове майно не слід враховувати накази, що втратили чинність та ціни які не доводились головним розпорядником коштів.
Також наголошує, що 26.12.2019 командувачем Національної гвардії України видано наказ № 736 «Про затвердження Інструкції про порядок складання довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, та довідку розрахунок на утримання вартості речового майна» у відповідності до якого було виплачено позивачу 42 615,54 гри., що останнім не заперечується. З огляду на наведене, відповідач вважає, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити у повному обсязі.
У судовому засіданні по розгляду справи позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.
Відповідач явку представника не забезпечив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.
Клопотань по суті спору судом не отримано.
Вирішуючи питання про продовження розгляду справи за вказаних обставин суд виходив з наступного. Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Враховуючи передбачені КАС України строки розгляду адміністративних справ, беручи до уваги приписи ст.119 КАС України, дослідивши обсяг наявних у справі доказів, суд прийшов до висновку що розгляд справи можна продовжити за наявними матеріалами.
Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, заслухавши доводи позивача та дослідивши наявні докази суд встановив.
У період з 07,03.1997 по 10.09.2018 ОСОБА_1 проходив військову службу у Внутрішніх військах МВС України - Національній гвардії України (трудова книжка НОМЕР_2 ).
Позивач безтерміново має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (посвідчення серія НОМЕР_3 ).
Наказом начальника Західного Територіального управління Національної гвардії України від 04.09,2018 № 58 о/с позивач був звільнений з військової служби відповідно до підпункту «б» частини 2 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в запас за станом здоров`я та направлений на військовий облік до Сихівського РВК м.Львова. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 216 від 10.09.2018 року його було виключено зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 та з усіх видів забезпечення.
31.01.2019 ОСОБА_1 звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 з проханням надати інформацію щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно під час проходження військової служби.
Листом від 11.02.2020 №50/02/27/3-223 ВЧ НОМЕР_1 повідомило позивача що заявка на суму компенсації за неотримане, але належне йому до видачі речове майно направлена у відділ речового забезпечення ЗТУ і при надходженні коштів ОСОБА_2 буде повідомлено.
Не погоджуючись з проведеним перерахунком, вважаючи вищевказані дії ВЧ НОМЕР_1 протиправними, ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір суд керувався наступним.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, з приводу яких виник спір, регулюються Законом України від 20.12.1991 №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон №2011-ХІІ), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до статті 9-1 вказаного Закону продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178), який визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).
Відповідно до пунктів 3-5 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Таким чином, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби ( пункт 3), за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини (пункт 4) та довідки про вартість речового майна (пункт 5).
25.03.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату повної суми компенсації за неотримане речове майно.
Щодо вищевказаного, суд зазначає наступне. Відповідно до Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої відповідними структурами станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Таким чином, з огляду на те, що позивача було виключено із списків військової частини 10.09.2018 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу повинна була видаватися на підставі закупівельної вартості такого майна станом на січень 2018 року.
Також слід звернути увагу, що розпорядження ГУ НГУ № 27/27/3-7676 видане 23.10.2019, тобто після здійснення розрахунку вартості речового майна, що належить позивачу відповідно до довідки-розрахунку №51 від 06.02.2019 виданої начальником речової служби ВЧ НОМЕР_1 та зазначеної у листі від 07.02.2019 №50/02/27/3-157, а відтак не може поширювати свою дію на дані правовідносини, оскільки після видачі відповідної довідки у відповідача був обов`язок здійснити виплату, а не проводити перерахунок.
Суд зазначає, що нормами Порядку №178 не передбачено право відповідача проводити повторний перерахунок вартості речового майна, що належить до видачі після проведення розрахунку.
Відповідно до пункту 7 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.
Таким чином, відповідачем протиправно виключено з переліку речового майна, що належить компенсувати позивачу, майно відповідно до довідки-розрахунку №51 від 06.02.2019 виданої начальником речової служби ВЧ НОМЕР_1 та зазначеної у листі від 07.02.2019 №50/02/27/3-157.
Конституційний Суд України в рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України(конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) висловив правову позицію, згідно з якою правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах.
Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ефективним способом порушених прав позивача є зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 виплатити у повному обсязі ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно відповідно до довідки-розрахунку №51 від 06.02.2019 зазначеної в листі №50/02/27/3-157 від 07.02.2019, з врахуванням проведених виплат. Суд зазначає, що розрахунок конкретних сум належних до виплати, належить до дискреційних повноважень відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За правилами ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому згідно зі ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, на підставі досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частиі.
Судові витрати відповідно до ст.139 КАС України стягненню зі сторін не підлягають.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 291, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В и р і ш и в :
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Західного територіального управління Національної гвардії України щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату ОСОБА_1 на день виключення із списків частини (10.09.2018) грошової компенсації за неотримане речове майно.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Західного територіального управління Національної гвардії України виплатити у повному обсязі ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно відповідно до довідки-розрахунку №51 від 06.02.2019 зазначеної в листі №50/02/27/3-157 від 07.02.2019, з врахуванням проведених виплат.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Судові витрати стягненню з сторін не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено та підписано 18.06.2020.

Суддя В.М. Сакалош