Справа № 160/2641/20
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2020-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року Справа № 160/2641/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо нездійснення нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 заборгованості по виплаті пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 , за період з 01.10.2017р. по 06.08.2018р., відповідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2018р. у справі 804/1138/18, за відрахуванням фактично виплаченої йому пенсії у зазначений період;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 заборгованість з сплати пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 , за період з 01.10.2017р. по 06.08.2018р., відповідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2018р. у справі 804/1138/18, за відрахуванням фактично виплаченої йому пенсії у зазначений період;
- визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо нездійснення нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 з 01.01.2020 року пенсії по втраті годувальника у розмірі 50% від пенсії на яку мав право ОСОБА_2 відповідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2018р. у справі 804/1138/18, розраховану виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати встановленої на перше січня відповідного року відповідно до формули визначеної в п. 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011р. № 1210 з урахуванням індексації показника «3с» станом на 01.03.2018р., на 01.03.2019р.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 з 01.01.2020 року пенсія по втраті годувальника у розмірі 50% від пенсії на яку мав право ОСОБА_2 відповідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2018р. у справі 804/1138/18, розраховану виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати встановленої на перше січня відповідного року відповідно до формули визначеної в п. 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011р. № 1210 з урахуванням індексації показника «3с» станом на 01.03.2018р., на 01.03.2019р з наступною індексацією 01.03.2020р., та виплатити різницю недоплаченої пенсії з урахуванням фактично виплаченої пенсії.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2018р. у справі № 804/1138/18, судом було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області нарахувати та виплатити її чоловіку - ОСОБА_2 , інваліду третьої групи першої категорії, починаючи з 01.10.2017р. основну (державну) пенсію по інвалідності, відповідно до пункту 9і Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати встановленої на перше січня відповідного року. Позивач звернулась до відповідача з заявою від 16.12.2019р. про виплату нарахованих її чоловіку сум, проте відповідач, листом від 28.12.2019р. № 9338/П-09 відмовив у задоволенні вимоги, пославшись на те, що рішення суду набуло чинності лише 19.03.2019р., тобто після смерті ОСОБА_2 . Позивач зазначає, що нездійснення нарахування та виплатити ОСОБА_2 , інваліду третьої групи першої категорії, починаючи з 01.10.2017р., наразі порушують її права, як спадкоємця, на отримання нарахованої за рішенням суду пенсії. Крім того, позивач зазначає, що оскільки її чоловік на момент смерті мав право на пенсію у розмірі обчисленому відповідно до пункту 9-1 Порядку № 1210 виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати встановленої на перше січня відповідного року, відповідно вона також має право на пенсію 50% свого померлого чоловіка, розраховану виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати встановленої на перше січня відповідного року відповідно до формули визначеної п. 9і Порядку № 1210.
Відповідач надав до суду відзив на позов в якому зазначив, що позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про виплату їй недоотриманої пенсії померлого чоловіка, розмір якої визначено рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2018 по справі № 804/1138/18, та перехід її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 . Відповідач зазначає, що оскільки рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду набрало законної сили 19.03.2019, тобто після смерті ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), підстав для його виконання у Головного управління немає. Відповідач зазначає, що право на перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, як дружина померлого, ОСОБА_1 має, проте із заявою встановленого зразка у визначеному порядку до Пенсійного фонду не зверталася. Крім того, відповідач вказує, що лише з 01.03.2019 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2019 № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" передбачено проведення індексації пенсій громадянам відповідно до частини 2 ст. 42 Закону України № 1058-ІУ, у зв`язку з чим: підстави для індексації пенсії в Україні на 01.03.2018 були відсутні; пенсія чоловіка ОСОБА_1 індексації з 01.03.2019 не підлягає у зв`язку з його смертю 07.08.2018; вимоги в частині індексації пенсії з 01.03.2020 передчасні, оскільки на момент звернення від 16.12.2019 предметом розгляду не були, та безпідставні, оскільки питання проведення індексації пенсій у 2020 році законодавством не передбачено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року прийнято до свого провадження вказану справу та згідно ч.2 ст.257 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до пункту 3 Розділ VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній з 02.04.2020), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована в АДРЕСА_1 , є пенсіонеркою, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та обслуговувався в Кам`янському об`єднаному територіальному відділенні ГУ ПФУ Дніпропетровської області.
Згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2018р. по справі №804/1138/18, адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо нездійснення перерахунку ОСОБА_2 з 01.10.2017 року суми основної (державної) пенсії по інвалідності, відповідно до пункту 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210, за встановленою формулою, виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 , інваліду третьої групи інвалідності першої категорії за участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, починаючи із 01.10.2017 року основну (державну) пенсію по інвалідності, відповідно до пункту 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
У вказаному рішенні зазначено, що ОСОБА_2 , є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_1 від 25.12.2003 року та вкладкою № НОМЕР_2 , та є інвалідом війни згідно із посвідченням 03.02.2000 року, що видані Дніпропетровською обласною адміністрацією.
30 квітня 1993 року комісією МСЕК Дніпропетровської області позивачу встановлено безстроково 3-ю групу інвалідності за захворюванням пов`язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з встановленою втратою працездатності у розмірі 40%, що підтверджується довідкою серії МСЕ № 029958 від 30.04.1993 року та довідкою серії ВТЭ-29 № 029958 від 30.04.1993 року.
Вказане рішення набрало законної сили 19.03.2019р., що підтверджується відповідним записом у рішенні роздрукованому із ЄДРСР та ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду №804/1138/18 від 19.03.2019р.
Згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер.
16.12.2019 позивач через представника за довіреністю Пристромко М.П. звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою у вигляді звернення про виплату ОСОБА_1 недоотриманої пенсії померлого чоловіка, розмір якої визначено рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2018 по справі № 804/1138/18, та перехід її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 .
Листом від 28.12.2019 № 9338/П-09 Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомлено представника позивачки за довіреністю ОСОБА_3 , що оскільки за життя ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) рішення суду не набрало законної сили, виконати його після смерті позивача неможливо. Таким чином, розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника виходячи з розміру пенсії померлого чоловіка, визначеного рішенням суду, та щодо виплати недоотриманої ним пенсії відсутні законні підстави.
Відповідно до ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.... 2. Непрацездатними членами сім`ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону; 3. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
За приписом ст. 37 Закону № 1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальни-ка;
Згідно з ст. 38 Закону № 1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із ч. 2 ст. 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, -довічно.
Порядок виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера унормований ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено, що:
1. Сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
2. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.
3. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Зміст ч. 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Отже, Закон визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді зокрема пенсії яка належала спадкодавцеві, але не була ним одержана за життя. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, для яких спільно з отримувачем цих сум, які є доходом сім`ї.
Тобто, у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави дійти висновку про те, що право на отримання коштів належить членам сім`ї померлого пенсіонера, якщо відповідні кошти підлягали виплаті йому самому, але за життя він їх не отримав незалежно від причин.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є членом сім`ї (дружиною) померлого ОСОБА_2 , вказаний факт підтверджується посвідченням дружини померлого громадянина із числа ліквідатора категорії 1, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою № НОМЕР_4 від 30.01.2019р., Довідкою приватного нотаріуса від 05.07.2019р. про спадкоємство та свідоцтвом про право на спадщину за законом, зареєстровано в реєстрі №898 від 19.07.2019р.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2018р. по справі №804/1138/18, адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо нездійснення перерахунку ОСОБА_2 з 01.10.2017 року суми основної (державної) пенсії по інвалідності, відповідно до пункту 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210, за встановленою формулою, виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 , інваліду третьої групи інвалідності першої категорії за участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, починаючи із 01.10.2017 року основну (державну) пенсію по інвалідності, відповідно до пункту 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Вказане рішення набрало законної сили 19.03.2019р., що підтверджується відповідним записом у рішенні роздрукованому із ЄДРСР та ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду №804/1138/18 від 19.03.2019р.

Щодо виплати пенсії відповідно до вищевказаного рішення суду, Управління фонду вважає, що у позивача немає права на отримання цих коштів, оскільки вони не є недоотриманою пенсією, адже не були нараховані за життя пенсіонера.

Суд не погоджується із такою позицією, оскільки рішенням суду було встановлено порушення Пенсійним фондом законного права ОСОБА_2 на отримання раніше призначеної пенсії з 01.10.2017р. на підставі Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210. Тобто, внаслідок протиправних дій відповідача, ОСОБА_2 не отримав вчасно пенсію у належному йому розмірі, внаслідок чого, він був змушений звернутись до суду для поновлення своїх законних прав.

Посилання відповідача на те, що виплати встановлені рішенням суду не є недоотриманою пенсією, суд відхиляє, оскільки вказаним рішенням суд встановив наявність порушеного права та відновив його шляхом стягнення суми саме не нарахованої пенсії у належному розмірі. Право на ці виплати виникло задовго до смерті ОСОБА_2 .

За таких умов, суд вважає, що перерахунок та виплата пенсії встановлені рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2018 р. по справі №804/1138/18 є недоотриманою пенсією та підлягає нарахуванню і виплаті позивачеві, як члену сім`ї померлого пенсіонера.

Як було зазначено вище, відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2018р. у справі № 804/1138/18, судом було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 , інваліду третьої групи першої категорії, починаючи з 01.10.2017р. основну (державну) пенсію по інвалідності, відповідно до пункту 9і Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати встановленої на перше січня відповідного року.

Тобто, чоловік заявниці, як інвалід першої категорії III групи за наслідками Чорнобильської катастрофи, на момент смерті мав право на пенсію у розмірі обчисленому відповідно до пункту 9і Порядку № 1210 виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати встановленої на перше січня відповідного року. А отже, ОСОБА_1 моє право на пенсію 50% свого померлого чоловіка, розраховану виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати встановленої на перше січня відповідного року відповідно до формули визначеної п. 9-1 Порядку № 1210.

Відповідно до ст. 67 Закону № 796 конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Крім індексації пенсії, яка здійснюється відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення, у разі, якщо величина середньої заробітної плати в Україні за даними центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, за минулий рік зросла, то з 1 березня поточного року розмір пенсії підвищується в порядку, встановленому ч. 2 ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Викладене свідчить, що оскільки формула визначена п. 9-1 Порядку 1210 для розрахунку пенсії за приписами ч. З ст. 59 Закону № 796 не передбачає індексації, що гарантована ст. 67 Закону № 796 (вона би передбачала якби для розрахунку показник "Зс" був визначений не як "середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, визначається як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки", а як "середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, визначається як середній показник за три роки що передують року проведення нарахування пенсії"), таку індексацію органи пенсійного фонду мають проводити самостійно відповідно до приписів ст. 42 Закону № 1058, застосовуючи середні показники заробітної плати за три попередні роки до року розрахунку, або проводити нарахування пенсії, застосовуючи СЗР визначену станом на 01.10.2017р. з урахуванням індексації цього показника станом на 01.03.2018р., на 01.03.2019р. та 01.03.2020р.

У відповідності до частин 1, 2, 4 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, проаналізувавши всі обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого нею суму судового збору у розмірі 1681грн.

Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 26, ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо нездійснення нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 заборгованості по виплаті пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 , за період з 01.10.2017р. по 06.08.2018р., відповідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2018р. у справі 804/1138/18, за відрахуванням фактично виплаченої йому пенсії у зазначений період.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 заборгованість з сплати пенсії померлого чоловіка ОСОБА_2 , за період з 01.10.2017р. по 06.08.2018р., відповідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2018р. у справі 804/1138/18, за відрахуванням фактично виплаченої йому пенсії у зазначений період.

Визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо нездійснення нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 з 01.01.2020 року пенсії по втраті годувальника у розмірі 50% від пенсії на яку мав право ОСОБА_2 відповідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2018р. у справі 804/1138/18, розраховану виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати встановленої на перше січня відповідного року відповідно до формули визначеної в п. 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011р. № 1210 з урахуванням індексації показника «3с» станом на 01.03.2018р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 з 01.01.2020 року пенсії по втраті годувальника у розмірі 50% від пенсії на яку мав право ОСОБА_2 відповідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2018р. у справі 804/1138/18, розраховану виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати встановленої на перше січня відповідного року відповідно до формули визначеної в п. 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011р. № 1210 з урахуванням індексації показника «3с» станом на 01.03.2018р., на 01.03.2019р з наступною індексацією 01.03.2020р., та виплатити різницю недоплаченої пенсії з урахуванням фактично виплаченої пенсії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49022, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_5 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1681,60 грн (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова