Справа № 580/1864/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Бабич А.М.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року Справа № 580/1864/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Шевченко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Департаменту культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської обласної державної адміністрації на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту культури та взаємозв`язків з громадськістю

Черкаської обласної державної адміністрації

про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Департаменту культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської обласної державної адміністрації (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 07.12.2018 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року позов задоволено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що факт звільнення позивача з посади головного спеціаліста відділу культурно-мистецької, методично-освітньої та організаційно-кадрової роботи Управління культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської ОДА наказом від 11.04.2017 № 12-к підтверджено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а також з того, що відповідачем не доведено призначення позивача на посаду у структурі саме новоствореного Департаменту культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської ОДА і її звільнення з підстав допущення дисциплінарного проступку з посади в Управлінні культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської ОДА, діяльність якого припинена, є необґрунтованим та не відповідає вимогам чинного законодавства.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій наполягає на тому, що оскаржуваний позивачем наказ про її звільнення був прийнятий у зв`язку із систематичним прогулом без поважних причин та відсутністю на робочому місці, що копія такого наказу направлялася позивачу поштою, але не була нею отримана.

Крім того, апелянт посилається на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі № 711/9268/18 та стверджує, що воно має преюдиціальне значення для вирішення даного спору та підтверджує факт перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем. Водночас, апелянт вважає, що інше судове рішення, а саме постанова Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.03.2019 у справі № 712/11606/18 порушує принцип юридичної визначеності.

Разом з тим, апелянт вказує, що Управлінні культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської ОДА не було реорганізовано, а також, що видача позивачу трудової книжки в день її звільнення була неможливою, що після дати, яку позивач вважає датою свого звільнення (11.04.2017), вона продовжувала перебувати на своєму робочому місці (12.04.2017 та 13.04.2017) і до 14.04.2017 їй виплачувалася заробітна плата, що, на переконання апелянта, свідчить про анулювання домовленості з роботодавцем щодо припинення трудових відносин за угодою сторін.

Водночас, апелянт зазначає, що з 14.04.2017 позивач не з`являлася на своєму робочому місці, що стало підставою для порушення відповідного дисциплінарного провадження та для прийняття наказу від 07.12.2018 № 52-к про її звільнення.

При цьому, апелянт стверджує, що позивач пропустила строк звернення до суду з цим позовом і такий строк був безпідставно поновлений їй судом.

З цих та інших підстав апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, вважаючи, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2020 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

09.06.2020 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції у приміщенні іншого суду, у задоволенні якого ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2020 відмовлено.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 01.06.2016 позивач перебувала на посаді головного спеціаліста Відділу культурно-мистецької, методично-освітньої та організаційно-кадрової роботи Управління культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської обласної державної адміністрації.

Розпорядженням Черкаської ОДА від 28.02.2017 № 100 «Про зміни у структурі обласної державної адміністрації» змінено найменування юридичної особи - Управління культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської ОДА на Департамент культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської ОДА.

Наказом відповідача від 20.06.2017 № 77 затверджено структуру вказаного Департаменту, склад за посадами та чисельність, відповідно до яких кількість його підрозділів та кількісний штат працівників більший, порівняно із зазначеним Управлінням.

Станом на час судового розгляду діяльність Управління припинена.

Наказом Управління культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської ОДА від 11.04.2017 № 12-к позивача звільнено з посади головного спеціаліста Відділу культурно-мистецької, методично-освітньої та організаційно-кадрової роботи Управління культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської ОДА за угодою сторін та доручено здійснити повний розрахунок.

У зв`язку з непроведенням розрахунку після звільнення позивач звернулась до суду з позовом про стягнення невиплачених їй при звільненні грошових коштів та середнього заробітку з час затримки розрахунку.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.02.2019 у справі № 711/9268/18, яке набрало законної сили, позивачу відмовлено повністю у задоволенні її позову.

з 15.05.2017 до 28.02.2018 позивач перебувала на обліку в центрі зайнятості як безробітна та отримувала допомогу з безробіття.

У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 наявні записи про її звільнення на підставі зазначеного вище наказу Управління від 11.04.2017 № 12-к та про призначення з 02.03.2018 на посаду інспектора з кадрів КП «Черкасиоблкіно» Черкаської обласної ради.

Згідно з даними табелів обліку робочого часу відповідача за травень 2017 року - грудень 2018 року позивач обліковувалась у ньому на посаді головного спеціаліста у розділі «Відділ фінансового забезпечення» із зазначенням відсутності на робочому місці.

Записи про роботу позивача в Департаменті у її трудовій книжці відсутні, у тому числі, щодо переведення її до структурного підрозділу, зазначеного в табелях обліку рочобочого часу.

Доказів наявності наказу про призначення чи переведення позивача на вказану посаду в Департаменті культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської ОДА суду не надано.

Після 11.04.2017 між сторонами здійснювалось листування з приводу трудових відносин.

Так, 15.05.2017 позивач подала голові Черкаської ОДА доповідну записку з повідомленням про її звільнення наказом від 11.04.2019 та проханням проведення розрахунку та видачі довідки про заробітну плату за період з 01.01.2016 до 11.04.2017.

Листом від 23.06.2017 № 01/01-45/3232 відповідач повідомив позивача, що проведення розрахунку та видача трудової книжки є неможливим у зв`язку з відсутністю у нього документації з кадрових питань, а саме: наказу від 11.04.2017 № 12-к про звільнення позивача, заяви про її звільнення з резолюцією керівника; журналів обліку наказів та трудових книжок. Також повідомлено, що наказ від 11.04.2017 №12-к видано з порушенням норм законодавства.

На повторне звернення позивача від 12.06.2017 листом від 12.09.2018 № 07-1/С-747 її повідомлено, що порушене нею питання вже розглянуто та їй надана відповідь листом від 23.06.2017 № 01/01-45/3232.

Також відповідач надсилав позивачу листи від 11.08.2017 № 2154, від 31.08.2017 № 2259, від 10.10.2017 № 02.02.01/2568 з проханням надати письмові пояснення щодо відсутності на робочому місці з 14.04.2017. Згідно з даними довідок поштового відділення ці листи не вручені та повернуті відправнику.

02.08.2018 позивачу направлено повідомлення № 6485/02/01-02.02/01-22 з проханням надати трудову книжку та письмове пояснення з приводу відсутності на робочому місці. Доказів отримання позивачем цього повідомлення суду не надано.

За наслідками дисциплінарного провадження щодо вчинення позивачем прогулу наказом від 09.08.2018 №32-К їй оголошено догану. Докази його вручення позивачу відсутні.

З матеріалів дисциплінарної справи позивача від 15.08.2018 вбачається, що 01.11.2018 позивачу направлено лист від 25.10.2018 № 2/02.02/01-19 з проханням повернути трудову книжку та надати письмові пояснення щодо відсутності на робочому місці. Цей лист позивачу на вручений та повернутий відправнику з довідкою поштового відділення про причини невручення. Також 03.12.2018 складено лист №11658/02.02/01-22 аналогічного змісту. Згідно з актом від 04.12.2018 позивач ознайомлена зі змістом цього листа, однак від його отримання під підпис відмовилась.

За наслідками дисциплінарного провадження спірним наказом від 07.12.2018 № 52-К до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби за вчинення систематично дисциплінарного проступку - прогулу без поважних причин.

Підставою для застосування вказаного дисциплінарного стягнення відповідачем зазначено зафіксований актом від 10.08.2018 № 1 факт відсутності її на робочому місці протягом робочого дня та наявність незнятого дисциплінарного стягнення у вигляді догани, застосованого наказом від 09.08.2018 № 32-К.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.03.2019 у справі № 712/11606/18, яка набрала законної сили 02.04.2019, закрито провадження у справі відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-4 КУпАП (порушення обмежень щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності), у зв`язку з відсутністю в її діях складу правопорушення, та встановлено, що згідно з наказом № 12-к від 11.04.2017 «Про звільнення ОСОБА_1 », ОСОБА_1 припинила державну службу та звільнена з 11.04.2017 відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП (за угодою сторін).

Позивач, вважаючи протиправним зазначений наказ від 07.12.2018 № 52-К, а свої трудові права порушеними, звернулася до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VII (далі - Закон № 889-VII).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною першою статті 64 Закону № 889-VII у редакції, яка була чинною станом на час прийняття спірного наказу, за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Згідно з пунктом 12 частини другої статті 65 Закону № 889-VII дисциплінарним проступком є прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 66 Закону № 889-VII звільнення з посади державної служби є одним із видів дисциплінарного стягнення, що застосовується до державних службовців.

Частиною п`ятою статті 66 Закону № 889-VII передбачено, що звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9 - 11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.

Дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 71 Закону № 889-VII з метою визначення наявності вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку може проводитися службове розслідування. У разі невиконання або неналежного виконання посадових обов`язків державним службовцем, перевищення повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну шкоду фізичній чи юридичній особі, державі або територіальній громаді, службове розслідування проводиться обов`язково.

Відповідно до частин першої, другої статті 73 Закону № 889-VII з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Дисциплінарна справа повинна містити: дату і місце її формування; підстави для відкриття дисциплінарного провадження; характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; інформаційну довідку з викладенням обставин щодо вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку; пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; відомості про причини і умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, на підставі яких з державного службовця знімають звинувачення; висновок за результатами службового розслідування (у разі його проведення); висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Частинами першою-третьою статті 75 Закону № 889-VII установлено, що перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення. Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі.

Відмова надати пояснення оформляється відповідним актом і підтверджується двома державними службовцями. Відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення.

Відповідно статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що однією з підстав для припинення трудових відносин, зокрема в галузі державної служби, є угода сторін. Звільнення працівника оформлюється наказом роботодавця.

Разом з тим, дисциплінарне стягнення, зокрема у вигляді звільнення з посади державної служби, може бути застосовано до особи, яка займає відповідну посаду та вчинила дисциплінарний проступок.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що наказом від 11.04.2017 № 12-к позивача було звільнено з посади державної служби, а саме головного спеціаліста відділу культурно-мистецької, методично-освітньої та організаційно-кадрової роботи Управління культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської ОДА за угодою сторін.

При цьому, факт звільнення позивача із займаної нею посади державної служби саме 11.04.2017 зазначеним наказом установлено, зокрема, рішенням суду у справі № 712/11606/18, яке набрало законної сили та, відповідно до частини п`ятої статті 78 КАС України має преюдиціальне значення для розгляду цієї справи.

Отже, з вказаної дати трудові правовідносини між позивачем та її роботодавцем припинилися, що зумовило припинення поширення на неї правил внутрішнього трудового розпорядку та її трудових обов`язків, а отже, виключає правові підстави для її притягнення до дисциплінарної відповідальності за прогул, який, за твердженням відповідача нею вчинено після 11.04.2017.

Тож, доводи апелянта про те, що оскаржуваний позивачем наказ про її звільнення був прийнятий у зв`язку із систематичним прогулом без поважних причин та відсутністю на робочому місці, апеляційний суд вважає необґрунтованими та до уваги не приймає.

Твердження апелянта про те, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі № 711/9268/18 має преюдиціальне значення для вирішення даного спору та підтверджує факт перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем, а постанова Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.03.2019 у справі № 712/11606/18 порушує принцип юридичної визначеності, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки саме під час розгляду справи № 712/11606/18 судом безпосередньо встановлювався факт звільнення позивача з посади 11.04.2017 на підставі наказу № 12-к, а в ході розгляду справи № 711/9268/18 предметом судового розгляду були інші обставини і відповідне рішення у вказаній справі прийнято раніше (28.02.2018), ніж рішення суду у справі № 712/11606/18 (19.03.2019).

Доводи апелянта про те, що Управління культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської ОДА не було реорганізовано, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки зазначені обставини жодним чином не спростовують факт звільнення позивача за угодою сторін на підставі її заяви про звільнення за власним бажанням 11.04.2017 та, відповідно, безпідставність притягнення її до дисциплінарної відповідальності за прогул, вчинений, за твердженням роботодавця, після вказаної дати.

Разом з тим, повно та всебічно перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до постанови КМУ від 12.03.2005 № 179 «Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих державних адміністрацій» за структурою та штатною чисельністю Департамент є ширшим від управління і Департамент не мав структурних підрозділів і посади, на якій позивач працювала до 11.04.2017 та обліковувалася у табелях робочого часу протягом 2018 року та з якої вона була звільнена спірним наказом.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини другої статті 31 та частини четвертої статті 33 Закону № 889-VII рішення про призначення на посади державної служби категорій «Б» і «В» приймається керівником державної служби. Акт про призначення на посаду приймається у вигляді указу, постанови, наказу (розпорядження), рішення, залежно від категорії посади, відповідно до законодавства. Тож, оскільки наказом відповідача від 20.06.2017 № 77 затверджено структуру Департаменту культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської ОДА, склад за посадами та чисельність, то для зміни трудової функції позивача відповідач повинен був дотриматися вимог трудового законодавства та вирішити питання щодо її переведення на відповідну посаду, однак ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження доказів видання такого акту відповідачем не надано.

Доводи відповідача про те, що позивач пропустила строк звернення до суду з цим позовом і такий строк був безпідставно поновлений їй судом, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки, як зазначає безпосередньо сам апелянт копія оскаржуваного наказу про звільнення позивача від 07.12.2018 не була нею своєчасно отримана.

При цьому, суд апеляційної інстанції приймає до уваги висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні у справі «Белет проти Франції» («Bellet v. France»), про те, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 27.06.2000 у справі «Ілхан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично, не має абсолютного характеру і перевіряючи його виконання слід звернути увагу на обставини справи.

Крім того, у рішенні від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» в рішенні від 28.10.1998 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог, що є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки Європейського суду з прав людини є джерелом права.

Перевіряючи всі доводи апелянта, колегія суддів також приймає до уваги правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», відповідно до якої «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо протиправності наказу від 07.12.2018 №52-к та наявності достатніх правових підстав для задоволення цього адміністративного позову.

Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Департаменту культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської обласної державної адміністрації підлягає залишенню без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської обласної державної адміністрації - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 17 червня 2020 року.

Головуючий суддя

Судді: