Справа № 808/2814/17(СН/280/46/19)
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 червня 2020 року м. Дніпросправа № 808/2814/17(СН/280/46/19)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

за участю секретаря судового засідання Новошицької О.О.

за участю представників: позивача - ОСОБА_1 , відповідача- Карпенко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.11.2019 (суддя першої інстанції Калашник Ю.В.) в адміністративній справі №808/2814/17(СН/280/46/19) за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Запорізької області третя особа: Генеральна прокуратура України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 , звернувся до прокуратури Запорізької області, третя особа: Генеральна прокуратура України з позовом про визнання протиправною бездіяльність прокуратури Запорізької області, яка полягає у неприйнятті рішення по заявах ОСОБА_2 від 08 серпня 2017 року, 11 серпня 2017 року та 15 серпня 2017 року про надання відпустки для догляду за дітьми ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ними трирічного віку та зобов`язати прокуратуру Запорізької області надати ОСОБА_2 , на підставі поданих заяв від 08 серпня 2017 року, 11 серпня 2017 року та 15 серпня 2017 року відпустку для догляду за дітьми ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ними трирічного віку.

Позиція позивача обґрунтована тим, що на момент виникнення спірних правовідносин він з 15 грудня 2015 року перебував на посаді керівника Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області. Зазначає, що він є батьком двох малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що до ІНФОРМАЦІЯ_2 серпня 2017 року у відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку перебувала мати дітей ОСОБА_6 , яка є дружиною позивача, та станом на 07 серпня 2017 року вийшла на роботу. У зв`язку з цим позивачем 08 серпня 2017 року до прокуратури Запорізької області надіслано заяву про надання йому відпустки по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, проте з 08 серпня 2017 року по 11 серпня 2017 року відповідачем не видано такого наказу. Позивач вказує, що він звертався до відповідача з повторними заявами від 11 серпня 2017 року та від 15 серпня 2017 року, проте жодного рішення щодо надання йому відпустки по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку прокуратурою Запорізької області не прийнято, що зумовило звернення до суду з позовною заявою.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 05.12.2017року, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2018року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.07.2019року, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 5 грудня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2018 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11.11.2019 року у задоволенні позову відмовлено.

На рішення суду першої інстанції надійшла апеляційна скарга від позивача - ОСОБА_2 , в якій апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Також зазначає, що дії відповідача щодо ненадання відпустки по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку є неправомірними та такими, що порушують його конституційні права. Посилається на те, що Положення про організацію роботи з кадрами в органах прокуратури України стосується лише питань щодо надання щорічних оплачуваних відпусток та не вирішує питання щодо надання відпустки по догляду за дитиною.

У відзиві на апеляційну скаргу представник прокуратури Запорізької області зазначив, що відпустку по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку керівнику місцевої прокуратури надає посадова особа, до компетенції якої відноситься призначення або звільнення прокурора з адміністративної посади, а саме Генеральний прокурор України. Таким чином, прокурор Запорізької області не має повноважень вирішувати питання щодо надання керівнику Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_2 відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Отже відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності Прокуратури Запорізької області у даному спорі. Щодо позовної вимоги про зобов`язання у судовому порядку Прокуратури Запорізької області надати позивачу відповідну відпустку відповідач вказує, що суд не може своїм рішенням підміняти державний орган, до компетенції якого законом віднесено вирішення такого питання. Крім того, в додаткових поясненнях до заперечень відповідач зазначає, що строк вирішення таких звернень не регламентовано, тому при розгляді поданих позивачем заяв Прокуратура Запорізької області керувалась загальним місячним строком, передбаченим Законом України «Про звернення громадян».

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Під час апеляційного перегляду справи встановлено, ОСОБА_2 наказом Генеральної прокуратури України від 08.12.2015 року №755к з 15.12.2015 року призначений на посаду керівника Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області.

08.08.2017року ОСОБА_2 надіслав прокурору Запорізької області заяву з відповідними додатками, у якій просив надати з 07.08.2017 року відпустку по догляду за дітьми ОСОБА_7 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ними трирічного віку.

11.08.2017 року позивач повторно надіслав прокурору Запорізької області заяву з відповідними додатками, в якій просив надати з 11.08.2017 року відпустку по догляду за дітьми, яку надіслано цінним листом засобами поштового зв`язку.

15.08.2017 року позивач втретє надіслав заяву до прокурора Запорізької області з відповідними додатками, в якій просив надати, з дати отримання заяви, відпустку по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, яку надіслано цінним листом засобами поштового зв`язку.

Відповідач листом від 08.09.2017 року №11-2720-17 повідомив ОСОБА_2 про те, що подані ним заяви розглянуті та питання надання такої відпустки буде вирішено після виходу останнього з лікарняного.

Позивач не погодившись з такою бездіяльністю відповідача звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної інстанції вказав, що порядок звернення із заявою про надання відпустки прокурорам встановлений пунктом 2 Розділу 6 Положення про організацію роботи з кадрами в органах прокуратури України, затвердженим Наказом Генеральної Прокуратури України 12.10.2016 року № 357 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.11.2016року № 1450/29580. Оскільки, позивачем було порушено порядок подання заяви на відпустку, визначений вказаним Положенням, то у відповідача були відсутні законні підстави для задоволення заяв ОСОБА_2 щодо надання відпустки по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку. Також суд зазначив про відсутність порушених прав та законних інтересів позивача, оскільки відпустка була надана.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані, Законом України «Про відпустки», Кодексом Законів про Працю України та Законом України «Про прокуратуру».

Гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи встановлені Законом України від 15.11.1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР).

Відповідно до частин першої, третьої статті 18 Закону № 504/96-ВР після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Ця відпустка може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину, одним із прийомних батьків чи батьків-вихователів.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 20 Закону № 504/96-ВР відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається за заявою жінки або осіб, зазначених у частині третій статті 18 цього Закону, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляється наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Особам, зазначеним у частині третій статті 18 цього Закону (крім осіб, які усиновили чи взяли дитину під опіку у встановленому законодавством порядку, прийомних батьків і батьків-вихователів), відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на підставі довідки з місця роботи (навчання, служби) матері дитини про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки і виплату допомоги по догляду за дитиною їй припинено (із зазначенням дати).

Відповідно до частин третьої, сьомої статті 179 Кодексу законів про працю України за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства.

Відпустки для догляду за дитиною, передбачені частинами третьою, четвертою та шостою цієї статті, можуть бути використані повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною.

Відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) надаються за заявою жінки або осіб, зазначених у частині сьомій статті 179 цього Кодексу, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу (частина перша статті 181 КЗпП України).

Частиною третьою статті 82 Закону України 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» встановлено, що прокурору надаються додаткові та інші відпустки, передбачені законом.

З метою впорядкування кадрових питань, до яких відноситься також надання прокурорам відпусток, наказом Генерального прокурора України від 12.10.2016 № 357, зареєстрованого Міністерством юстиції України 07.11.2016 № 1450/29580, затверджено Положення про організацію роботи з кадрами в органах прокуратури України (що діяло на час виникнення спірних відносин, далі - Положення).

Відповідно до пункту 1 Розділу VI Положення керівники прокуратур усіх рівнів забезпечують своєчасне надання щорічних відпусток працівникам прокуратури відповідно до вимог Законів України «Про прокуратуру», «Про відпустки» та інших нормативно-правових актів, їх використання до закінчення робочого року та з дотриманням затверджених графіків.

Пунктом 2 Розділу VI Положення встановлено, що відпустки працівникам надаються на підставі їх заяв, погоджених із безпосереднім керівником та заступником керівника прокуратури згідно з розподілом обов`язків, поданих за 2 тижні до початку відпустки.

З матеріалів справи встановлено, ОСОБА_2 є батьком дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

08.08.2017року позивач подав заяву про надання йому відпустки для догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку з 07.08.2017 року (а.с.14). До заяви позивачем додано усі необхідні документи, в тому числі довідку з місця роботи (навчання, служби) матері дітей про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки та довідку про припинення виплати допомоги по догляду за дітьми.

У зв`язку з ненаданням відповіді на вказану заяву позивачем повторно подані заяви від 11.08.2017 року та 15.08.2017 року про надання йому відпустки по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку (а.с.18, 22).

Відповідно до частин першої, третьої статті 18 Закону № 504/96-ВР після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Ця відпустка може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину, одним із прийомних батьків чи батьків-вихователів.

Особам, зазначеним у частині третій статті 18 цього Закону (крім осіб, які усиновили чи взяли дитину під опіку у встановленому законодавством порядку, прийомних батьків і батьків-вихователів), відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на підставі довідки з місця роботи (навчання, служби) матері дитини про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки і виплату допомоги по догляду за дитиною їй припинено (із зазначенням дати).

Вказані норми статей Закону № 504/96-ВР кореспондуються з відповідними положеннями Кодексу законів про працю України.

Так, відповідно до частин третьої, сьомої статті 179 Кодексу законів про працю України за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства.

Відпустки для догляду за дитиною, передбачені частинами третьою, четвертою та шостою цієї статті, можуть бути використані повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною.

З аналізу викладеного слідує, що позивач звертаючись із заявою про надання йому відпустки по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку мав законні підстави на її отримання.

Впорядкування кадрових питань в органах прокуратури, до яких відноситься також надання прокурорам відпусток, на час виникнення спірних відносин було врегульоване Положенням про організацію роботи з кадрами в органах прокуратури України.

Згідно з пунктом 2 Розділу VI вказаного Положення відпустки працівникам надаються на підставі їх заяв, погоджених із безпосереднім керівником та заступником керівника прокуратури згідно з розподілом обов`язків, поданих за 2 тижні до початку відпустки.

Як вказує позивач та підтверджено матеріалами справи, у період з 08.08.2017 року по 28.08.2017 року останній на лікарняному не перебував, проте, в супереч наданій відповідачем відповіді від 08.09.2017 року № 11-2720-17 питання про надання йому відпустки по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку в цей період не було вирішено.

Відповідно до табелю обліку використання робочого часу щодо перебування позивача на лікарняному у період з 08.08.2017 року по 09.10.2017 року, також встановила, що позивач не перебував.

Приписами чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, чітко регламентовано, що батько дитини має право на надання йому відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за умови не закінчення терміну вказаної відпустки та наявності довідки з місця роботи (навчання, служби) матері дитини про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки та виплату допомоги по догляду за дитиною їй припинено (із зазначенням дати).

Така правова позиція узгоджується з практикою Верховного Суду України (постанова від 01 липня 2014 справа № 21-212а14).

Під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння), яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового акта віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

При цьому, для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

Не заперечується апелянтом, що позивачем було дотримано вимог законодавства щодо переліку необхідних документів які додаються до заяви.

У свою чергу, як було встановлено судом, відповідачем було розглянуто документи та заяву позивача та листом від 08 вересня 2017 року №11-2720-17 було повідомлено позивача про те, що питання надання відпустки буде вирішено після виходу з лікарняного.

При цьому, у заяві від 08.08.2017 року позивач просив надати відпустку з 07.08.2017року , до роботи став 09.08.2017року, що підтверджується табелем обліку робочого часу за серпень 2017 року, відповідач не був позбавлений можливості вирішити питання про надання відпустки станом на 09.08.2017року.

Також, заява від 11.08.2017 року (отримана відповідачем 15.08.2017) та заява від 15.08.2017 (отримана 19.08.2017), могли бути вирішені з дня їх отримання, оскільки з 28.08.2017 року позивач знову перебував на лікарняному.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта про помилковість висновку суду першої інстанції, що відповідачем не було допущено бездіяльності при розгляді його заяв.

Висновок суду першої інстанції про те, оскільки позивачу надано відпустку, а тому відсутнє порушене право у позивача і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові, колегія суддів вважає помилковим, оскільки, законні підстави не розглядати заяву та документи позивача або не надавати йому відпустку на момент його звернення з відповідною заявою у відповідача були відсутні, що в свою чергу свідчить про протиправну бездіяльність відповідача, оскільки позивач мав право на оформлення відпустки з моменту подання першої заяви від 08.08.2017 року.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.11.2019 в адміністративній справі №808/2814/17(СН/280/46/19) скасувати.

Прийняти у справі №808/2814/17(СН/280/46/19) нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 до Прокуратури Запорізької області третя особа: Генеральна прокуратура України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність прокуратури Запорізької області, яка полягає у неприйнятті рішення по заявах ОСОБА_2 від 08 серпня 2017 року, 11 серпня 2017 року та 15 серпня 2017 року про надання відпустки для догляду за дітьми ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ними трирічного віку

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 12.06.2020 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва