Справа № 420/4638/20
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2020-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4638/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Бойко О.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чорноморського міського відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та скасування постанови про арешт майна,-

І. Суть спору:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулася ОСОБА_1 до Чорноморського міського відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області в якій просила:

1.Визнати бездіяльність відповідача по відмові у скасуванні арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції, державний виконавець Ісупова Н.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №46217964 від 28.01.2015 року - протиправною та такою, що порушує законні права та інтереси ОСОБА_1 .

2.Скасувати арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції, державний виконавець Ісупова Н.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №46217964 від 28.01.2015 року.

ІІ. Аргументи сторін

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила наступне.

07.07.2012 р. ДПІ у м. Іллічівську Одеської області було прийняте податкове повідомлення - рішення № відносно позивача на підставі акта перевірки №1014/1701/ НОМЕР_1 від 27.06.2012 р. та збільшено суму грошового зобов`язання за платежем ПДВ із вироблених в Україні товарів на 140601,00 грн.

Вказане ППР від 07.07.2012 р. ОСОБА_1 не оскаржувала та зобов`язання які нараховані ППР вважаються узгодженими.

Станом на 13.05.2019 р. позивач сплатила 169 362,28 грн. При цьому, перший платіж, спрямований на погашення нарахованого податкового зобов`язання було здійснено 30.10.2015 р.

Оплату коштів позивач здійснювала за реквізитами, які їй було надано інспектором податкової служби та не перевірялися позивачкою, що оплату здійснює виключно на підставі ПП від 07.07.2012 р.

Однак, 30.10.2012 р. Одеським окружним адміністративним судом було винесено постанову про стягнення з ФОП ОСОБА_1 податковий борг з ПДВ у сумі 140601,81 грн. на користь Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Одеської області. Зазначену постанову позивач не отримувала.

Про наявність арешту на все нерухоме майно позивач дізналася випадково при намірі реалізувати своє право на розпорядження майном вже після погашення податкової заборгованості в сумі 140 601,00 грн.

Позивач зазначила, що постанову від 30.10.2012 р. виконала в повному обсязі, що підтверджується відповідними фінансовими документами.

28.01.2015 р. було накладено арешт на майно позивача відповідно до постанови про арешт майна номер 46217964.

Відповідно до інформації, наданої ГУ ДФС в Одеській області, виконавчий документ повернуто без виконання, а виконавче провадження закінчено. Відповідно, підстави та необхідність збереження такого арешту вичерпано.

22.07.2019 р. позивач звернулася із клопотанням про надання інформації щодо наявності виконавчого провадження по стягненню з позивача грошових коштів у сумі 140601,00 грн. та за його наявності - надати можливість для ознайомлення з матеріалами відповідного провадження, однак станом на 16.09.2019 р. відповіді так і не надійшло.

03.10.2019 р. позивач звернулася до відповідача з черговим клопотанням про зняття арешту з майна позивача.

У відповідь отримала відмову з мотивів необхідності сплатити виконавчий збір на рахунок Чорноморського міського відділу ДВС ГТЮ в Одеській області у загальній сумі 14737,35 грн.

Позивач 19.02.2020 р. подала наступне клопотання відповідачу з обґрунтуванням незаконності стягнення виконавчого збору.

У квітні 2020 р. позивач отримала відповідь від відповідача від 19.03.2020 р. №28/12039, в якій позиція відповідача не змінилася.

Позивач зазначила, що вона не погоджується з позицією відповідача, оскільки не отримувала жодного документу про початок примусового виконання рішення по справі №1570/6248/2012..

Крім того, позивач добровільно виконала рішення суду та не знала про існування виконавчого провадження. Таким чином, у позивача відсутні зобов`язання по сплаті виконавчого збору, а у відповідача відсутні законні підстави для стягнення такого виконавчого збору.

Позивач зазначила, що на момент звернення до суду не існує жодного виконавчого провадження по стягненню з позивача будь-яких грошових коштів та не існує підстав для обмеження конституційного права власності, що складається з володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Ухвалою суду від 09.06.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за окремою категорією термінових адміністративних справ.

Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Статтею 287 КАС України встановлено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Частиною 4 статті 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

З урахуванням зазначеного, суд вирішив розглянути вказану справу в письмовому провадженні.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, свій висновок суд вмотивовує наступним чином.

ІІІ. Обставини, встановлені судом.

Так, суд встановив, що 07.07.2012 р. ДПІ у м. Іллічівську Одеської області було прийняте податкове повідомлення - рішення № відносно позивача на підставі акта перевірки №1014/1701/ НОМЕР_1 від 27.06.2012 р. та збільшено суму грошового зобов`язання за платежем ПДВ із вироблених в Україні товарів на 140601,00 грн.

Вказане ППР від 07.07.2012 р. ОСОБА_1 не оскаржувала та зобов`язання які нараховані ППР вважаються узгодженими.

Станом на 13.05.2019 р. позивач сплатила 169 362,28 грн. При цьому, перший платіж, спрямований на погашення нарахованого податкового зобов`язання було здійснено 30.10.2015 р.

Оплату коштів позивач здійснювала за реквізитами, які їй було надано інспектором податкової служби та не перевірялися позивачкою, що оплату здійснює виключно на підставі ПП від 07.07.2012 р.

30.10.2012 р. Одеським окружним адміністративним судом було винесено постанову по справі №1570/6248/2012 про стягнення з ФОП ОСОБА_1 податковий борг з ПДВ у сумі 140601,81 грн. на користь Державної податкової інспекції у м. Іллічівську Одеської області. Зазначену постанову позивач не отримувала.

Про наявність арешту на все нерухоме майно позивач дізналася випадково при намірі реалізувати своє право на розпорядження майном вже після погашення податкової заборгованості в сумі 140 601,00 грн.

Позивач зазначила, що постанову від 30.10.2012 р. виконала в повному обсязі, що підтверджується відповідними фінансовими документами (а.с.7-23).

28.01.2015 р. було накладено арешт на майно позивача відповідно до постанови про арешт майна номер 46217964.

Відповідно до інформації, наданої ГУ ДФС в Одеській області, виконавчий документ повернуто без виконання, а виконавче провадження закінчено. Відповідно, підстави та необхідність збереження такого арешту вичерпано.

22.07.2019 р. позивач звернулася із клопотанням про надання інформації щодо наявності виконавчого провадження по стягненню з позивача грошових коштів у сумі 140601,00 грн. та за його наявності - надати можливість для ознайомлення з матеріалами відповідного провадження, однак станом на 16.09.2019 р. відповіді так і не надійшло.

26.07.2019 р. позивач через представника звернулася з клопотанням про зняття арешту з її майна та виключити інформацію з Реєстру боржників та виконати всі необхідні дії передбачені Законом України «Про виконавче провадження» (а.с.25).

Листом від 15.11.2019 р. відповідач повідомив позивача , що на запит державного виконавця від ГУ ДПС в Одеській області надійшла інформація, що борг за виконавчим листом №1570/6248/2012 від 29.12.2012 р. виданий Одеським окружним адміністративним судом погашено в повному обсязі. Для позитивного вирішення питання пропонуємо сплатити виконавчий збір та витрати виконавчого провадження у загальній сумі 14737,35 грн. (а.с.26).

19.02.2020 р., 16.09.2020 р. позивач через представника звернулася до відповідача з клопотанням про зняття арешту з майна позивача (а.с.27-28)

У квітні 2020 р. позивач отримала відповідь від відповідача від 19.03.2020 р. №28/12039, в якій зазначено, що запит ГУ ДПС в одеській області щодо погашення боргу за виконавчим листом №1570/6248/2012 від 29.12.2012 р. виданим Одеським окружним адміністративним судом, а також відповідь ГУ ДПС в Одеській області про погашення в повному обсязі боргу за вказаним виконавчим листом були приєднані до матеріалів виконавчого провадження. Однак строк зберігання завершених виконавчих проваджень переданих на зберігання архіву 3 роки то виконавче провадження було знищене (а.с.30).

ІV Джерела права та висновки суду.

На час накладення арешту на нерухоме майно позивача був чинним та діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV, який втратив чинність 05.01.2017 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 606-ХІУ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення)

Згідно з частинами 1,2 статті 2 Закону № 606-ХІУ примусове виконання рішень в У країні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до Закону України "Про державну виконавчу службу" ( № 202/98-ВР) примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних в містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції (далі - державні виконавці).

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону № № 606-ХІУ примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувана або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону № 606-ХІУ заходом примусового виконання рішень є звернення стягнення на майно боржника.

Відповідно до частини 1, 2 статті 5 Закону № 606-ХІУ державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Згідно з пунктом 5 частини 3 статті 5 Закону № 606-ХІУ державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 55 Закону № 606-ХІУ арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем зокрема шляхом винесення постанови ,про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження.

Суд встановив, що на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції, державний виконавець Ісупова Н.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №46217964 від 28.01.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону № 606 - XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Крім того, відповідно до пункту 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

У зв`язку із закінченням строків зберігання, вищезазначене виконавче провадження знищено у порядку, передбаченому законодавством.

На теперішній час порядок зняття арешту з майна чи коштів боржника регулюється статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Статтею 59 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 року №1404-VIII передбачені підстави зняття арешту з майна.

Так, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч.1).

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (ч.2).

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець (ч.3).

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону (ч.4).

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5).

Листом від 15.11.2019 р. відповідач повідомив позивача , що на запит державного виконавця від ГУ ДПС в Одеській області надійшла інформація, що борг за виконавчим листом №1570/6248/2012 від 29.12.2012 р. виданий Одеським окружним адміністративним судом погашено в повному обсязі. Для позитивного вирішення питання пропонуємо сплатити виконавчий збір та витрати виконавчого провадження у загальній сумі 14737,35 грн. (а.с.26).

19.02.2020 р., 16.09.2020 р. позивач через представника звернулася до відповідача з клопотанням про зняття арешту з майна позивача (а.с.27-28)

У квітні 2020 р. позивач отримала відповідь від відповідача від 19.03.2020 р. №28/12039, в якій зазначено, що запит ГУ ДПС в одеській області щодо погашення боргу за виконавчим листом №1570/6248/2012 від 29.12.2012 р. виданим Одеським окружним адміністративним судом, а також відповідь ГУ ДПС в Одеській області про погашення в повному обсязі боргу за вказаним виконавчим листом були приєднані до матеріалів виконавчого провадження. Однак строк зберігання завершених виконавчих проваджень переданих на зберігання архіву 3 роки то виконавче провадження було знищене (а.с.30).

Таким чином, суд робить висновок, що позовна вимога про скасування арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції, державний виконавець Ісупова Н.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №46217964 від 28.01.2015 року належить до задоволення.

Щодо позовної вимоги про визнання бездіяльність відповідача по відмові у скасуванні арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції, державний виконавець Ісупова Н.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №46217964 від 28.01.2015 року - протиправною та такою, що порушує законні права та інтереси ОСОБА_1 , не належить до задоволення. Оскільки відповідач діяв у відповідності до норм чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд робить висновок про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 840,40 грн.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 271, 287 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Скасувати арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції, державний виконавець Ісупова Н.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №46217964 від 28.01.2015 року.

3. У решті позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Чорноморського міського відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять),40 грн.

5. Відповідно до ч.1 ст.272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої , статтями 286-288 цього Кодексу , набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч.6 ст.287 КАС України рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Чорноморський міський відділ ДВС ГТУЮ в Одеській області адреса: Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. В. Шума,21.

Суддя О.Я. Бойко

.