Справа № 160/3296/20
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2020 року Справа № 160/3296/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -
24.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача по відношенню до скарг ОСОБА_1 від 01.10.2019 та 01.11.2019 року: не розглянув їх об`єктивно, всебічно та своєчасно; не здійснив заходів щодо припинення ФОП ОСОБА_2 неправомірних дій, виконання ним заказу ОСОБА_1 від 05.07.2019 року по виготовленню та встановленню могильного пам`ятнику; не вирішив питання про покарання усіх винних осіб, у тому числі свої співробітників, з урахуванням заступника начальника ОСОБА_3 ; в декілька разів перевищено місячний строк для відповіді на скаргу від 01.11.2019 року, про продовження строку позивач не був повідомлений; зовсім не провів перевірку господарської діяльності ФОП ОСОБА_2 відносно замовлення ОСОБА_1 від 05.07.2019 року; відповідь від 21.01.2020 року підписана неналежним посадовою особою, тобто не начальником, а його заступником / ОСОБА_3, дії якої були оскаржені;
- зобов`язати відповідача розглянути скарги від 01.10.2019 року та від 01.11.2019 року об`єктивно, всебічно, провести по ним перевірку господарської діяльності ФОП ОСОБА_2 відносно замовлення від 05.07.2019 року, прийняти заходи по припиненню його неправомірних дій, вирішити питання о покаранні винних осіб, направити обґрунтовану відповідь;
- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду 5000 грн. + 50 грн. за кожний наступний день, починаючи з 23.03.2020 року, тобто дати зазначеної на позовній заяві та до рішення суду по справі / або прийняття належних заходів щодо оспорюваних скарг та письмового повідомлення позивача про них, якщо це буде раніше.
В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що скарга ОСОБА_1 від 01.10.2019 року розглянута Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області 08.10.2019 року, проте вказана скарга розглянута не об`єктивно та не всебічно. В рішенні Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області від 08.10.2019 року безпідставно запропоновано ОСОБА_1 надати Головному управлінню Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області копії документів, що підтверджують факт взаємовідносин з суб`єктом господарювання, письмові звернення до суб`єкта господарювання, його відповіді, його місцезнаходження та інші документи пов`язані із скаргою. Щодо скарги ОСОБА_1 від 01.11.2019 року позивач зазначив, що вказана скарга розглянута із перевищенням встановленого місячного терміну та о продовженні вказаного терміну ОСОБА_1 сповіщений не був. Позивач вважає дії відповідача пов`язані із розглядом вищевказаних скарг протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду із вказаним позовом.
25.03.2020 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників.
02.06.2020 року Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області подано відзив на позовну заяву.
В обгрунтування відзиву відповідач зазначив, що скарга ОСОБА_1 від 01.10.2019 року подана до Дніпровської міської ради та отримана за належністю Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області 04.11.2019 року. Скарга ОСОБА_1 від 01.11.2019 року адресована Головному управлінню Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області зареєстрована відповідачем 04.11.2019 року. Рішення, прийняті за результатом розгляду вищезазначених скарг, направлялися позивачу листами від 18.03.2020 року вих. №07.3/4973 та від 21.01.2020 року вих. №07.3/1032. Окрім цього позивача повідомляли про хід розгляду його звернень листами від 08.10.2019, 06.12.2016 та 19.12.2019 року. Відповідач зауважив, що всі звернення були розглянуті по суті, щодо строків відповідач повідомляв позивача про відтермінування. У зв`язку з чим просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
05.06.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідно до пункту 3 Розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
01.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровської міської ради із скаргою, в якій просив:
- невідкладно та повністю перевірити зазначені ОСОБА_1 факти щодо невиконання ФОП ОСОБА_2 замовлення ОСОБА_1 від 05.07.2019 року щодо встановлення могильного пам`ятника дружині ОСОБА_1 , в тому числі із відвідуванням Запорізького кладовища та майстерні ФОП ОСОБА_2 ;
- вжити заходи щодо завершення виготовлення могильного пам`ятника дружині ОСОБА_1 та встановлення його на могилі дружини в найкоротший строк;
- притягнути до відповідальності ОСОБА_2 та інших винних осіб;
- направити ОСОБА_1 поштовим зв`язком відповідь на вказану скаргу.
08.10.2019 року Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, розглянувши звернення ОСОБА_1 від 03.09.2019 року, яке переадресована від Інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради та зареєстровано за вхідним номером № Р-2088 від 30.09.2019 року, прийняло рішення, яке направлено ОСОБА_1 листом за вихідним номером №07.3/1920874 від 08.10.2019 року. У вказаному рішенні запропоновано ОСОБА_1 надати копії документів, що підтверджують факт взаємовідносин з суб`єктом господарювання, письмові звернення до суб`єкта господарювання, його відповіді, його місцезнаходження та інші документи пов`язані із скаргою.
01.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся із скаргою до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, в якій просив:
- невідкладно провести повну перевірку скарги ОСОБА_1 від 01.10.2019 року;
- вжити заходи щодо завершення ФОП ОСОБА_2 замовлення ОСОБА_1 від 05.07.2019 року;
- притягнути до відповідальності усіх винних осіб з урахуванням співробітників відповідача та заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області ОСОБА_3;
- прийняти рішення щодо розгляду скарги та направити поштовим зв`язком на адресу місце проживання ОСОБА_1
04.11.2019 року Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області отримало за належністю від Інспекції з питань Благоустрою Дніпровської міської ради скаргу ОСОБА_1 від 01.10.2019 року та зареєструвало за вхідним номером №Р-2352 від 04.11.2019 року.
04.11.2019 року Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області отримало скаргу ОСОБА_1 від 01.11.2019 року, про що свідчить штемпель про реєстрацію за вхідним номером №Р-2351 від 04.11.2019 року.
14.11.2019 року Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області звернулось до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів із запитом про надання погодження на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) суб`єкта господарювання, а саме ФОП ОСОБА_2 за місцезнаходженням - АДРЕСА_1 .
06.12.2019 року Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, в порядку розгляду скарги ОСОБА_1 від 01.10.2019 року, направлено листа ОСОБА_1 із повідомленням про продовження розгляду звернення в межах встановленого законом терміну.
08.12.2019 року Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, за результатом розгляду звернення Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 27.11.2019 року, повідомило про погодження на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) в частині захисту прав споживачів Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на підставі звернення ОСОБА_1 про порушення його законних прав суб`єктом господарювання ФОП ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
19.12.2019 року Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, в порядку розгляду скарги ОСОБА_1 від 01.10.2019 року, направлено листа ОСОБА_1 із повідомленням про подальший розгляд скарги після отримання відповідного погодження.
20.12.2019 року Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області видано направлення №5595 на проведення заходу державного нагляду (контролю) суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
21.01.2020 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 01.11.2019 та проведеного заходу державного нагляду (контролю) суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 листом від 21.01.2020 року повідомлено про невідповідність вказаної адреси місцезнаходження ФОП ОСОБА_2 в направленні на проведення заходу державного нагляду (контролю) суб`єкта господарювання та фактичного місцезнаходження ФОП ОСОБА_2 , а саме АДРЕСА_2 .
18.03.2020 року Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області повідомило Департамент захисту споживачів Державної служби України з питань харчових продуктів та захисту споживачів щодо розгляду звернень ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про звернення громадян» скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.
Згідно до статті 18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
Згідно із статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
- об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;
- у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Щодо скарги ОСОБА_1 від 01.10.2019 року, суд вважає за доцільне зазначити наступне.
Твердження ОСОБА_1 про те, що скарга позивача від 01.10.2019 року була розглянута Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області та прийнято рішення стосовно вказаної скарги від 08.10.2019 року та направлено ОСОБА_1 за вихідним номером №07.3/1920874 є помилковим та необґрунтованим, оскільки вказане рішення було прийнято стосовно звернення ОСОБА_1 від 03.09.2019 року, яке переадресовано від Інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради та зареєстровано за вхідним номером № Р-2088 від 30.09.2019 року в Головному управлінні Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області.
Доводи Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, що скарга ОСОБА_1 від 01.10.2019 року була розглянута, прийнято рішення стосовно вищевказаної скарги та направлено ОСОБА_1 листом від 18.03.2020 року за вихідним номером №07.3/4973 не підтверджено наявними доказами в матеріалах справи. Оскільки вказаний лист від 18.03.2020 року за вихідним номером №07.3/4973 адресований Директору департаменту захисту споживачів Державної служби України з питань харчових продуктів та захисту споживачів. Отже дані доводи відповідача суперечать статті 19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
Як встановлено судом та підтверджено доказами наданими ОСОБА_1 та Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, скарга ОСОБА_1 від 01.10.2019 року не була розглянута Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області належним чином, не було прийнятого рішення за результатами розгляду вказаної скарги та не було письмово повідомлено ОСОБА_1 про результати перевірки скарги і суть прийнятого рішення.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, про наявність достатніх підстав для визнання протиправною бездіяльність відповідача при розгляді заяви ОСОБА_1 від 01.10.2019 року та необхідності зобов`язання Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області розглянути скаргу ОСОБА_1 від 01.10.2019 року та вжити заходи передбачені статтею 19 Закону України «Про звернення громадян».
Щодо скарги ОСОБА_1 від 01.11.2019 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Скарга ОСОБА_1 від 01.11.2019 року була розглянута Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області та прийнято рішення, яке направлено позивачу 21.01.2020 року за вихідним номером №07.3/1032.
Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця, проте якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Як встановлено судом ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області із скаргою 01.11.2019 року. Вказана скарга була зареєстрована відповідачем 04.11.2019 року за вхідним номером № Р-2351.
Отже, Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області розглянула скаргу ОСОБА_1 від 01.11.2019 року з перевищенням встановленого законодавством терміну на розгляд звернень громадян, а саме вказана скарга була розглянута з перебігом 77 днів.
Стосовно доводів позивача, про те, що скарга від 01.11.2019 року розглянута неповноважною на те посадовою особою, а саме заступником начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області - ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про звернення громадян» скарга на дії чи рішення посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду. Оскільки ОСОБА_1 звернувся із скаргою від 01.11.2019 року на дії заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, вказану скаргу необхідно було розглядати в порядку статті 16 Закону України «Про звернення громадян», а саме вказану скаргу повинен був розглядати та приймати рішення начальник Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області.
Крім того, Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області не проведено позапланового заходу державного нагляду (контролю) суб`єкта господарювання - ФОП ОСОБА_2 , тобто відповідач фактично не перевірив порушені питання в скарзі ОСОБА_1 від 01.11.2019 року, а отже порушив встановлені статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» права громадянина на об`єктивну, всебічну і вчасну перевірку скарги.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, про наявність достатніх підстав для визнання протиправною бездіяльність відповідача при розгляді заяви ОСОБА_1 від 01.11.2019 року та необхідності зобов`язання Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області розглянути скаргу ОСОБА_1 від 01.11.2019 року та вжити заходи передбачені статтею 19 Закону України «Про звернення громадян».
Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно ч.1 та ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Ст. 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Пунктом 3 Постанови Пленума Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що позивачем не обґрунтовано наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.
В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивачем не зазначено будь-яких підстав.
Крім того, суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому душевних страждань, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.
При цьому, позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 5 000 грн. + 50 грн. за кожний наступний день, починаючи з 23.03.2020 року, тобто дати зазначеної на позовній заяві та до рішення суду по справі, а також залишає вирішення даного питання на розсуд суду.
Позивачем має бути доведено, а судом оцінено наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.
Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до положень ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч. ч. 1 та 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 1 ст. 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З огляду на вищевикладене, у суду наявні підстави для часткового задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.
Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області при розгляді заяви ОСОБА_1 від 01.10.2019 року.
Зобов`язати Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області розглянути скаргу ОСОБА_1 від 01.10.2019 року.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області при розгляді заяви ОСОБА_1 від 01.11.2019 року.
Зобов`язати Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області розглянути скаргу ОСОБА_1 від 01.11.2019 року з урахуванням висновків суду.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, проте, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Суддя В.В. Горбалінський