Справа № 360/1555/20
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2020-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

19 червня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1555/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом адвоката Алексєєва Олексія Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 13 квітня 2020 року надійшла позовна заява адвоката Алексєєва Олексія Ігоровича (далі - представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління державної міграційної служби України в Луганській області (далі - відповідач, УДМС України в Луганській області), в якій позивач просить:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 17 березня 2020 року № 3013 щодо відмови в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання позивачу;

2) зобов`язати відповідача видати позивачу посвідку на тимчасове проживання;

3) стягнути з відповідача на користь позивача, моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн;

4) стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування вимог зазначено, що позивач документований посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , строком дії до 01 квітня 2020 року.

З метою продовження строку законного перебування на території України позивач 10 березня 2020 року за 15 робочих днів до дати завершення строку дії посвідки (своєчасно) звернувся до відповідача у зв`язку з необхідністю обміну його посвідки на тимчасове проживання в Україні, оскільки він був переведений на повторний курс навчання в Державному закладі «Луганський державний медичний університет» (термін навчання - до 01 серпня 2020 року).

За результатами розгляду звернення позивача відповідачем прийнято рішення про відмову в оформлені (видачі) посвідки на тимчасове проживання від 17 березня 2020 року № 3013 на підставі підпункту 3 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018 (далі Порядок № 322).

Позивач вважає протиправним рішення відповідача з тих підстав, що 10 березня 2020 року позивач особисто подав відповідачу комплект документів, визначений пунктом 39 Порядку № 322, а саме: посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_1 ; паспорт громадянина Індії НОМЕР_2 ; переклад на українську мову сторінки паспорту з особистими даними; договір медичного страхування іноземців та осіб без громадянства від 10 березня 2020 року № BUE 000180; банківські квитанції про сплату адміністративного збору від 10 березня 2020 року; лист-зобов`язання ДЗ «ЛДМУ» (відомості про приймаючу сторону) від 10 березня 2020 року № 04.05/651; витяг з наказу від 25 червня 2019 року № 326 про зарахування у зв`язку з продовження навчання. Однак, відповідач відмовив позивачу у видачі посвідки на тимчасове проживання на підставі підпункту 3 пункту 61 Порядку № 322 без зазначення конкретних причин відмови із посиланням на дані відповідних баз. Пізніше в листі на адресу ДЗ «ЛДМУ» від 18 березня 2020 року відповідач повідомив, що причиною відмови стала відсутність у позивача зареєстрованого місця проживання, що, на думку відповідача, є порушенням пункту 16 Порядку № 322.

Представник позивача зазначає, що позивачу не було відомо про зняття його з реєстрації в гуртожитку, де він весь час проживав. Пункт 16 Порядку № 322 не вимагає наявність саме зареєстрованого місця проживання особи, як для звернення за отриманням посвідки на тимчасове проживання, так і для її обміну. Також представник позивача зауважує, що у пункті 61 Порядку № 322, в якому міститься вичерпний перелік підстав для відмови у видачі посвідки, відсутня така підстава для відмови, як відсутність зареєстрованого місця проживання іноземця або особи без громадянства.

З посиланням на положення Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» представник позивача зазначає, що реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

На підставі зазначеного позивач, вважає, що рішення відповідача від 17 березня 2020 року № 3013 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Також представник позивача зазначає, що відносно позивача, як іноземця, відповідачем неправомірно та необґрунтовано винесено відмову в обміні посвідки на тимчасове проживання, що призвело до багаторазових звернень до ДЗ «ЛДМУ». Через невпевненість, що позивача не буде відіслано з України, він постійно нервує та знаходиться у стресовому стані. Відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, має на меті, як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчинення суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому, зокрема, шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання своїх функцій, спрямованих на інтереси людини. Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди. Позивач вважає справедливим визначення суми компенсації завданої моральної шкоди у розмірі 50000 грн.

За клопотанням представника позивача від 13 квітня 2020 року вх. № 14798/2020 (арк. спр. 27-29) ухвалою від 14 квітня 2020 року забезпечено адміністративний позов до набрання законної сили рішенням у справі (арк. спр. 47-49).

Ухвалою від 21 квітня 2020 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 52-53).

Від представника УДМС в Луганській області 30 квітня 2020 року за вх. № 17238/2020 надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (арк. спр. 58-60), у задоволенні якого відмовлено ухвалою від 04 травня 2020 року (арк. спр. 65).

Представником УДМС в Луганській області 06 травня 2020 року за вх. № 17846/2020 подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (арк. спр. 68-78).

Позивач 10 березня 2020 року звернувся до УДМС у Луганській області із клопотанням приймаючої сторони (із відповідними зобов`язаннями) Державного закладу «Луганський Державний медичний університет» (далі ДЗ «ЛДМУ») від 10 березня 2020 року вих. № 04.05/651 щодо оформлення посвідки на тимчасове проживання громадянину Єгипту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортний документ НОМЕР_2 , у зв`язку з навчанням (04/12); лікувальна справа до 01 серпня 2020 року.

Також позивачем надано визначені Порядком № 322 документи, серед яких надано довідку про реєстрацію місця проживання особи за відомостями ЦНАП загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області від 22 липня 2019 року № 15798.

Пунктами 35-37 Порядку № 322 передбачено, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється посвідка, та перевірку поданих нею документів. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, що містяться у базі даних Реєстру, та відомчої інформаційної системи ДМС.

Рішення про оформлення посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих документів та відсутності підстав для відмови в її видачі.

Під час проведення УДМС у Луганській області перевірки поданих позивачем документів встановлено, що за обліками відділу моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Луганській області, відповідь від 12 березня 2020 року № 4401.4/13587-20, громадянин Єгипту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортний документ НОМЕР_2 , 03 жовтня 2019 року знятий з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Додатково, УДМС у Луганській області 12 березня 2020 року вих. № 4401.11- 4558/44.1-20 до ЦНАП загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області направлено відповідний запит, на який отримано відповідь від 17 березня 2020 року № 142, в якій зазначено, що за обліками ЦНАП загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області значиться, що громадянин Єгипту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 03 жовтня 2019 року знятий з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 за клопотанням ДЗ «ЛДМУ» від 27 вересня 2019 року № 04.02-05/1481 у зв`язку із відрахуванням.

Таким чином, отримані УДМС у Луганській області відомості з баз даних Реєстру, картотек не підтвердили надану позивачем інформацію стосовно його місця реєстрації/місця проживання, яка зазначена у довідці про реєстрацію місця проживання особи за відомостями ЦНАП загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області від 22 липня 2019 року № 15798, клопотанні ДЗ «ЛДМУ» від 10 березня 2020 року вих. № 04.05/651, які надані позивачем під час його звернення 10 березня 2020 року до УДМС у Луганській області, та заяві анкеті позивача від 10 березня 2020 року № 115040400.

Згідно з пунктом 61 Порядку № 322 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю в оформленні або видачі посвідки, зокрема, у разі, коли дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію.

На підставі викладеного, керуючись підпунктом 3 пункту 61 Порядку № 322, УДМС у Луганській області 17 березня 2020 року прийнято рішення № 3013 про відмову в оформлені (видачі) посвідки на тимчасове проживання гр. Єгипту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник відповідача вважає, що під час прийняття оскаржуваного рішення УДМС у Луганській області діяло обґрунтовано, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, не порушило ані прав позивача, ані норми чинного законодавства України, тому відсутні законні підстави для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення.

УДМС у Луганській області не може відповідати за дії або бездіяльність посадових осіб ДЗ «ЛДМУ». Також УДМС у Луганській області не має права приймати рішення на підставі припущень та домислів. Інформація, наведена у вищевказаних листах є чіткою та конкретною.

Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди представником відповідача зазначено, що відповідач жодними протиправними, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю ніякої моральної шкоди позивачеві не завдавало, оскільки на даний час, навіть, не вирішене питання по суті позову. При цьому, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати і погіршення таких зв`язків, стану та стосунків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Також зазначено, що у разі доведення, моральна шкода відшкодовується за рахунок держави (державного бюджету), а не за рахунок суб`єкта владних повноважень. Позивач помилково ототожнює поняття «орган державної влади» та «держави» та просить стягнути моральну шкоду з УДМС у Луганській області, оскільки стягнення моральної шкоди, у разі її доведення, стягується з держави, а саме за рахунок коштів Державного бюджету України.

Також позивачем не надано належних доказів, що підтверджують протиправність оскаржуваного рішення УДМС у Луганській області та не надано належних доказів щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката Алексеева О.І. із складністю справи, обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, тому адміністративний позов у даній справі задоволенню не підлягає, та витрати на професійну правничу допомогу також не підлягають задоволенню.

Від представника позивача 21 травня 2020 року за вх. № 19729/2020 надійшла відповідь на відзив (арк. спр. 109-111).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

Громадянин Єгипту ОСОБА_1 10 березня 2020 року звернувся до УДМС у Луганській області із клопотанням приймаючої сторони ДЗ «ЛДМУ» від 10 березня 2020 року вих. № 04.05/651 щодо оформлення посвідки на тимчасове проживання громадянину Єгипту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортний документ НОМЕР_2 , у зв`язку з навчанням (04/12); лікувальна справа до 01 серпня 2020 року (арк. спр. 19, 82).

Також позивачем надано: паспорт А26354816 з перекладом на українську мову сторінки паспорту з персональними даними, засвідчений нотаріально; довідку про реєстрацію місця проживання особи за відомостями ЦНАП загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області від 22 липня 2019 року № 15798; витяг з наказу ДЗ «ЛДМУ» від 25 червня 2019 року № 326 «Про продовження навчання»; копію наказу ДЗ «ЛДМУ» від 25 січня 2019 року № 16-02/2 «Про терміни навчання здобувачів вищої освіти котрі вступили на навчання у 2019 році»; договір медичного страхування іноземців та осіб без громадянства від 10 березня 2020 року НОМЕР_3 ; банківську квитанцію про сплату адміністративного збору (арк. спр. 12-13, 17-18, 20-22, 83-90).

Після прийняття вказаних документів працівником УДМС у Луганській області сформовано заяву-анкету від 10 березня 2020 року, достовірність відомостей якої підтверджено підписом позивача (арк. спр. 81).

За результатами перевірки поданих позивачем документів, працівником Управління Державної міграційної служби в Луганській області складено висновок щодо відмови в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянин Єгипту ОСОБА_1 , в якому вказано, що перевіркою за обліками відділу моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Луганській області (відповідь від 12 березня 2020 року № 4401.4/13587-20) та за обліками ЦНАП Рубіжанської міської ради (відповідь від 17 березня 2020 року № 4460/1/4401-20ЕД) встановлено, що ОСОБА_1 03 жовтня 2019 року знятий з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що є порушенням пункту 16 Порядку № 322, у зв`язку з чим йому слід відмовити в оформленні посвідки на підставі підпункту 3 пункту 61 Порядку № 322 (арк. спр. 101).

УДМС у Луганській області 17 березня 2020 року прийнято рішення № 3013 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання, видане громадянин Єгипту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_2 , про те, що йому на підставі підпункту 3 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322, відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання (арк. спр. 100).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і відзив учасників справи, суд виходить з такого.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон № 3773-VI) та Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018 (далі Порядок № 322).

Пунктом 18 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI визначено, що посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Згідно з частиною тринадцятою статті 4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.

Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання (частина третя статті 5 Закону № 3773-VI).

Відповідно до частини тринадцятої статті 5 Закону № 3773-VI підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною тринадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, документ, що підтверджує факт навчання в Україні, та зобов`язання навчального закладу повідомити центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, про відрахування з такого закладу.

Згідно з частиною вісімнадцятою статті 5 Закону № 3773-VI окрім документів для відповідної категорії осіб, визначених частинами першою - сімнадцятою цієї статті, іноземці та особи без громадянства подають для отримання посвідки на тимчасове проживання такі документи:

1) чотири кольорові фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра;

2) паспортний документ іноземця або особи без громадянства з відповідною довгостроковою візою та копією сторінки паспортного документа з такою візою, крім випадків, якщо особа не зобов`язана отримувати таку візу відповідно до цього Закону, інших законів України або міжнародних договорів України. Іноземці або особи без громадянства, зазначені у частині двадцятій статті 4 цього Закону, можуть подавати паспортний документ, термін дії якого закінчився або який підлягає обміну, у разі якщо за отриманням нового документа особа зобов`язана звернутися до органів державної влади країни громадянської належності або країни попереднього постійного проживання, якщо така країна вчинила акт агресії проти України або не визнає територіальну цілісність та суверенітет України, або відмовляється визнавати протиправність посягань на територіальну цілісність та суверенітет України, зокрема, голосувала проти Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Про територіальну цілісність України» від 27 березня 2014 року № 68/262;

3) копії сторінок паспортного документа іноземця або особи без громадянства з особистими даними з перекладом на українську мову, засвідченим в установленому порядку;

4) документ, що підтверджує сплату державного мита та адміністративного збору за видачу, оформлення або продовження строку дії посвідки.

У разі продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання іноземці та особи без громадянства додатково подають оригінал посвідки на тимчасове проживання.

Уповноважений орган повертає паспортний документ особі одразу після прийняття заяви про видачу або продовження строку дії посвідки.

Технічний опис, зразки бланків посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, порядок їх оформлення, виготовлення та видачі встановлюються Кабінетом Міністрів України (частина дев`ятнадцята статті 5 Закону № 3773-VI).

Згідно з частиною двадцятою статті 5 Закону № 3773-VI органам державної влади заборонено вимагати від іноземців або осіб без громадянства, членів їхніх сімей, роботодавців та інших осіб будь-які інші документи або відомості, не визначені цією статтею, для видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5-1 Закону № 3773-VI строк дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства становить у випадку, визначеному частиною тринадцятою статті 4 цього Закону, - період навчання, який зазначається в документі, що підтверджує факт навчання в Україні.

Строк дії посвідки на тимчасове проживання може бути продовжено необмежену кількість разів, за наявності підстав, передбачених законом (частина третя статті 5-1 Закону № 3773-VI).

Згідно з пунктом 7 Порядку № 322 обмін посвідки здійснюється у разі:

1) зміни інформації, внесеної до посвідки;

2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки;

3) закінчення строку дії посвідки;

4) непридатності посвідки для подальшого використання.

Відповідно до пункту 16 Порядку № 322 документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт) та територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Згідно з пунктом 21 Порядку № 322 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта з використанням електронного цифрового підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету (в тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів). Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування (пункт 22 Порядку № 322).

Після формування заяви-анкети працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта друкує її та надає іноземцеві або особі без громадянства для перевірки правильності внесених до заяви-анкети відомостей (пункт 23 Порядку № 322).

Згідно з пунктом 25 Порядку № 322 після перевірки іноземцем або особою без громадянства правильності внесених до заяви-анкети відомостей про особу заява-анкета перевіряється та підписується (із зазначенням дати, прізвища та ініціалів) працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта, який прийняв документи та сформував заяву-анкету.

Пунктом 32 Порядку № 322 визначено, що для оформлення посвідки іноземець або особа без громадянства подають:

1) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, з візою типу D, якщо інше не передбачено законодавством і міжнародними договорами України, крім випадків, установлених абзацом сьомим цього пункту;

2) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника (у разі подання документів законним представником);

3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

4) дійсний поліс медичного страхування на весь строк дії посвідки;

5) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Крім документів, зазначених у пункті 32, залежно від категорії іноземців та осіб без громадянства, визначених статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», подаються для іноземців або осіб без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання:

документ, що підтверджує факт навчання в Україні (засвідчені в установленому порядку копії наказу закладу освіти про зарахування та про встановлення періодів навчання для іноземних студентів);

зобов`язання закладу освіти повідомити ДМС про відрахування іноземця або особи без громадянства з такого закладу (підпункт 10 пункту 33 Порядку № 322).

Згідно з пунктом 35 Порядку № 322 після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється посвідка, та перевірку поданих нею документів.

Відповідно до пункту 37 Порядку № 322 рішення про оформлення посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих документів та відсутності підстав для відмови в її видачі.

Згідно з пунктом 46 Порядку № 322 після прийняття рішення про оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обмін зазначені в заяві-анкеті відомості (персональні дані) передаються до Головного обчислювального центру Реєстру захищеними каналами зв`язку з обов`язковим дотриманням вимог до обробки персональних даних у порядку, встановленому законодавством.

Видача іноземцеві або особі без громадянства посвідки здійснюється територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, уповноваженим суб`єктом, який прийняв документи для її оформлення (у тому числі замість втраченої або викраденої), обміну (пункт 53 Порядку № 322).

Підпунктом 3 пункту 61 Порядку № 322 визначено, що територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію.

З вищевикладених положень Закону № 3773-VI та Порядку № 322 судом встановлено, що з метою посвідчення особи та підтвердження законності підстав для тимчасового проживання України іноземець або особа без громадянства зобов`язані отримати посвідку на проживання.

Вказаними нормативно-правовими актами врегульовано процедуру отримання посвідки на проживання, визначено вичерпний перелік документів, що подається для отримання посвідки на проживання, а також встановлено заборону на витребування від іноземця будь-яких інших документів або відомостей, не визначених Законом № 3773-VI та Порядком № 322.

Згідно з пунктом 16 Порядку № 322 для отримання посвідки іноземець чи особа без громадянства звертається до територіального органу/територіального підрозділу ДМС за місцем проживання. Таким чином, відомості про місце проживання іноземця необхідні виключно з метою визначення органу, що вирішуватиме питання щодо видачі посвідки на проживання.

Проте, ані Законом № 3773-VI, ані Порядком № 322 не вимагається надання іноземцем чи особою без громадянства відомостей щодо місця проживання (реєстрації місця проживання), як передумови для отримання посвідки на тимчасове проживання, а також підтвердження цих відомостей відповідними документами.

Також суд вважає за необхідне зауважити, що пунктом 61 Порядку № 322 визначено вичерпний перелік підстав, з яких може бути відмовлено іноземцю чи особі без громадянства у видачі посвідки на постійне проживання чи посвідки на тимчасове проживання, до яких не входить відсутність в іноземця чи особи без громадянства зареєстрованого місця проживання на території України.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем у складі обов`язкового для отримання посвідки на тимчасове проживання пакету документів, перелік яких визначений пунктами 32, 33 Порядку № 322, до УДМС у Луганській області надано зобов`язання ДЗ «ЛДМУ» - навчального закладу, де позивач проходить навчання, від 10 березня 2020 року, в якому зазначено, що для проживання громадянину Єгипту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надається житло за адресою: АДРЕСА_1 (арк. спр. 82).

Також позивачем надана довідка ЦНАП загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області від 22 липня 2019 року № 15798 про реєстрацію місця проживання особи за відомостями ЦНАП загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області, згідно з якою місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 з 26 листопада 2015 року по теперішній час (арк. спр. 86).

Під час процедури ідентифікації особи позивача, працівником УДМС у Луганській області встановлено, що з 03 жовтня 2019 року ЦНАП загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області скасовано реєстрацію ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що, в свою чергу, визнано порушенням пункту 16 Порядку № 322 та стало підставою для прийняття рішення про відмову у видачі посідки з підстави, визначеної підпунктом 3 пункту 61 Порядку № 322 (у разі, коли дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію).

Отже, судом встановлено, що відповідачем під час процедури ідентифікації іноземця не підтверджено надану позивачем інформацію щодо реєстрації його місця проживання, тобто, інформації, надання якої взагалі не вимагається Законом № 3773-VI та Порядком № 322, як передумова для прийняття рішення про видачу (обмін) посвідки на тимчасове проживання. Саме ця невідповідність стала єдиною підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Позивач зазначає, що на час звернення до відповідача йому не було відомо про скасування реєстрації його місця проживання у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . Більш того, позивач з моменту вступу на навчання не змінював місця свого проживання, постійно проживає у гуртожитку за вказаною адресою та сплачує за користування гуртожитком.

Представником позивача до матеріалів справи надано лист ДЗ «ЛДМУ» від 01 червня 2020 року № 04-02-05/776, в якому зазначено, що 27 вересня 2019 року ДЗ «ЛДМУ» звернулося до ЦНАП загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області з проханням зняти з реєстрації та обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та інших студентів у зв`язку з відрахуванням. Однак ОСОБА_1 включений до даного листа помилково, підстав для зняття з реєстрації цього студента не було, він продовжує проживати в гуртожитку Університету. Повторно зареєструвати місце проживання громадянину Єгипту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наразі неможливо з огляду на відсутність у нього діючої посвідки на тимчасове проживання.

У свою чергу, відповідачем в ході ідентифікації не встановлено та не підтверджено будь-якими доказами, що позивач не проживає за вказаною у зобов`язанні ДЗ «ЛДМУ» адресою: вул. Померанчука, 28, м. Рубіжне, Луганська область.

За таких обставин, суд вважає, що представником позивача у повній мірі підтверджено, що позивач не надавав відповідачу недостовірної інформації, а скасування реєстрації місця проживання позивача є помилкою, виправити яку за відсутності посвідки на тимчасове проживання неможливо.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що системний аналіз положень Закону № 3773-VI та Порядку № 322 дає підстави дійти висновку, що настання негативних наслідків у вигляді прийняття рішення про відмову у видачі посвідки на тимчасове проживання можливе виключно у разі встановлення під час ідентифікації іноземця чи особи без громадянства недостовірної інформації, що враховується при прийнятті уповноваженим органом рішень щодо видачі посвідки на тимчасове проживання, її скасування, а не будь-якої.

Відповідачем суду не надано доказів існування будь-яких інших підстав для прийняття оскаржуваного рішення. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно відмовив позивачу в обміні посвідки на тимчасове проживання, прийнявши рішення від 17 березня 2020 року № 3013, яке не відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, на відповідність яким перевіряє адміністративний суд рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень.

Відповідно, позовна вимога про визнання протиправним та скасування такого рішення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Що стосується обраного представником позивача способу захисту порушених прав позивача в частині зобов`язання відповідача видати позивачу посвідку на тимчасове проживання, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У разі скасування нормативно-правового акта або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (частина третя статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на положення пунктів 37, 46, 53 Порядку № 322 судом встановлено, що підставою (передумовою) для видачі іноземцеві посвідки є прийняття рішення уповноваженим суб`єктом про обмін посвідки.

Таким чином, ефективним способом захисту порушених право позивача, за захистом яких він звернувся до суду, відповідно до частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, є зобов`язання відповідача до прийняти рішення про обмін посвідки на тимчасове проживання громадянину Єгипту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно, в цій частині позовних вимог суд вважає за необхідне обрати ефективний спосіб захисту прав позивача та зобов`язати відповідача прийняти рішення про обмін посвідки на тимчасове проживання громадянину Єгипту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі поданих 10 березня 2020 року позивачем документів.

Що стосується вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом, яке встановлено у статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 Цивільного кодексу України).

Однак позивачем до суду не надано жодних доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру (завдання моральної шкоди), а також доводять причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що така вимога є необґрунтованою та у її задоволенні слід відмовити.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Частинами першою та третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з частиною восьмою статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Квитанцією від 08 квітня 2020 року № 54430 підтверджено сплату судового збору за подання до суду даного позову в сумі 1681,60 грн (арк. спр. 11).

Також квитанцією від 08 квітня 2020 року № 54429 підтверджено сплату судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову в сумі 630,60 грн (арк. спр. 30).

Зважаючи, що позовні вимоги, за які сплачено судовий збір, підлягають задоволенню лише з коригуванням обраного представником позивача способу захисту порушених прав позивача, а також внаслідок того, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2312,20 грн.

Вимога представника позивача щодо стягнення судового збору саме на його користь, визнається судом необґрунтованою, оскільки у вказаних квитанціях відсутні будь-які відомості, що сплата судового збору здійснена ОСОБА_2 .

Що стосується вимоги позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн, то у її задоволенні слід відмовити через безпідставність, оскільки позивачем до матеріалів справи не надано жодних доказів на підтвердження понесення ним зазначених витрат та не повідомлено суду про подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Керуючись статтями 2, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Алексєєва Олексія Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Управління Державної міграційної служби в Луганській області (місцезнаходження: 93400, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Партизанська, будинок 12, код за ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби в Луганській області від 17 березня 2020 року № 3013 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянину Єгипту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби в Луганській області прийняти рішення про обмін посвідки на тимчасове проживання громадянину Єгипту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди, зобов`язання Управління Державної міграційної служби в Луганській області видати посвідку на тимчасове місце проживання відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби в Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2312,20 грн (дві тисячі триста дванадцять гривень 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова