Справа № 754/3732/20
Суддя: Панченко О. М.
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/161/20
Справа №754/3732/20
РІШЕННЯ

Іменем України

18 червня 2020 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції про визнання дій відповідача незаконними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 741710.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що постановою серії НК №741710 від 06.02.2020 інспектора рядового поліції Данилюка О.О. на нього було накладено штраф у розмірі 425,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП України, а саме те, що ОСОБА_1 06.02.2020 о 16 год. 14 хв. в м. Києві по вул. Садова, 2-А, керуючи ТЗ не мав при собі посвідчення водія категорії «В», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП.

Позивач посилається на те, що він не керував автомобілем «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві по вул. Садова, 2-А, а лише перебував на водійському сидінні в якості пасажира, авто було припарковане за даною адресою. Через деякий час приїхали працівники поліції, які не з`ясовуючи обставини справи в повному обсязі, зазначили про порушення ним (позивачем) ПДР, а саме, керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та попросили документи для перевірки. Позивач не заперечував щодо вживання ним алкоголю, але зазначив, що транспортним засобом не керував, а перебуває в автомобілі в якості пасажира.

Вважає, що зазначена постанова є незаконною, винесеною з порушенням норм чинного законодавства та такою, що порушує права позивача, оскільки остання не відображає дійсні обставини справи та відповідно підлягає скасуванню у судовому порядку. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2020 року головуючим суддею по розгляду даної справи визначено суддю Панченко О.М.

Ухвалою судді від 26.03.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, з наданням терміну для усунення недоліків (а.с. 16, 17).

07.04.2020 року від представника позивача - адвоката Оберемчук О.О. надійшло до суду клопотання на виконання вимог ухвали суду від 26.03.2020 року (а.с. 19-23).

Ухвалою суду від 09.04.2020 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі (а.с. 24, 25). Відповідачу було направлено копію ухвали про відкриття провадження по справі та копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

12.05.2020 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що постанова відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 7417100 від 06.02.2020, якою останнього було притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, шляхом накладення штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп., винесена уповноваженою особою з дотриманням правил чинного законодавства, із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням усіх обставин у справі. А тому, немає підстав для її скасування, оскільки доказів, які спростовують факт наявності адміністративного правопорушення позивачем не надано, а доводи є безпідставними. Крім того, представником відповідача до відзиву на позов додано оптичний диск з відеозаписом на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП (а.с. 39-47).

26.05.2020 року до Деснянського районного суду м. Києва надійшла відповідь на відзив від представника позивача, в якому остання вказує, що з наданого стороною відповідача відеозапису вбачається, що його було зроблено в момент, коли позивач сидів зі свідками в автомобілі, факту керування транспортним засобом та здійснення зупинки у вказаному місці зафіксовано не було, а тому він не може бути доказом вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення. Сторона позивача наполягає на тому, що матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_1 автомобілем, на відео наданому стороною відповідача, зафіксовано лише перебування останнього в салоні автомобіля, в якості пасажира (а.с. 51-58).

Ухвалою суду від 28.05.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, з наданням терміну для усунення недоліків, на підставі ст. ст. 161, 171 КАС України, Закону України «Про судовий збір» та правового висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного в постанові від 18.03.2020 року (справа № 543/775/17) (а.с. 59, 60).

05.06.2020 року до Деснянського районного суду м. Києва від представника позивача по справі надійшло клопотання, на виконання вимог ухвали суду від 28.05.2020 року, з додатком (квитанція про сплату судового збору).

Відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 263-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Це ж визначено і пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Згідно положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів. Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.

Таким чином, право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом встановлено, що 06.02.2020 року відносно позивача поліцейським роти №2 батальйону №1 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП рядовим поліції Данилюком О.О. було винесено постанову серії НК №741710 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме за те, що 06.02.2020 року о 16 год. 14 хв. в м. Києві по вул. Садова, 2-А, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 , не мав при собі посвідчення водія категорії «В», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. Даною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Статтею 251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, положення даної статті вказують на те, що ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами:письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, поясненнями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Представник відповідача, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому виклав пояснення та підстави притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, що свідчить про фактичне не визнання позову відповідачем.

Судом було досліджено відеозапис фіксації правопорушення, який надано відповідачем, що здійснювався на місці адміністративного правопорушення на нагрудний відеореєстратор поліцейського, згідно ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», який підтверджує факт правопорушення позивачем п. 2.1.а ПДР.

Так, ОСОБА_1 законну вимогу поліцейського про пред`явлення посвідчення водія відповідної категорії, не виконав, оскільки водій його при собі не мав. Крім того, з відеозапису вбачається, що позивач знаходився в автомобілі на місці водія, а також під час діалогу з інспектором зазначив, що: «…я зупинився, ви проїхали…».

Зважаючи на надання стороною відповідача належних і допустимих доказів, які поза розумним сумнівом доводять наявність у діях позивача об`єктивної та суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, суд приходить до висновку, що доводи позивача про відсутність у його діях складу вказаного адміністративного правопорушення є необґрунтованими.

Доказів на підтвердження того, що позивач не порушував ПДР України, останнім не надано та з матеріалів справи не вбачається.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, з огляду на наведене вище, враховуючи надані стороною відповідача докази, суд вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 126 ч.1, 247, 251, 280, 283, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 78, 205, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції про визнання дій відповідача незаконними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності по справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені положеннями ст. 255, ч. 1 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому ст.ст. 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції, адреса: 03680, м. Київ, вул. Народного ополчення, 9.

Повний текст рішення суду виготовлено 18.06.2020 року.

Суддя: О.М. Панченко