Справа № 761/28268/19
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2020-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя - доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Кондрат Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27.12.2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії заступника директора Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Оленчика А.Я., щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності;

- скасувати постанову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу № ПАН-027/38-023/19/38-11409/19 від 04.07.2019;

- провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.12.2019 позов задоволено частково: скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу № ПАН-027/38-023/19/38-11409/19 від 04.07.2019; закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 166-19 КУпАП у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення; у задоволенні решти вимог адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 станом на 04.07.2019 відносилася до керівників банку, займала посаду головного бухгалтера - АТ «Універсал Банк».

З матеріалів справи вбачається, що за результатами планової інспекційної перевірки АТ «Універсал Банк» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб встановлено наявність адміністративно-господарського правопорушення, а саме: відповідно до поданого АТ «Універсал Банк» до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розрахунку суми регулярного збору у формі диференційованого збору, що підлягає сплаті до Фонду за 2 квартал 2018 року, банк помилково розрахував ступінь ризику за 2 квартал 2018 року у зв`язку з чим невірно обчислено суму регулярного збору, що призвело до неповної сплати банком до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суми регулярного збору за 2 квартал 2018 року на 1 233 022, 46 грн. За підсумками проведеної перевірки складено Фондом гарантування вкладів фізичних осіб довідку від 31.05.2019 № 38-Д-027-172/19-БТ, протокол № 38/50 від 31.05.2019 про правопорушення у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та розпорядження № РУП-027/38-035/19 від 19.06.2019.

У вказаній вище довідці Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 31.05.2019 № 38-Д-027-172/19-БТ зазначено, що кінцевим терміном подання до відповідача звіту про розрахунок суми регулярного збору у формі диференційованого збору, що підлягає сплаті до Фонду за 2 квартал 2018 року є 10.07.2018, а надійшов вказаний звіт до відповідача 09.07.2018.

Однак, тільки 19.06.2019 на підставі розрахунку суми регулярного збору у формі диференційованого збору, що підлягає сплаті до Фонду за 2 квартал 2018 року АТ «Універсал Банк» було сплачено регулярний збір до Фонду у розмірі 1 233 022, 46 грн.

За результатами планової інспекційної перевірки заступником директора - розпорядника Оленчиком А.Я., відносно головного бухгалтера АТ «Універсал Банк» Мілюшко Т.В. складено протокол щодо скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 166-19 КУпАП.

04.07.2019 заступником директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Оленчиком А.Я. винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу № ПАН-027/38-023/19/38-11409/19.

Позивач, вважаючи протиправними дії та постанову від 04.07.2019 ПАН-027/38-023/19/38-11409/19 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, звернулась до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки правопорушення, вчинене позивачем, не носить характер триваючого та на час винесення спірної постанови відповідача закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності, визначені у ч. 1 ст. 38 КУпАП, позивача протиправно притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку із чим постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю. Відмовляючи у задоволенні позову в частині про визнання протиправними дій заступника директора Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Оленчика А.Я. щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд першої інстанції зазначив, що Мілюшко Т.В. не було зазначено в позовній заяві заступника директора Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Оленчика А.Я., як відповідача.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржувана постанова Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу № ПАН-027/38-023/19/38-11409/19 від 04.07.2019 є законною та обґрунтованою, прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу № ПАН-027/38-023/19/38-11409/19 від 04.07.2019 та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 166-19 КУпАП, у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 ст. 16619 КУпАП встановлено, що невнесення або несвоєчасне внесення банком збору до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб тягнуть за собою накладення штрафу на керівника банку в розмірі від чотирьохсот до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного спливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Поряд із цим, пунктом 7 статті 247 КУпАП визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Таким чином, у ст. 38 КУпАП закріплено, що початком відліку часу для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення. Вказана стаття не передбачає інших умов відліку цього часу, крім як для триваючих правопорушень.

Триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Так, колегія суддів зауважує, що невнесення АТ «Універсал Банк» до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб регулярного збору у формі диференційованого збору за 2 квартал 2018 року в повному обсязі є однократним, разовим порушенням Закону, немає триваючого характеру та не виражається у триваючому неперервному порушенні Закону як-то невиконання обов`язків визначених правовою нормою протягом певного часу.

Отже, оскільки правопорушення, вчинене позивачем, не носить характер триваючого та на час винесення спірної постанови відповідача закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності, визначені у ч. 1 ст. 38 КУпАП, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивача протиправно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.12. 2018 у справі № 242/924/17 та від 11.04.2018 у справі № 804/401/17.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, колегія суддів дійшла висновку про протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, з закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення.

При цьому, аргументи апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Також, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27.12.2019 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.