Справа № 140/6803/20
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року ЛуцькСправа № 140/6803/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити нарахування та виплату пенсії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФ України у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними дій щодо не проведення нарахування підвищення до пенсії відповідно до п. "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення"; про зобов`язання ГУ ПФ України у Волинській області здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії відповідно до п. "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", починаючи з 02.12.2019 (з урахуванням виплачених сум) і до настання обставин, з якими Закон пов`язує зміну чи припинення таких виплат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФ України у Волинській області та отримує пенсію за віком.

Відповідно до довідки від 25.07.2007, виданої відділом інформаційних технологій Управління МВС у Волинській області, позивач визнаний реабілітованим на підставі статті 3 Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні від 17.04.1991.

На підставі вищевказаної довідки про реабілітацію Виконавчий комітет Луцької міської ради 15.11.2019 видав позивачу посвідчення реабілітованого серії НОМЕР_1 , яке надає право на пільги та компенсації, встановлені Законом України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні, у зв`язку з чим, відповідно до пункту г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення позивач має право на отримання підвищення до пенсії.

Як реабілітована особа ОСОБА_1 02.12.2019 звернувся до відповідача із заявою про встановлення йому підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Проте, на звернення позивача відповідач листом від 17.12.2019р. №1346/С-01 відмовився встановити позивачу підвищення пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», вказавши, що позивачу встановлено підвищення до пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян від 16.07.2008 №654.

Вказує, що відповідач повинен був обчислити до його пенсії надбавку як реабілітованому, що зазнав політичних репресій, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком.

Враховуючи вищевикладене,та зважаючи на те, що йому надано статус потерпілого від політичних репресій та видано посвідчення реабілітованого вважає, що дії відповідача щодо нездійснення нарахування йому підвищення до пенсії відповідно до пункту г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечен ня є протиправними.

З наведених підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 20.05.2020 відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) (а.с.18).

У відзиві на позовну заяву від 01.06.2020 №0300-0802-7/15374 відповідач позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що підстави для виплати позивачу підвищення до пенсії відповідно до пункту г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення, як реабілітованому, що зазнав політичних репресій, у розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком відсутні, оскільки, вказаними Законами не визначено розміру мінімальної пенсії за віком.

Натомість, постановою Кабінету Міністрів України Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян від 16.07.2008 №654 передбачено репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, з 01.09.2008 проводити підвищення в розмірі 54,40 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Враховуючи наведене, позивачу проводиться виплата підвищення до його пенсії у розмірі 43,52 гривні відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян від 16.07.2008 №654, яка є чинною.

З врахуванням наведеного просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи та письмові докази суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку ГУ ПФ України у Волинській області як одержувач пенсії за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 від 06.10.2004.

25.07.2007 відділом інформаційних технологій Управління МВС у Волинській області Ступаку А.Г. видано довідку №1/72-С про те, що він є сином ОСОБА_2 , репресованої та засланої разом з ним у 1944 році в адміністративному порядку органами НКВС СРСР в Кіровську область на спец поселення та на підставі статті 3 Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні від 17.04.1991 визнаний реабілітованим, як жертва політичних репресій (а.с.8).

На підставі вищевказаної довідки позивачу Виконавчим комітетом Луцької міської ради видано посвідчення серії НОМЕР_1 від 25.11.2019, яке надає йому право на пільги та компенсації, встановлені Законом України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні (а.с.14).

02.12.2019 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФ України у Волинській області з заявою про перерахунок його пенсійного забезпечення із збільшенням на 50% мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення, як реабілітованому, що потерпів від політичних репресій, надавши наступні документи: копію паспорта та ідентифікаційного коду; копію посвідчення реабілітованого, виданого Виконавчим комітетом Луцької міської ради серії II №077479 від 25.11.2019 та копію листа Управління культури, з питань релігій та національностей Волинської ОДА від 30.10.2019 №С-83 (а.с.5).

Листом від 17.12.2019 №1346/С-01 відповідач повідомив позивача про те, що пунктом «г» статті 77 Закону України України Про пенсійне забезпечення визначено, що підвищення до пенсій репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано та членам сімей, яких було примусово переселено складає - 50% та 25% мінімальної пенсії за віком відповідно. На даний час розмір таких підвищень регулюється постановою Кабінету Міністрів України №654 від 16.07.2008 Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,40 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено - 43,52 гривні.

Законом Украйни Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років (далі Закон - 962) визначено осіб, які визнаються реабілітованими (стаття 1-2) та осіб, які визнані потерпілими від репресій (стаття 1-3). Зокрема, потерпілими від репресій визнаються діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до 18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згіднр з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29.04.1942 №185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена. Репресована особа - особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом. Ознакою здійснення репресій є факт обвинувачення або призначення покарання особі до 24.08.1991 (стаття 3 Закону 962).

Згідно з матеріалами пенсійної справи, ОСОБА_1 перебував в засланні з 08.11.1944 року разом з матір`ю, як член сім`ї учасника ОУН. До розміру пенсійної виплати ОСОБА_1 вже встановлено підвищення члену сім`ї реабілітованого в розмірі - 43,52 грн.

Вважаючи дії відповідача щодо нездійснення нарахування йому підвищення до пенсії відповідно до пункту г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечен ня протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні", реабілітованими особами слід вважати осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.

Згідно з пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до пункту 6 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення". Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до вимог частини першої статті 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної пенсії за віком.

За чинним законодавством України, розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами статі 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, частиною четвертою статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частинами першою - третьою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

На думку суду, положення частини четвертої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не є перешкодою для застосування величини мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат пов`язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого частиною 1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян №654 від 16.07.2008 (далі Постанова №654) установлено, що з 01.09.2008 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивачу встановлено підвищення до пенсії, як члену сім`ї, якого було примусово переселено у розмірі, встановленому постановою №654, а саме - 43,52 гривні, тобто в меншому розмірі, ніж той, що гарантований пунктом г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Водночас, відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Згідно із пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини та громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту.

Згідно із частиною третьою статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу, а не підпунктом 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», зважаючи на те, що останній звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Отже, відповідач протиправно виплачує позивачу підвищення до пенсії в розмірі, визначеному Постановою №654, що звужує розмір сум, які підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить Закону України Про пенсійне забезпечення, який має вищу юридичну силу.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 10.10.2018 у справі №446/1549/16-а, від 11.12.2018 у справі № 450/344/17, від 14.12.2019 у справі №345/1416/17 та від 09.04.2020 у справі №446/1525/16-а.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач є реабілітованою особою, на підставі статті 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», як член сім`ї, яку було примусово переселено, а тому відповідачем допущено протиправні дії щодо невиплати позивачу надбавки до пенсії як громадянину, який необґрунтовано став жертвою політичних репресій і був реабілітований згідно з пунктом г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення з розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком, встановленої статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, виходячи з наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, суд вважає, що інтереси позивача будуть захищеними, а права поновленими, шляхом визнання протиправними дій ГУ ПФ України у Волинській області щодо не нарахування та не виплати позивачу підвищення до пенсії, визначеного пунктом г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При цьому, суд також звертає увагу, що відсутність бюджетного фінансування на виплату, передбаченого пунктом г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення підвищення до пенсії, не може бути причиною невиконання відповідним суб`єктом владних повноважень покладених на нього зобов`язань, оскільки реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі Кечко проти України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 2.6. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 при призначенні до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень відповідно надаються такі документи про визнання заявника реабілітованим або членом його сім`ї, яку було примусово переселено (для підвищення пенсії згідно з пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення").

Відповідно до п. 1.7 Порядку 22-1 днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Оскільки, дії відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу підвищення до пенсії, визначеного пунктом г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є протиправними, тому суд зобов`язує відповідача провести нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до пункту г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 02.12.2019, з урахуванням виплачених сум і до настання обставин, з якими Закон пов`язує зміну чи припинення таких виплат.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, з урахуванням зазначеного, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області слід стягнути судові витрати у сумі 840,80 грн, сплачені квитанцією від 28.04.2020 №11.

Керуючись статтями 139, 243-246, 250, 263, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 з 02.12.2019 підвищення до пенсії, визначеного пунктом г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії, відповідно до пункту г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з 02.12.2019, з урахуванням виплачених сум і до настання обставин, з якими Закон пов`язує зміну чи припинення таких виплат.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Кравчука, 22-В, ).

Суддя Т.М. Димарчук