Справа № 560/2520/20
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2020-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2520/20
РІШЕННЯ

іменем України

19 червня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови,

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни ВП №61364363 від 24.02.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спірна постанова є протиправною та такою, яку слід скасувати, оскільки її винесено з порушенням місця відкриття виконавчого провадження. За приписами частини 2 статті 24 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII) приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчим округом приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни визначено місто Київ. Разом з цим, ОСОБА_1 з дня його народження постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що ОСОБА_1 ніколи не був зареєстрований, не проживав і навіть не був у місті Києві, жодного рухомого чи нерухомого майна в місті Києві у нього немає. Також він не укладав будь-яких правочинів щодо відкриття в ТОВ "Фінфорс" рахунків. При цьому, кредитний договір з ТОВ "СС Лоун" укладений позивачем дистанційно.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 ніколи не був зареєстрований та не проживав за зазначеною в постанові про відкриття виконавчого провадження адресою: АДРЕСА_2 .

До суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовної заяви. Зазначає, що в силу положень законодавства, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність, та, відповідно, на яку розповсюджується відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Вказує, що до нього надійшла заява товариства з обмеженою відповідальністю "Фінфорс" про примусове виконання рішення, а саме, виконавчого напису нотаріуса №2036 від 17.02.2020, виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , коштів у розмірі 8182,80 грн. Разом з цим, у виконавчому написі №2036 від 17.02.2020 зазначено місце проживання боржника - ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 . Тобто, виконавчим документом чітко встановлено, що місце проживання боржника - ОСОБА_1 , знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва. Також приватним виконавцем було перевірено виконавчий документ на відповідність вимогам чинного законодавства України. Вважає, що оскільки в виконавчому документі зазначено, що боржник проживає у межах виконавчого округу м. Києва, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку з пред`явленням не за місцем виконання.

Звертає увагу на те, що норми Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" вказують на те, що місце реєстрації не є підтвердженням того, що особа проживає за відповідною адресою. Тому, адреса, яка зазначена в паспорті боржника ( АДРЕСА_1 ) не є підтвердженням того, що ОСОБА_1 проживав на день відкриття виконавчого провадження саме в Хмельницькій області. Громадяни України мають право вільно пересуватися по території України та вільного вибору місця проживання без офіційної реєстрації. При цьому, чинною редакцією Закону не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження.

Отже, приймаючи постанову про відкриття виконавчого провадження, приватний виконавець діяв на підставі та у межах чинного законодавства.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.05.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

У зв`язку з усуненням недоліків позовної заяви, ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 09.06.2020 відкрито провадження в цій справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання на 19.06.2020.

У судове засідання, призначене на 19.06.2020, учасники справи не з`явилися, про день, час та місце її розгляду повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

До суду надійшла заява, в якій позивач просить розглянути справу без його участі у письмовому провадженні. Позов підтримує у повному обсязі.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Тому, з метою дотримання строку розгляду справи, визначеного частиною 4 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, суд вважає, що справу №560/2520/20 слід розглянути без участі сторін за наявними матеріалами справи у письмовому проваджені.

Згідно з приписами статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

До суду надійшла заява відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Заява мотивована тим, що постанова про відкриття виконавчого провадження вручена позивачу 02.03.2020, що підтверджується витягом з офіційного сайту "Укрпошта". Приписами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів. Тобто, позовна заява могла бути подана позивачем до 12 березня 2020 року. Проте, до суду позивач звернувся лише 08.05.2020, тобто з порушенням законодавчо встановленого строку.

Щодо цієї заяви суд зазначає та враховує наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Дійсно, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Суд зазначає, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 у справі "Беллет проти Франції" Європейським судом з прав людини зазначено, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13.01.2000 у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та у рішенні від 28.10.1998 у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" Європейським Судом з прав людини вказано, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Так, предметом спору у цій справі є постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про відкриття виконавчого провадження ВП №61364363 від 24.02.2020.

Водночас, до адміністративного суду позивач направив позов лише 15.05.2020.

Отже, встановлений статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України десятиденний строк звернення до суду позивач пропустив.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону №1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

При цьому, відповідно до абзацу 3 частини 1 вказаної статті документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

У матеріалах виконавчого провадження №61364363 наявний супровідний лист про надіслання оскарженої постанови, датований 24.02.2020 №6065.

Натомість з долучених на підтвердження вказаних обставин документів не можливо встановити чи дійсно такий документ було надіслано на адресу позивача.

Суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що позивач отримав спірну постанову 02.03.2020. Так, у супровідному листі про направлення постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.02.2020 №6065 зазначені адреси позивача: АДРЕСА_3 , а також 30633, Хмельницька АДРЕСА_4 , Теофіпольський р-н, с. Колісець. Водночас, відповідно до витягу з сайту "Укрпошти" відправлення направлено за адресою: 30631, с. Воронівці, Україна.

Наведеним підтверджуються твердження позивача, зазначені в позовній заяві та в заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду, про те, що ОСОБА_1 дізнався про наявність спірної постанови 07.05.2020, отримавши листа від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни від 06.05.2020 №37861.

Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 на усій території України з 12.03.2020 до 03.04.2020 встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 №215 назву і текст вказаної постанови викладено в новій редакції, зокрема, "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №239 внесено зміни до постанови від 11.03.2020 №211, якими продовжений період карантину до 24.04.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 №291 внесено зміни до постанови від 11.03.2020 №211 та продовжено карантин в Україні до 11.05.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 внесено зміни до постанови від 11.03.2020 №211 та продовжено карантин в Україні до 22.05.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 22 травня 2020 р. до 22 червня 2020 р. на території, зокрема, Хмельницької області із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Викладене свідчить про поважність причин пропуску строку звернення до суду та, відповідно, відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про залишення позовної заяви без розгляду. Поновлення строку звернення до суду за цих обставин є дотриманням права позивача на доступ до правосуддя та права заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Крім того, суд звертає увагу на те, що ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 09.06.2020 визнано поважними причини пропуску позивачем строку та поновлено такий строк.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 зареєстрований в с. Колісець Теофіпольського району Хмельницької області, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .

Між товариством з обмеженою відповідальністю "СС ЛОУН" (кредитодавець) та ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) (позичальник) укладено договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 20.07.2018 №322510-А.

Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем на підставі статтею 87-91 Закону України "Про нотаріат" та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 вчинено виконавчий напис №2036 від 17.02.2020 про звернення стягнення з громадянина ОСОБА_1 , адреса реєстрації: 30633, Хмельницька обл., Теофіпольський р-н, с. Колісець, місце проживання: АДРЕСА_3 , який є боржником за кредитним договором 322510-А від 20.07.2018, укладеним з ТОВ "СС ЛОУН", правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 40071779-7 від 29.11.2018 є ТОВ "Фінфорс", далі іменований - стягувач, заборгованість за кредитним договором 322510-А від 20.07.2018. Строк платежу за кредитним договором 322510-А від 20.07.2018 настав. Боржником допущено прострочення платежів. Сума заборгованості складає 8182,80 грн.

ТОВ "Фінфорс" звернулося до відповідача з заявою вих. №б/н від 18.02.2020 про примусове виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса, яка отримана приватним нотаріусом 21.02.2020.

У додатках до цієї заяви зазначено оригінал виконавчого напису №2036 від 17.02.2020 та копію довіреності представника стягувача.

Приватний виконавець Дорошкевич Віра Леонідівна здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна винесла постанову про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні №61364363 від 24.02.2020 з примусового виконання виконавчого напису №2036 від 17.02.2020, а саме стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 8182,80 грн.

Позивач, вважаючи зазначену постанову протиправною, звернувся в суд з цим позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ

Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначає Закон №1404-VIII.

Відповідно до статті 1 Закон №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами пункту 3 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як виконавчі написи нотаріусів.

Згідно з пунктом 10 частини 4 статті 4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 23 Закону України від 02.06.2016 №1403-VIII (далі - Закон №1403-VIII) у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Частинами 1, 2 статті 25 Закону №1403-VIII визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Місце виконання рішення, згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2832/5), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802, визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону №1404-VIII.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

За змістом статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Зміст наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що ними визначені вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження.

Матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем, що позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, місце реєстрації позивача вказано в його паспорті, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Разом з цим, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна має право на ведення незалежної професійної діяльності у виконавчому окрузі міста Києва, що відповідачем не заперечується.

У виконавчому написі нотаріуса №2036 від 17.02.2020 зазначено аналогічну адресу реєстрації боржника, однак місцем його фактичного проживання вказано: АДРЕСА_3 .

Приймаючи цей виконавчий документ до виконання, відповідач виходив з того, що адресою боржника є зазначена у виконавчому написі нотаріуса фактична адреса ОСОБА_1 .

На цій підставі приватний виконавець дійшов висновку про проживання боржника у місті Києві та, як наслідок, наявність підстав для відкриття ним виконавчого провадження.

При цьому, жоден з доданих стягувачем документів: ні кредитний договір, ні будь-який інший документ не вказує на можливе місце проживання ОСОБА_1 саме в місті Києві.

Також, суд зазначає про те, що при поданні стягувачем вказаної заяви, останнім не надано будь-яких доказів, які б підтверджували місце проживання позивача станом на момент подання заяви про примусове виконання виконавчого напису.

Відсутні такі відомості і у матеріалах виконавчого провадження, наданих відповідачем на вимогу суду.

Слід також зауважити, що у розпорядженні приватного виконавця перебував примірник договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 20.07.2018 №322510-А, відповідно до якого місцем реєстрації та фактичного проживання позичальника вказано: Хмельницька обл. АДРЕСА_5 Теофіпольський р- АДРЕСА_1 , 7.

Згідно з частинами 1, 2, 6 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Частиною 3 статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у разі пред`явлення виконавчого документа не за місцем реєстрації, вказаної у виконавчому документі, стягувачем до заяви мали бути приєднані підтверджуючі документи, що дають змогу достовірно встановити, що боржник проживає, перебуває за адресою, зазначеною стягувачем у заяві.

Згідно з частиною 5 статті 24 Закону №1404-VIII у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.

Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Проте відповідач всупереч вищезазначеній нормі при відкритті виконавчого провадження не пересвідчилася з достовірних джерел про наявність місце проживання (місця реєстрації) боржника у відповідному виконавчому окрузі.

Доводи відповідача про те, що у виконавчому написі зазначено адресу боржника у м. Києві, а Законом №1404-VIII на встановлено обов`язку проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття провадження, суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно з статтею 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування.

Таким чином, чинним законодавством України покладено на особу обов`язок здійснювати реєстрацію при зміні місця проживання/перебування або письмово повідомляти орган реєстрації про своє місце перебування.

Разом з тим, матеріали виконавчого провадження №61364363 не містять будь-яких доказів на підтвердження повідомлення позивачем органу реєстрації про своє місце перебування за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач також не надав таких доказів.

При цьому, приписами ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції, якими є документи за виконавчим провадженням.

За відсутності документальних доказів фактичного проживання на момент відкриття виконавчого провадження №61364363 боржника за зазначеною адресою у м. Києві, суд вважає необґрунтованим прийняття відповідачем до виконання виконавчого напису нотаріуса №2036 від 17.02.2020 та, відповідно, винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №61364363 від 24.02.2020.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду сплатив 840,80 грн судового збору, що підтверджується квитанцією №ПН1067 від 13.05.2020.

Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем у матеріалах справи відсутні.

Тому, на користь позивача слід стягнути 840,80 грн судового збору за рахунок приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 268-272, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про відкриття виконавчого провадження від 24.02.2020 ВП №61364363.

Стягнути на користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп. судового збору за рахунок приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення. На час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 )
Відповідач:Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна (вул. Раїси Окіпної 4-А оф. 71-А, м. Київ, 02002)

Головуючий суддя Д.Л. Фелонюк