Справа № 640/12884/20
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2020-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

16 червня 2020 року м. Київ № 640/12884/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

ОСОБА_1
до1) Головного управління ДФС у м. Києві, 2) Головного управління ДПС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування вимоги та рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просить визнати протиправними та скасувати:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.01.2019 № Ф-26454-17,

- рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 28.04.2020 № .

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

З тексту позовної заяви слідує, що позивачем оскаржується вимога про сплату боргу (недоїмки) від 11.01.2019 № Ф-26454-17, тоді як до позовної заяви долучено копію вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.01.2019 № Ф-23454-17.

Отже, позивачу слід уточнити позовні вимоги та привести текст позовної заяви у відповідність до доданих до неї документів.

Крім того, згідно з пунктом 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" встановлено 10-денний строк звернення до суду щодо оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) прийнята 11.01.2019, тоді як позовна заява здана на пошту 09.06.2020, тобто з пропущенням встановленого строку.

У позовній заяві зазначено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, яке обґрунтоване тим, що позивач дізнався про порушення оскаржуваною вимогою його прав та інтересів лише після ознайомлення з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 по справі № 440/2149/19.

Отже, позивач вважає, що саме з моменту прийняття Верховним Судом постанові від 04.12.2019 по справі № 440/2149/19 в нього виникло право на оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки).

З даного приводу суд звертає увагу позивача, що при визначенні початку перебігу строку звернення до суду, суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного рішення, дії або бездіяльності, а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії або бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Окрім того, правова позиція суду, висловлена у судовому рішенні, не встановлює обставин справи у межах даного спору, а отже мала лише інформаційний, а не преюдиційний характер.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що право на доступ до суду, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, зазвичай, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа «Мушта проти України»); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справи «Рябих проти Росії», «Устименко проти України»); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи «Безруков проти Росії», «Брумареску проти Румунії»).

Таким чином, позивачем не дотримано строків звернення до суду, оскільки позовну заяву було подано більш ніж через рік, тоді як процесуальним законодавством визначено десятиденний строк на звернення до суду за оскарженням рішення щодо сплати єдиного внеску.

У даному випадку, суд вважає, що такий значний пропуск строку звернення до суду не є пропорційним та порушує принципи верховенства права та правової визначеності.

Суд також відхиляє доводи позивача щодо пропущення строку звернення до суду через запровадження карантину, оскільки встановлений процесуальним законодавством строк на звернення до суду сплинув задовго до запровадження карантину, а позивачем не надано доказів поважності причин неможливості звернення до суду з даним позовом до 12.03.2020.

Таким чином, враховуючи, що позивачем пропущено строк звернення до суду через байдужість до своїх прав та недотримання процесуальних строків, суд вважає, що підстави, викладені позивачем у позовній заяві щодо поновлення пропущеного строку звернення до суду, є необґрунтованими та неповажними.

Відповідно до частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Вказані недоліки позивач може усунути шляхом подання до суду:

- позовної заяви, яка відповідає вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України та її копії для вручення іншим учасникам справи,

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску із зазначенням інших підстав для поновлення строку.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Встановити позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня отримання копії даної ухвали.

3. Попередити позивача про те, що у разі, якщо недоліки не буде усунуто у встановлений судом строк, позовну заяву буде повернуто відповідно до пункту першого частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною другою статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Відповідно до статті 294, частин другої та третьої статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України оскарження даної ухвали окремо від рішення суду не допускається. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя О.П. Огурцов