Справа № 806/2517/17
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2020 року м. Житомир справа № 806/2517/17

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панкеєвої В.А.,

суддів: Черняхович І.Е., Семенюка М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській області, третя особа - Державна казначейська служба України про скасування постанови,

встановив:

18 вересня 2017 року ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом, в якому просила визнати неправомірною відмову Територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській області у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги та зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Житомирській області нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу в розмірі 10 місячних заробітних плат судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області в сумі 232000,00 грн.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 04.10.2017 у справі №806/2517/17, яку постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14.02.2018 та постановою Верховного Суду від 19.02.2020 залишено без змін, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

08 травня 2020 року позивач звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд судового рішення в адміністративній справі №806/2517/17 за виключними обставинами. В прохальній частині заяви позивач просить у зв`язку з виключними обставинами скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області, третя особа - Державна казначейська служба України, про визнання відмови неправомірною, зобов`язання нарахувати та виплатити вихідну допомогу в сумі 232 000 грн.

В обґрунтування заяви вказано, що 15 квітня 2020 року Конституційний Суд України розглянув справу за Конституційними скаргами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України (Конституційності) положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні».

Цим рішенням Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні».

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2020 визначено колегію суддів: головуючим суддею Панкеєву В.А., суддями Черняхович І.Е., Семенюка М.М.

Ухвалою суду від 15.05.2020 відкрито провадження за виключними обставинами у справі №806/2517/17, судове засідання призначено на 10 червня 2020 року о 15:15.

02.06.2020 через канцелярію суду надійшла заява ОСОБА_1 про розгляд справи за її відсутності.

09.06.2020 від представника Територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській області надійшов відзив на заяву про перегляд постанови за виключними обставинами.

10.06.2020 через канцелярію суду від Територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській області надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

Представники Державної судової адміністрації України та Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та вчасно, про, що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судової повістки, причину неявки суду не повідомлено.

Протоколом суду від 10.06.2020 відбувся перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У відповідності до частини 4 статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.5 ст.361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, які мають значення для розгляду заяви і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 з 12.12.1989 року працювала на посаді судді Коростенського районного суду Житомирської області. За наявності стажу роботи на посаді судді більш 20 років, позивач звернулася із заявою про відставку.

Постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 №1600-VІІІ ОСОБА_1 було звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку. (а.с.17-19).

Наказом в.о. голови Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21.10.2016 № 21-к позивача відраховано зі штату зазначеного суду.

ОСОБА_1 звернулася до Територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській області із заявою про нарахування та виплату вихідної допомоги згідно ч.1 ст.136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI ) у розмірі 10 місячних заробітних плат.

В листі Територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській області від 10.03.2017 №595/17-вих зазначено, що вихідна допомога не нараховувалась та не виплачувалась, відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", який діяв на момент звільнення ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з такими діями, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Відмовляючи у задоволенні позову по справі №806/2517/17 суди враховували той факт, що заява про відставку позивачем була подана в період дії Закону України "Про судоустрій та статус суддів" в редакції, якою виключено норму щодо виплати судді при виході у відставку вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат.

При цьому зазначено, що визначальною умовою для отримання суддею вихідної допомоги за Законом України "Про судоустрій та статус суддів" є вихід у відставку, а не факт набуття права на відставку, що було прямо передбачено ч.1 ст.136 "Закону України про судоустрій та статус суддів", в редакції цього Закону від 07.07.2010.

Зважаючи на те, що датою виходу у відставку судді є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади, а не дата подання позивачем заяви про відставку до Вищої ради юстиції чи дата набуття права на відставку, суд дійшов висновку, що у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Так, із набранням чинності Законом України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" питання вихідної допомоги регулювалося ст.136 цього Закону, відповідно до якої судді, який вийшов у відставку, виплачувалася вихідна неоподатковувана допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Однак, Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України", який набрав чинності 01.04.2014, було внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а саме виключено ст.136 даного Закону, в якій зазначалось, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

15.04.2020 рішенням №2-р(ІІ)/2020 Другого сенату Конституційного Суду України у справі № 3-311/2018(4182/18, 4632/19, 5755/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VII.

Конституційний суд зазначив, що юридичне регулювання питання вихідної допомоги судді в разі його виходу у відставку законодавець неодноразово змінював.

Так, згідно із частиною третьою статті 43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ зі змінами (далі - Закон № 2862) (втратив чинність на підставі Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VІ, далі - Закон №2453) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку.

Законом № 2453-VI змінено розмір суддівської винагороди (стаття 129), зокрема встановлено поетапне збільшення посадового окладу судді і відповідно зменшено розмір вихідної допомоги судді у зв`язку з виходом у відставку (стаття 136).

У підпункті 1 пункту 2 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" Закону № 2453 було передбачено втрату чинності статтею 43 Закону № 2862 з 1 січня 2011 року, тобто через п`ять місяців після набрання чинності Законом № 2453, отже, законодавець встановив достатній перехідний період (розумний часовий проміжок) з моменту офіційного опублікування Закону № 2453-VI до втрати чинності нормами, які регулюють питання виплати вихідної допомоги судді у разі його виходу у відставку.

Відповідно до Закону № 1166, який набрав чинності з 1 квітня 2014 року, із Закону № 2453-VI, зокрема, виключено статтю 136, що передбачала право судді, який вийшов у відставку, на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України).

У контексті принципу верховенства права важливим є встановлення при внесенні змін до законодавства розумного часового проміжку між офіційним оприлюдненням закону і набранням ним чинності.

Згідно з частиною п`ятою статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Конституційний Суд України наголосив, що Закон № 1166 був ухвалений парламентом 27 березня 2014 року та опублікований 31 березня 2014 року в газеті "Голос України", що підтверджують загальнодоступні відомості, розміщені на офіційному вебпорталі Верховної Ради України. За положенням абзацу першого пункту 2 розділу ІV "Прикінцеві положення" Закону № 1166, у якому визначено умови набрання чинності окремими положеннями Закону № 1166, підпункт 1 пункту 28 розділу ІІ Закону № 1166 набрав чинності з 1 квітня 2014 року, тобто з наступного дня після опублікування Закону № 1166.

Оскільки можливість реалізації суддею права на вихідну допомогу в розмірах та порядку, встановлених до внесення змін оспорюваним положенням Закону № 1166, залежала від фактичної можливості судді реалізувати право на відставку, то зміни в юридичному регулюванні цього питання (зокрема, виключення статті 136 із Закону № 2453-VI ) мали б бути зваженими, обґрунтованими та доведеними до суддів заздалегідь, тобто з дотриманням достатнього перехідного періоду.

Верховна Рада України, скасовуючи вихідну допомогу суддям, що виходять у відставку, мала встановити достатній перехідний період (розумний часовий проміжок), пов`язаний з набранням чинності положенням підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону № 1166.

На думку Конституційного Суду України, встановлений перехідний період, пов`язаний з набранням чинності оспорюваним положенням Закону № 1166, з 31 березня по 1 квітня 2014 року є очевидно недостатнім, оскільки не охоплює фактичної тривалості встановленого законодавством порядку реалізації суддею права на відставку. Внаслідок цього судді, які станом на 1 квітня 2014 року вже мали право на відставку та вихідну допомогу, але продовжували перебувати на посаді судді, стимульовані вихідною допомогою, не змогли належним чином підготуватися до нового юридичного регулювання.

Зважаючи на викладене, Конституційний Суд України констатував, що перехідний період між опублікуванням Закону № 1166 та набранням чинності положенням підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону № 1166 (менше одного дня) був явно недостатнім для того, щоб суб`єкти права (судді, які на момент набрання чинності Законом № 1166 мали право на вихід у відставку, але станом на 1 квітня 2014 року ще ним не скористалися) змогли адаптуватися до законодавчих новел та скоригувати свої дії для реалізації права на відставку і, відповідно, отримати вихідну допомогу в розмірі, встановленому законодавством до внесення змін Законом № 1166.

Наведене дає підстави стверджувати, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону № 1166 суперечить частині першій статті 8 Конституції України з огляду на його невідповідність принципові верховенства права у частині, що стосується легітимних очікувань особи.

Положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VII, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 15.04.2020 відновлено дію статті 136 Закону №2453, що передбачала наступне: "Судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. У разі якщо суддя, відставка якого була припинена у зв`язку з повторним обранням на посаду, знову подасть заяву про відставку, виплата вихідної допомоги не здійснюється".

Враховуючи, що ОСОБА_1 вийшла у відставку під час дії Закону № 2453-VI , а тому після ухвалення вищевказаного рішення Конституційного Суду України, вона набуває право на отримання вихідної допомоги відповідно до ст.136 Закону № 2453-VI .

Відповідно до ч.4 ст.368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Згідно до ч.1, 2 ст.369 КАС України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. У разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд: 1) ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду; 2) приймає постанову - якщо переглядалася постанова; 3) постановляє ухвалу - якщо переглядалася ухвала. Судове рішення за наслідками провадження за нововиявленими або виключними обставинами може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції. З набранням законної сили новим судовим рішенням в адміністративній справі втрачають законну силу судові рішення інших адміністративних судів у цій справі.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи викладене, суд задовольняє заяву про перегляд постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 04.10.2017, скасовує судове рішення, що переглядається та приймає нове, яким позовні вимоги задовольняє повністю.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами задовольнити.

Скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 04.10.2017 у справі №806/2517/17.

Прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Визнати неправомірною відмову Територіального управління Державної судової адміністрації в Житомирській області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги у зв"язку з відставкою в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Житомирській області (м-н Соборний 1, Житомир, 10014, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , інд. код НОМЕР_1 ) вихідну допомогу в розмірі 10 місячних заробітних плат судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області в сумі 232000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.А. Панкеєва

Судді І.Е. Черняхович

М.М. Семенюк