Справа № 420/1734/20
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2020-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1734/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування рішення та наказу,

ВСТАНОВИВ:

02.03.2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 , в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 , до повної матеріальної відповідальності у розмірі 104 921,03 грн. за нестачу майна зв`язку військової частини НОМЕР_1 , а саме: кабелю П-270 довжиною 20 км вартістю 102 070,25 грн, та кабелю ПТРК 20x2 довжиною 50 метрів у кількості 5 одиниць вартістю 2 850,78 грн.

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 29.01.2020 № 13 «Про притягнення до матеріальної відповідальності» про притягнення капітана 3 рангу ОСОБА_1 , до повної матеріальної відповідальності у розмірі 104 921,03 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 «Про притягнення до матеріальної відповідальності» притягнуто позивача до повної матеріальної відповідальності у розмірі 104 921,03 грн. Таке рішення прийнято командиром військової частини НОМЕР_2 на підставі матеріалів службового розслідування, проведеного у військовій частині НОМЕР_1 по факту виникнення нестачі майна зв`язку військової частини НОМЕР_1 на суму 104 921,03 грн. Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням командира військової частини НОМЕР_1 та наказом командира військової частини НОМЕР_2 звернувся до суду з даним позовом.

10.03.2020 р. ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.

22.04.2020 р. позивач усунув недоліки, які стали підставою залишення позову без руху.

24.04.2020 року судом відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

03.06.2020 року за вх. № 21257/20 від відповідача В/ч НОМЕР_2 надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що 15.01.2020 року на адресу військової частини НОМЕР_2 надійшли матеріали службового розслідування від в/ч НОМЕР_3 проведеного з метою встановлення причин та умов, що сприяли виникненню нестачі майна зв`язку у в/ч НОМЕР_1 . Відповідач вказує, що загальна вартість нестачі майна складає 104921 гривні 03 копійки: кабелю П-270 М - 102070,25 грн.; кабелю ПТРК 20x2 - 2850,78 грн. Виходячи з матеріалів службового розслідування винним у втраті кабелю визнано капітана 3 рангу ОСОБА_1 , який, на думку відповідача, був матеріально-відповідальною особою за вищеперелічене майно в період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 . На підставі результатів службового розслідування військової частини НОМЕР_1 командир військової частини НОМЕР_2 видав у п`ятнадцятиденний строк із дня надходження матеріалів щодо завданої шкоди наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності. Таким чином, вимоги, викладені в позовній заяві позивачем, військова частина НОМЕР_2 не визнає в повному обсязі, як такі, що є безпідставними та такими, що не відповідають чинному законодавству.

Відповідачем Військовою частиною НОМЕР_1 ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками отримано 08.05.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, що наявне в матеріалах справи (а.с.148). У встановлений в ухвалі від 24.04.2020 року строк відповідачем в/ч НОМЕР_1 відзив на адміністративний позов до суду не надано.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 з 17.04.2018 року по теперішній час проходе військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді оперативного чергового ВБУ (а.с.78).

Відповідно до витягу з послужного списку особової справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника служби безпеки зв`язку у період з 14.10.2009 року по 23.05.2016 рік та на посаді начальника розвідки штабу у період з 23.05.2016 року по 17.04.2018 рік (а.с.78).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.06.2016 року №115, капітан-лейтенанта ОСОБА_1 , начальника служби безпеки зв`язку штабу військової частини НОМЕР_1 , призначеного на посаду начальника розвідки штабу військової частини НОМЕР_1 , визнано таким, що посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків (а.с.123).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 про закріплення техніки зв`язку та електронно-обчислюваної техніки № 390 від 26.12.2017 року, закріплено за особовим складом військової частини НОМЕР_1 техніку зв`язку та електронно-обчислювану техніку (а.с.109).

Відповідно до додатку №1 до вищевказаного Наказу у відомості закріплення техніки зв`язку та електронно-обчислюваної техніки за особовим складом військової частини НОМЕР_1 , за старшим офіцером штабу молодшим лейтенантом ОСОБА_2 закріплено серед іншого, кабель П-270 довжиною 20 м та кабель ПТРК 20x2 довжиною 50 м у кількості 5 одиниць (а.с.110).

В Акті інвентаризації майна зв`язку військової частини НОМЕР_4 станом на 01.01.2018 року зазначено, що в період з 01.11.2017 р. по 20.12.2017 р. перевірено фактичну наявність військового майна служби зв`язку та інформаційних систем, його якісний стан, комплектність, за результатами якої встановлено, що майно в наявності та комплектності, відповідає обліковим документам та встановленій категорії (а.с.113).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.04.2018 року № 78 капітан 3 рангу ОСОБА_1 начальник розвідки штабу військової частини НОМЕР_1 , призначеного на посаду оперативного чергового ВБУ військової частини НОМЕР_2 , справи та посаду здав і вибув до нового місця служби (а.с.124).

В Акті інвентаризації майна зв`язку військової частини НОМЕР_4 станом на 26.12.2018 року та додатків до акту зазначено про нестачу кабелю П-270 довжиною 20 м, кабелю ПТРК 20x2 довжиною 50 м у кількості 5 одиниць та вказано матеріально-відповідальну особу ОСОБА_1 (а.с.114-118).

20.03.2019 року начальником інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 капітаном 3 рангу ОСОБА_3 подано рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 щодо відсутності майна зв`язку, а саме: кабелю П-270 довжиною 20 м, кабелю ПТРК 20x2 довжиною 50 м у кількості 5 одиниць, які було виявлено під час інвентаризації майна зв`язку (а.с.120).

Відповідно до довідки-розрахунку нанесених збитків військовій частині НОМЕР_1 та відомостей визначення залишкової вартості кабелю П-270 та кабелю ПТРК 20x2, сума понесених збитків складає 104921,03 грн. (а.с.130-133).

11.04.2019 року позивач надав командиру військової частини НОМЕР_1 письмові пояснення, в яких зазначив, що під час звільнення з військової частини НОМЕР_1 втрат та нестач майна не було. Акт прийому-передачі майна не складався, оскільки не було визначено відповідальну особу. Однак обхідний лист під час звільнення позивача підписали всі начальники служб в/ч НОМЕР_1 , а також позивачем подано рапорт, зауваження до якого у керівництва відсутні (а.с.134).

В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.11.2019 року № 237 призначено службове розслідування за фактом нестачі кабелю П-270 довжиною 20 м, кабелю ПТРК 20x2 довжиною 50 м у кількості 5 одиниць (а.с.100-101).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2019 року № 249 продовжено термін проведення службового розслідування (а.с.104-105).

За результатами службового розслідування складено акт від 10.01.2020 року, в якому зазначено, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2017 р. № 390 «Про закріплення техніки зв`язку та електронно-обчислювальної техніки» за капітаном 3 рангу ОСОБА_1 закріплено майно зв`язку військової частини НОМЕР_1 , а саме: кабель П-270 довжиною 20 кілометрів та кабель ПТРК 20x2 довжиною 50 метрів у кількості 5 одиниць. Під час проведення службового розслідування досліджено пояснення голови інвентаризаційної комісії майна зв`язку військової частини НОМЕР_1 капітан-лейтенанта ОСОБА_4 від 08.04.2019 р., в якому зазначено, що в ході проведення інвентаризації нематеріальних активів, інших необоротних матеріальних активів, капітальних інвестицій, які обліковуються на субрахунку та зберігаються у військовій частині НОМЕР_1 станом на 26.12.2018 р., ним було виявлено відсутність майна зв`язку військової частини НОМЕР_1 , а саме кабелю П-270 довжиною 20 км та кабелю ГТРК 20x2 довжиною 50 метрів у кількості 5 одиниць. Про що капітан-лейтенант ОСОБА_5 одразу ж доповів рапортом на ім`я, командира військової частини НОМЕР_1 по завершенню вказаної інвентаризації.

У військовій частині відсутній акт прийому-передачі майна від начальника розвідки штабу військової частини НОМЕР_1 капітана 3 рангу ОСОБА_6 , проте наявний рапорт капітана 3 рангу ОСОБА_6 від 16.04.2018 р. вх. №2268 про здачу справ посади начальника розвідки штабу військової частини НОМЕР_1 , та обхідний лист. Із пояснення капітана 3 рангу ОСОБА_6 встановлено, що під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за останнім рахувалося майно техніки зв`язку військової частини НОМЕР_1 - кабель П-270 довжиною 20 кілометрів та кабель ПТРК 20x2 довжиною 50 метрів у кількості 5 одиниць.

Під час переходу з військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_2 втрат та нестач майна не було. Згадане майно зберігалося на об`єкті військової частини НОМЕР_1 Куяльник. При цьому, посадову особу за прийом майна зв`язку визначено не було, акт прийому-передачі майна складений не був, накладні не складалися. Під час проведення попереднього службового розслідування досліджено акт огляду місцевості об`єкта військової частини НОМЕР_1 Куяльник від 19.04.2019 р., в якому вказані виявлені фрагменти кабелю у стіні казарми, фрагмент кабелю довжиною 30 сантиметрів, замурований та обрізаний біля приміщення чергового частини, фрагмент кабелю довжиною 15 сантиметрів, біля приміщення контрольно-перепускного пункту, опечатаний печаткою бункер. Із пояснення прапорщика ОСОБА_7 встановлено, що у період з 2002 по 2013 рік він проходив службу на об`єкті Куяльник. За словами прапорщика ОСОБА_7 , у період з 2009 по 2010 капітан 3 рангу ОСОБА_8 з відома начальника штабу військової частини НОМЕР_1 капітана 2 рангу ОСОБА_9 , особисто давав наказ підлеглому особовому складу (матросам строкової служби) прапорщика ОСОБА_7 , що проходив службу на об`єкті Куяльник, викопати кабелі зв`язку, крім того вказував місце викопування. Також, прапорщик ОСОБА_10 зазначив, що капітан 3 рангу ОСОБА_6 особисто керував процесом викопування кабелів зв`язку на об`єкті Куяльник. Таким чином, службовим розслідуванням факт нестачі майна зв`язку військової частини НОМЕР_1 вказаний у рапорті начальника зв`язку штабу військової частини НОМЕР_1 капітана 3 рангу ОСОБА_11 від 20.03.2019 № 2102 знайшов своє підтвердження.

За результатами службового розслідування керівництвом в/ч НОМЕР_1 прийнято висновок, яким в діях капітана 3 рангу ОСОБА_6 вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого статтею 410 Кримінального кодексу України: «Викрадення, привласнення, вимагання військовослужбовцем зброї, бойових припасів, вибухових або інших бойових речовин, засобів пересування, військової та спеціальної техніки чи іншого військового майна, а також заволодіння ними шляхом шахрайства або зловживання службовим становищем» (а.с.82-93).

На підставі зазначеного вище висновку 10.01.2020 року командиром військової частини НОМЕР_4 прийнято наказ №4 "Про результати службового розслідування" (а.с.95-99).

В подальшому, матеріали службового розслідування та наказ про результати службового розслідування направлено до Військової частини НОМЕР_2 для прийняття рішення щодо притягнення позивача до матеріальної відповідальності (а.с.81).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 29.01.2020 року № 13, на підставі матеріалів службового розслідування військової частини НОМЕР_1 , по факту виникнення нестачі майна зв`язку, а саме кабелю П-270 довжиною 20 кілометрів та кабелю ПТРК 20x2 довжиною 50 метрів у кількості 5 одиниць, загальна вартість нестачі якого складає - 104921, 03 грн. та з метою притягнення до повної матеріальної відповідальності оперативного чергового відділення бойового управління військової частини НОМЕР_2 капітана 3 рангу ОСОБА_1 за шкоду заподіяну військовій частині НОМЕР_1 , притягнуто ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності у розмірі 104921,03 грн. (а.с.79-80).

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР (в редакції від 11 лютого 2001 року, далі - Положення № 243/95-ВР).

За приписами абзацу 1 пункту 2 розділу І Положення № 243/95-ВР відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Згідно абз.2 п. 2 розділу І Положення № 243/95-ВР, військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 розділу І Положення № 243/95-ВР у випадках, передбачених пунктом 14 цього Положення, відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна.

Абзац 3 пункту 1 розділу Положення №243/95-ВР вказано, що до військовослужбовців належать: солдати, матроси, сержанти, старшини строкової військової служби і ті, які проходять військову службу за контрактом, курсанти (слухачі) військово-навчальних закладів, жінки, які проходять військову службу за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів та офіцерського складу, прапорщики, мічмани і офіцери Збройних Сил України, Прикордонних військ України, військ Цивільної оборони, Управління державної охорони України та інших військових формувань, створених відповідно до законодавства України, Служби безпеки України, військ внутрішньої та конвойної охорони Міністерства внутрішніх справ України, а також призвані на збори військовозобов`язані.

Зі змісту пункту 3 розділу І Положення № 243/95-ВР вбачається, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Відповідно до п. 13 розділу ІІІ Положення №243/95-ВР, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Відповідно до пункту 14 розділу ІІІ Положення № 243/95-ВР військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2-10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України.

У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб (абзац 2 пункту 17 розділу IV Положення № 243/95-ВР). Таке службове розслідування проводиться відповідно до Положення № 243/95-ВР та Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 15 березня 2004 року № 82, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 березня 2004 року за № 385/8984.

Відповідно до приписів пункту 19 розділу IV Положення № 243/95-ВР розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду;чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

Військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини (пункт 22 розділу IV Положення № 243/95-ВР).

Командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню (пункт 23 розділу IV Положення № 243/95-ВР).

Відповідно до абзацу 1 пункту 25 розділу IV Положення № 243/95-ВР утримання грошового нарахування за наказом про відшкодування заподіяної шкоди провадиться щомісячно у розмірі 20 відсотків, а у разі відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок розкрадання, умисного пошкодження військового майна, - у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення (заробітку).

Відповідно до абзацу 2 пункту 25 розділу IV Положення № 243/95-ВР у разі, якщо з грошового забезпечення (заробітку) провадяться інші передбачені законом утримання, то загальний розмір усіх утримань не може перевищувати 50 відсотків місячного грошового забезпечення (заробітку). Порядок і черговість стягнення в цих випадках визначаються відповідно до чинного законодавства (абзац пункту 25 розділу IV Положення № 243/95-ВР).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що до матеріальної відповідальності може бути притягнено військовослужбовця, у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди. Отже чітко визначено, що необхідно встановити вину в діях саме того військовослужбовця, що притягується до матеріальної відповідальності.

Як вбачається з акту службового розслідування та оскаржуваного наказу, висновки про заподіяння начальником розвідки штабу капітаном 3 рангу ОСОБА_1 шкоди державі, у сумі 104921,03 грн., зроблено відповідачем за наслідками аналізу пояснювальних записок, зібраних під час проведення службового розслідування.

Водночас акт службового розслідування не містить жодних посилань на фактичні обставини нестачі майна зв`язку, а саме кабелю П-270 довжиною 20 м, кабелю ПТРК 20x2 довжиною 50 м у кількості 5 одиниць, саме позивачем.

Як вбачається з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.01.2020 року № 4 підставою для висновків відповідача про заподіяння позивачем матеріальної шкоди державі в особі військової частини НОМЕР_1 зроблено фактично за наслідками проведеної інвентаризації за 2018 рік.

Водночас, акт інвентаризації майна від 26.12.2018 року з додатками та акт службового розслідування, що був затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 не містить жодних посилань на те, що саме з вини позивача виникла нестача майна зв`язку, а саме кабелю.

Також, матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що саме з вини позивача державі завдано збитки у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків.

Крім того, суд зазначає, що повна матеріальна відповідальність військовослужбовців, настає тільки якщо військовослужбовці умисно знищили, пошкодили, зіпсували, здійснили розкрадання або незаконне витрачання військового майна.

Суд вважає, що службовим розслідування не підтверджено вини саме позивача у втраті військового майна.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 , до повної матеріальної відповідальності у розмірі 104 921,03 грн. за нестачу майна зв`язку військової частини НОМЕР_1 , а саме: кабелю П-270 довжиною 20 км вартістю 102 070,25 грн, та кабелю ПТРК 20x2 довжиною 50 метрів у кількості 5 одиниць вартістю 2 850,78 грн. Та наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 29.01.2020 № 13 «Про притягнення до матеріальної відповідальності» про притягнення капітана 3 рангу ОСОБА_1 , до повної матеріальної відповідальності у розмірі 104 921,03 грн., враховуючи те, що відповідачем не доведена протиправна поведінка позивача, наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди, вина у заподіянні шкоди, умови та причини, що сприяли її заподіянню за відсутності доведеності вини позивача у вчиненні порушення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 6 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI Про судовий збір.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесення сторонами судових витрат, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат та компенсації судових витрат за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 255, 243-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування рішення та наказу - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 , до повної матеріальної відповідальності у розмірі 104 921,03 грн. за нестачу майна зв`язку військової частини НОМЕР_1 , а саме: кабелю П-270 довжиною 20 км вартістю 102 070,25 грн, та кабелю ПТРК 20x2 довжиною 50 метрів у кількості 5 одиниць вартістю 2 850,78 грн.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 29.01.2020 № 13 «Про притягнення до матеріальної відповідальності» про притягнення капітана 3 рангу ОСОБА_1 , до повної матеріальної відповідальності у розмірі 104 921,03 грн.

Рішення суду набирає законної сили, відповідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.295, ст.297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Л.М.Токмілова

.