Справа № 320/4818/20
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

16 червня 2020 року № 320/4818/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Горобцова Я.В., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали Публічного акціонерного товариства «Чорноморський Банк розвитку та реконструкції» до Центру надання адміністративних послуг Житомирської міської ради про зобов`язання вчинити дію,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Чорноморський Банк розвитку та реконструкції» до Центру надання адміністративних послуг Житомирської міської ради, в якому позивач просить суд:

- зобов`язати Центр надання адміністративних послуг Житомирської міської ради провести державну реєстрацію права власності Публічного акціонерного товариства «Чорноморський Банк розвитку та реконструкції» на земельну ділянку загальною площею 0,1063 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , 13, АДРЕСА_2 . Романів, Романівський АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 із цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», кадастровий номер :05:015:0062, за результатами якої сформувати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання ПАТ «ЧБРР».

У силу положень пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Так, відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні враховувати суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, при цьому визначення предмета та підстав позову, обрання способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

До адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням таким суб`єктом владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має і особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Тобто суд повинен з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило) майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Водночас, відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зі змісту позовної заяви слідує, що між Акціонерним Комерційним банком «Чорноморський Банк розвитку та реконструкції», правонаступником якого є ПАТ «ЧБРР» та фізичною особою ОСОБА_1 укладений кредитний договір від 30.08.2006 № 141/182/110. Цього ж дня, з метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань між вказаними особами укладений договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_1 передано в іпотеку Банку магазин-кафе, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , а також земельну ділянку на якій розміщений магазин-кафе, загальною площею 0,1063 га. За умовами укладеного правочину, іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов`язань за кредитним договором отримати задоволення вимог за рахунок майна, заставленого на умовах, передбачених цим договором.

У подальшому, у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх кредитних зобов`язань, між останньою та Банком укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 16.02.2007, посвідчений приватним нотаріусом Романівського районного нотаріального округу Житомирської області Прогонним Є.М. В якому зазначено, що право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, який зареєстрований в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 30.08.2006, реєстраційний №15464019, номер запису 1573, в книзі № НОМЕР_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим ДКП Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації, 30.08.2006, номер витягу 1685895.

Згідно умов вищевказаного договору купівлі-продажу укладеного 30.08.2006 між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець), право власності на нерухоме майно у покупця настає з моменту його державної реєстрації. Продавець передає покупцеві вищезазначене нерухоме майно по місцю його знаходження, а також передаються ключі та технічний паспорт.

17.12.2019 рішенням № 50258256 державним реєстратором прав на нерухоме майно Русецьким І ОСОБА_3 відмовлено у державній реєстрації права власності Публічного акціонерного товариства «Чорноморський Банк розвитку та реконструкції» на вищевказану земельну ділянку. Підставою для відмови слугувало те, що право власності на вищезазначену земельну ділянку зареєстроване за іншою особою на підставі державного акту ЖТ № 164790 від 19.07.2004.

Так, за інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 66138035) сформованої 18.08.2016 право власності на магазин-кафе заг. площею 235,1 кв.м, літня кухня, гараж, вбиральня,огорожа зареєстроване за ОСОБА_1 .

Водночас, згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку сформованого 27.02.2019 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:015:0062 зареєстроване за ОСОБА_2 .

З вищевикладеного слідує, що у даній справі спірні правовідносини пов`язані із реєстрацією майнових прав Публічного акціонерного товариства «Чорноморський Банк розвитку та реконструкції» на вищевказану земельну ділянку, яку позивач вважає своєю власністю, водночас у відповідній реєстрації було відмовлено у зв`язку із наявною інформацією про реєстрацію права власності на вищезазначену земельну ділянку за іншою особою.

Вказане свідчить про існування спору між особою, яка вважає себе власником земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , яка на момент подання позову не володіє цим майном та його фактичним власником. Крім того віднесення вказаної справи до категорії цивільних не залежить і від того, чи відмовлено позивачу у державній реєстрації прав на майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства.

Тобто цей позов спрямовано на захист права власності. Спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Вказане узгоджується з правовою позицією Великої палати Верховного Суду викладеної у постанові від 15 травня 2019 року по справі N 522/7636/14-ц.

В даному випадку, спірні правовідносини пов`язані з реєстрацією майнових прав, що виникли на підставі договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя і впливають на цивільні права позивача, а також зачіпають майнові інтереси фізичних осіб, які вважаються власниками нерухомого майна та були стороною угоди купівлі-продажу нерухомого майна, у зв`язку із чим спірні відносини не можуть вважатися спором із суб`єктом владних повноважень та належати до юрисдикції адміністративних судів.

При цьому позивач не позбавлений права звернення до адміністративного суду з позовом стосовно вчиненя реєстраційних дій щодо спірної земельної ділянки після узгодження питання щодо права власності на зазначене нерухоме майно.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що «судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, суддя, відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України, відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про неможливість розгляду справи за правилами адміністративного судочинства та про наявність підстав для відмови у відкритті провадження, оскільки позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Чорноморський Банк розвитку та реконструкції» не віднесені до юрисдикції Київського окружного адміністративного суду, а мають розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Одночасно з цим, суд роз"яснює позивачу, що сплачена сума судового збору згідно з п.3 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі № 320/4818/20 за позовом Публічного акціонерного товариства «Чорноморський Банк розвитку та реконструкції» до Центру надання адміністративних послуг Житомирської міської ради про зобов`язання вчинити дію.

2. Роз`яснити позачеві, що даний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

3. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання (підписання).

Відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строк подання апеляційної скарги продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Я.В. Горобцова