Справа № 420/7996/19
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2020-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7996/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Еверласт до Головного управління ДФС в Одеській області визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

27.12.2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Еверласт до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування прийнятих 01.10.2019 року відповідачем податкових повідомлень-рішень про збільшення сум грошового зобов`язання за платежем Податок на додану вартість з товарів ввезених на територію України суб`єктами господарювання № 001681410 на суму 11250,15 грн. та збільшення грошового зобов`язання за платежем Мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання № 001671410 на суму 56275,50 грн.

Ухвалою суду від 28.12.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 13.01.2020 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Еверласт до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення повернуто позивачу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2020 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Еверласт" задоволено. Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року скасовано. Справу №420/7996/19 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Еверласт" до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, направлено до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 27.03.2020 року справа № 420/7996/19 розподілена на суддю Токмілову Л.М.

03.04.2020 р. ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.

14.04.2020 р. позивач усунув недоліки, які стали підставою залишення позову без руху.

21.04.2020 року судом відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі Акту від 23.08.2019 року про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ «Еверласт» дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при ввезені на митну територію України товару за митною декларацією від 21.02.2018 року № UA500060/2018/005059, податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення про збільшення сум грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість з товарів ввезених на територію України суб`єктами господарювання» № 001681410 на суму 11250,15 грн. та податкове повідомлення-рішення про збільшення сум грошового зобов`язання за платежем «Мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання» № 001671410 на суму 56275,50 грн.

07.05.2020 року за вх. № ЕП/6556/20 від представника Головного управління ДФС в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування зазначено, що позивачем за митною декларацією від 21.02.2018 р. №UA500060/2018/005059 імпортовано на митну територію України товар №1 « 1. Частини до автомобільних причепів та напівпричепів з-х вісних, вантажопідйомністю 20т і більше - ресорні підвіски, арт. 712040428V, тип SH7 120 KP31369ANRA45 - 3 комплекти, являють собою комплект параболічної ресори з квадратною віссю з барабанними гальмами та гайки кріплення, поставляються у розібраному вигляді для кращого транспортування, для власного виробництва напівпричепів, для цивільного призначення. Фірма виробник: SAE SBM INDUSTRIES, Франція. Країна виробництва: EU. Торговельна марка: SAE SMB» за кодом НОМЕР_1 згідно УКТ ЗЕД (ставка мита - повна 10%, пільгова - 10%, для ЄС-0 %). Під час митного оформлення товару №1 за митною декларацією від 21.02.2018 №UA500060/2018/005059 заявлена країна походження Європейський Союз. Перевіркою встановлено, що митне оформлення товару №1 за МД від 21.02.2018 №UA500060/2018/005059 здійснено із застосуванням преференції по сплаті ввізного мита за кодом « 410» та наданням за товаром №1 звільнення від оподаткування ввізним митом на підставі сертифікату з перевезення товару ФОРМИ EUR.1 від 14.02.2018 №А0168998, зазначеного у графі 44 за кодом документу « 0954». При цьому, до товару з преференцією « 410» застосовувався код « 06» у графі «Спосіб платежу» митної декларації, який визначає суму податку, що нарахована умовно, у зв`язку із звільненням від оподаткування, передбаченим Митним кодексом України, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України при поміщенні товарів у митні режими імпорту (випуск у вільний обіг), експорту. Сума звільнень від сплати ввізного мита (код митних платежів 020 «Мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання») за товаром №1-45 000,60 грн. На запит відповідача до Одеської митниці ДФС щодо перевірки сертифікату з перевезення товару EUR.1 від 14.02.2018 №А0168998. який надавався ТОВ «ЕВЕРЛАСТ» при митному оформленні МД №UA500060/2018/005059, отримав відповідь уповноваженого органу Франції, згідно якої товар зазначений у сертифікаті з перевезення товару EUR.1 від 14.02.2018 №А0168998, не має преференційного походження з ЄС у розумінні Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони. У зв`язку з тим, що статус походження товару у сертифікаті з перевезення товару EUR. 1 від 14.02.2018 №А0168998 не підтверджено, тобто до товару №1, задекларованого за митною декларацією від 21.02.2018 №UA500060/2018/005059. не може бути застосований преференційний режим з наданням звільнення по ввізному миту. Таким чином, перевіркою встановлено порушення частини 1 статті 281 МКУ, підпункту (а) п. 1 ст. 16 Протоколу 1 до Угоди про асоціацію між Україною та ЄС, та неправомірне застосування преференції до товару №1, оформленого за МД від 21.02.2018 №UA500060/2018/005059. Встановлені порушення призвели до заниження ТОВ «ЕВЕРЛАСТ» податкових зобов`язань по сплаті митних платежів за МД від 21.02.2018 №UA500060/2018/005059 на загальну суму 54 000,72 грн., в тому числі: ввізного мита на суму 45 000,60 грн., податку на додану вартість на суму 9 000,12 грн.

12.05.2020 року за вх. № 18181/20 від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої доводи відповідача викладені у відзиві є необґрунтованими та не спростовують позицію позивача викладену в позовній заяві.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

ТОВ «Еверласт» згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстроване 09.11.2004 року, за №0002590, основним з видів діяльності якого є виробництво кузовів для автотранспортних засобів, причепів і напівпричепів код КВЕД 28.30, 25.29, 29.10, 29.20, 29.32, 01.50, 25.61, 25.62, 45.11, 45.19, 45.20, 45.31, 45.32, 71.20, 33.11, 33.12, 33.14.

15.08.2019 року ГУ ДФС в Одеській області прийнято наказ №6617 про проведення перевірки ТОВ "Еверласт".

19.08.2019 року представником товариства за довіреністю Наумовою І.Ф., отримано повідомлення про проведення документальної невиїзної перевірки від 16.08.2019 року № 17047/10/15-32-14-10-07 (а.с.97-98).

З 22.08.2019 року по 23.08.2019 року, відповідно до Наказу ГУ ДФС в Одеській області, посадовими особами ГУ ДФС в Одеській області проведена документальна невиїзна перевірка ТОВ «Еверласт» з питань державної митної справи в частині обґрунтованості і законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при ввезені на митну територію товарів за митною декларацією №UА500060/2018/005059 від 21.02.2018 року (а.с.96).

За результатами перевірки складено акт №1691/15-32-14-10-11/ НОМЕР_2 від 23.08.2019 року, відповідно до якого документальною невиїзною перевіркою встановлено порушення ТОВ «Еверласт» частини 1 статті 281 Митного кодексу України №4495-VI від 13.03.2012 року; підпункту (а) пункту 1 статті 16 розділу V Протоколу І до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, від 27.06.2014 року; пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року, у результаті чого занижено податкове зобов`язання на загальну суму 54000,72 грн, у тому числі по сплаті ввізного мита на суму 45000,60 грн., по сплаті податку на додану вартість на суму 9000,12 грн. (а.с.25-29).

На підставі Акту Головним управлінням ДФС в Одеській області прийнято податкові-повідомлення-рішення від 01.10. 2019 року:

- №, з мита на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання на суму грошового зобов`язання 56250,75 грн.

- № з податку на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання на суму грошового зобов`язання 11250,15 грн.

04.10.2019 року за вих. № 299 ТОВ «Еверласт» звернувся до Державної фіскальної служби із скаргою на прийняті 01.10.2019 року ГУ ДФС України в Одеські області податкові повідомлення-рішення. Обґрунтовуючи скаргу позивач зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті із порушенням норм п.86.8 Податкового Кодексу України. Також позивачем до скарги надано клопотання про відкритий розгляд матеріалів скарги.

05.12.2019 року № 44673/6/99-99-11-06-08-25 Державною фіскальною службою України прийнято рішення за результатами розгляду скарги, відповідно до якого скаргу ТОВ «Еверласт» залишено без задоволення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституція України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 271 Митного кодексу України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі МК України) мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним із видів мита є ввізне мито, яке встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України, платником якого є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.

Статтею 278 МК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Відповідно до частин 4, 5 статті 280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України. До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом. До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Згідно з частиною 1 статті 300 МК України умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами визначаються цим Кодексом, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до підпункту в пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України (далі ПК України) об`єктом оподаткування податком на додану вартість є ввезення товарів на митну територію України.

Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення (пункт 187.8 статті 187 ПК України).

Відповідно до підпункту 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Згідно з пунктом 54.4 статті 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Суд зазначає, що у даній адміністративній справі спір між сторонами виник щодо встановлення країни походження (виробника) товару, який ввозився ТОВ «Еверласт» на митну територію України, та як наслідок наявності чи відсутності права на застосування преференційного режиму вільної торгівлі до ввезеного товару.

Так, згідно з частинами 1-3 статті 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару.

Положення Митного кодексу України застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (не преференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності (частина 6 статті 36 МК України).

Відповідно до частини 7 статті 36 МК України повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

З 01.01.2016 року, застосовується Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27 червня 2014 року (далі Угода про асоціацію) розділом IV Торгівля і питання, пов`язані з торгівлею якої встановлено порядок здійснення торгівлі товарами, що походять з територій Сторін.

Відповідно до статті 26 розділу IV Угоди про асоціацію для цілей цієї Глави походження означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди (Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва).

Згідно з статтею 27 розділу IV Угоди про асоціацію для цілей цієї Глави мито включає будь-яке мито або інший платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару, зокрема будь-який додатковий податок або додатковий платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару.

Кожна Сторона відповідно до частини 1 статті 29 розділу IV Угоди про асоціацію зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.

Відповідно до статті 2 розділу ІІ Визначення концепції походження товарів Протоколу І до Угоди про асоціацію з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу : (a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Частиною 1 статті 16 розділу V Підтвердження походження Протоколу 1 до Угоди про асоціацію встановлено, що товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, декларація, що надалі іменуватиметься декларацією інвойс, надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлена статтею 17 розділу V Підтвердження походження Протоколу 1 до Угоди про асоціацію згідно з положеннями якої сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником. Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку III. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бут виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.

Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.

Частинами 1-3 статті 43 МК України встановлено, що документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару.

Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

У разі ввезення на митну територію України товарів до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, сертифікат про походження товару подається обов`язково (пункт 1 частини 3 статті 44 МК України).

Таким чином, серед переліку документів, які можуть підтвердити країну походження товару, сертифікат є документом, на підставі якого митний орган визначає країну походження товару, що у свою чергу впливає на нарахування відповідних митних платежів митницею під час митного оформлення товарів і після випуску таких відповідно до заявленого митного режиму.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 - це документ, що видається митними органами країни експорту для підтвердження відповідності товару вимогам правил визначення преференційного походження, встановлених в Угоді про асоціацію, при застосуванні преференційних ставок ввізного мита.

При цьому, обов`язок вжити всі належні заходи для перевірки статусу походження товарів, забезпечити правильне заповнення бланків сертифікату з перевезення товару EUR.1 покладено на митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1.

Судом встановлено, що 01.11.2017 року, між ТОВ «Еверласт» та SAE SBM INDUSTRIES укладено зовнішньоекономічний контракт № EVERLAST-SAE-01, предметом якого є товар для встановлення на напівпричіп паливної цистерни (а.с.116-119).

Відповідно до МД від 21.02.2018 року №UA500060/2018/005059 ТОВ «ЕВЕРЛАСТ» імпортовано на митну територію України товар №1 « 1. Частини до автомобільних причепів та напівпричепів 3-х вісних, вантажопідйомністю 20т і більше - ресорні підвіски, арт. 712040428V, тип SH7 120 KP31369ANRA45 - 3 комплекти, являють собою комплект параболічної ресори з квадратною віссю з барабанними гальмами та гайки кріплення, поставляються у розібраному вигляді для кращого транспортування, для власного виробництва напівпричепів, для цивільного призначення. Фірма виробник: SAE SBM INDUSTRIES, Франція. Країна виробництва: EU. Торговельна марка: SAE SMB» за кодом НОМЕР_1 згідно УКТ ЗЕД (ставка мита - повна 10%, пільгова - 10%, для ЄС-0 %).

В графі 34 митної декларації країна походження товару заявлена - Європейський Союз (а.с.107).

Митне оформлення товару здійснене із застосуванням тарифної преференції за кодом 410 (графа 36 МД), підставою слугував сертифікат з перевезення товару EUR.1. (а.с.103).

Так, відповідно до частини 1 статті 44 МК України для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару.

Статтею 25 розділу V Підтвердження походження Протоколу 1 до Угоди про асоціацію встановлено, що підтвердження походження повинні подаватися до митних органів країни імпорту згідно з чинним порядком цієї країни. Ці органи можуть вимагати перекладу підтвердження походження, а також подання разом із митною декларацією на ввезення заяви імпортера про те, що ввезені товари відповідають умовам, необхідним для застосування цієї Угоди.

Частиною 1 статті 45 МК України встановлено, що у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Водночас частиною 1 та 2 статті 37 розділу ІV Угоди про асоціацію встановлено, що Сторони домовились, що адміністративне співробітництво є важливим для реалізації та контролю преференційного режиму, наданого відповідно до цієї Глави, та підкреслюють свої зобов`язання боротися з незаконними діями та шахрайством в митних питаннях, пов`язаних з імпортом, експортом, транзитом товарів та їх розміщенням під будь-яким іншим митним режимом або процедурою, зокрема заходи заборони, обмеження або контролю.

Якщо Сторона на основі об`єктивно задокументованої інформації відчуває неспроможність забезпечити адміністративне співробітництво та/або відчуває існування незаконних дій або шахрайства іншої Сторони відповідно до цієї Глави, заінтересована Сторона може тимчасово призупинити дію відповідного преференційного режиму для відповідного товару (товарів) згідно із цією статтею.

Відповідно до статті 32 розділу VI Домовленості про адміністративне співробітництво Протоколу І до Угоди про асоціацію Митні органи держав-членів Європейського Союзу і України повинні надавати один одному через Європейську комісію зразки відбитків штампів, використовуваних у їхніх митних службах для видачі сертифікатів з перевезення товару EUR.1 і адреси митних органів, які відповідають за перевірку цих сертифікатів і декларацій інвойс. З метою забезпечення правильного застосування цього Протоколу Європейський Союз і Україна повинні допомагати один одному через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 або декларацій інвойс та правильності інформації, що міститься в цих документів.

Згідно з положеннями статті 33 розділу VI Домовленості про адміністративне співробітництво Протоколу І до Угоди про асоціацію подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватись у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.

З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він був поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку.

Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Відповідно до частини 5 статті 45 МК України у випадках, визначених цією статтею, товар вважається таким, що походить з відповідної країни, з моменту отримання органами доходів і зборів належним чином оформлених документів про походження товару або затребуваних ними додаткових відомостей.

15.07.2019 року директором Департаменту адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання направив лист до Одеської митниці ДФС з проханням провести перевірку сертифіката з перевезення товару EUR.1 № А 01689988 на підтвердження преференційного походження товару на підставі листа уповноваженого органу Франції від 13.06.2019 р. № HF/2019/118 (а.с.101-103).

За результатами проведення перевірки до ГУ ДФС в Одеській області направлений лист від 17.07.2019 року, в якому зазначено, що відповідно до листа уповноваженого органу Франції товар, зазначений у сертифікаті від 14.02.2018 року № А 01689988, не має преференційного походження з ЄС у розумінні Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (а.с.104-105).

У зв`язку з тим, що статус походження товару у сертифікаті з перевезення товару EUR.1 від 14.02.2018 №А0168998 не підтверджено, тобто до товару №1 задекларованого за митною декларацією, не може бути застосовано преференційний режим з наданням звільнення по ввізному миту.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення прийнято Головним управлінням ДФС в Одеській області правомірно та відповідно до вимог чинного законодавства.

Таким чином, суд зазначає, що доводи позивача викладені в позовній заяві є не обґрунтованими, а відповідно такими, що не підлягають задоволенню.

Крім іншого, суд вказує, що позивачем не надано інших доказів, які б підтвердили факт неправомірних дій відповідача під час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено) ; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні та оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 255, 243-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю Еверласт до Головного управління ДФС в Одеській області визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили, відповідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.295, ст.297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Токмілова Л.М.

.