Справа № 640/23892/19
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2020-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

15 червня 2020 року м. Київ№ 640/23892/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1

до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу

Михайленко С.А.

про визнання протиправним дій, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А., в якому просить суд:

1) визнати протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. щодо відмови у державній реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельні ділянки, викладені у постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 29 жовтня 2019 року, неправомірними;

2) зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. здійснити державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на:

- земельну ділянку площею 0.0914 га, кадастровий номер - :62:146:0114, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

- земельну ділянку площею 0.0865 га, кадастровий номер - :62:146:0116, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

- земельну ділянку площею 0.0952 га, кадастровий номер - :62:146:0118, розташована за адресою: АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

- земельну ділянку площею 0.0953 га, кадастровий номер - :62:146:0120, розташована за адресою АДРЕСА_4 . будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

- земельну ділянку площею 0,0914 га, кадастровий номер - :62:146:0119, розташована за адресою: АДРЕСА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

- земельну ділянку площею 0,0983 га, кадастровий номер - :62:202:0138, розташована за адресою АДРЕСА_6 будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

- земельну ділянку площею 0,0926 га, кадастровий номер - :62:202:0169, розташована за адресою АДРЕСА_7 . будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

- земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер - :62:202:0170, розташована за адресою АДРЕСА_8 будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

- земельну ділянку площею 0.0929 га, кадастровий номер - :62:146:0088, розташована за адресою АДРЕСА_9 будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

- земельну ділянку площею 0,0994 га. кадастровий номер - :62:202:0171, розташована за адресою АДРЕСА_10 будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

- земельну ділянку площею 0,0926 га, кадастровий номер - :62:202:0175, розташована за адресою АДРЕСА_11 будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

- земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :75:168:0027, розташована за адресою АДРЕСА_12 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2020 року зобов`язано позивача надати суду протягом 5-ти днів з дня отримання даної ухвали Витяги з реєстру речових прав на нерухоме майно щодо земельних ділянок зазначених в постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 19 жовтня 2019 року.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що провадження в даній справі підлягає закриттю з огляду на наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 18 червня 2019 року у цивільній справі № 754/6499/19 за ОСОБА_1 було визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 на зазначені земельні ділянки. Також рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 09 серпня 2019 року у справі № 759/11988/19 ОСОБА_1 було визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_13 (кадастровий номер :75:168:0027).

Як вбачається з позовної заяви, позивач отримавши вказані рішення звернувся до відповідача із заявою про державну реєстрацію прав.

Проте, відповідачем постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій відмовлено позивачу у державній реєстрації права власності зазначених земельних ділянок, посилаючись на те, що наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями земельних ділянок.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини другої статті 55 Конституції України та статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку адміністративного судочинства.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства визначено захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктом 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

У пункті 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином, беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

У справі, що розглядається, оскаржуються реєстраційні дії, стосовно яких існує спір про право цивільне, а тому цей спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

З врахуванням наведеного суд вважає, що данні позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Аналогічну правову позицію щодо застосування зазначених норм процесуального права висловлено Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 24 січня 2017 року у справі № 815/6165/14. Великою Палатою Верховного Суду зроблено аналогічні висновки у постановах від 04 квітня 2018 року у справа № 817/1048/16), від 14 березня 2018 року у справа № 396/2550/17.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зважаючи на викладене вище, беручи до уваги норми чинного законодавства та висновки Верховного Суду України, суд приходить до висновку, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а відтак провадження у справі слід закрити.

Керуючись статтями 238, 239 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Провадження в адміністративній справі № 640/23892/19 за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А. про визнання протиправним дій, зобов`язання вчинити дії - закрити.

2. Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду до юрисдикції місцевого загального суду за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

3. Роз`яснити позивачеві, що повторне звернення до Окружного адміністративного суду міста Києва зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена. Учасники справи, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі можуть оскаржити судове рішення щодо судових витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Аверкова