Справа № 280/2152/19
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2020-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2020 року м. Дніпросправа № 280/2152/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року в адміністративній справі №280/2152/19 (головуючий суддя першої інстанції Максименко Л.Я., рішення в повному обсязі складено 30.09.2019 року) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії, скасування наказу та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :
Позивач 08.05.2019 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому з урахуванням уточнень просив:

- визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді догани;

- визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_1 №421 від 18.03.2019 року «Про результати службового розслідування»;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь моральну шкоду в розмірі 30000 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем прийнято оскаржуваний наказ незаконно. Позивач вважає що факти, викладені у оскаржуваному наказі, є безпідставними та не відповідають дійсності, оскільки позивачем не допущено порушення виконання службових обов`язків, передбачених статтею 16 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України. При цьому, службове розслідування проведено по факту не забезпечення виконання пункту 5.5 Інструкції з організації претензійної та позовної роботи, представництва інтересів у судах і виконання рішень судів у Міністерстві оборони України та Збройних силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №744 від 30.12.2016 року в частині апеляційного оскарження судового рішення та зупинення виконавчого провадження. У зв`язку з вказаними неправомірними діями відповідача, позивачу завдано моральну шкоду, що виражається в моральних переживаннях, що супроводжується психоемоційним стресом.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 №421 від 18.03.2019 року «Про результати службового розслідування».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати у частині відмови у задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди та постановити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задовольнити, витрати на правничу допомогу адвоката віднести на відповідача у повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є незаконним в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди через неправильність та неповноту дослідження доказів і встановлення обставин у справі. Рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач подав суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач надіслав апеляційному суду заяву, якою просив розглядати справу за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , майор юстиції, з 08.11.2016 року проходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України.

З 29.12.2017 року позивач перебував на посаді помічника командира з правової роботи - начальника юридичної групи військової частини НОМЕР_1 (витяг з наказу від 29.12.2017 року №180) (а.с.55).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.03.2019 року №369 призначено службове розслідування (а.с.77-78).

Підставою для видання вказаного наказу стало те, що з ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 18.02.2019 по справі №808/2566/18 стало відомо про залишення без руху апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.09.2019 року за позовом ОСОБА_2 щодо стягнення суми грошової компенсації вартості за неотримане майно. З метою з`ясування причин та умов, що сприяли даному випадку, виявлення винних осіб та встановлення ступеня їх вини призначене службове розслідування по даному факту.

18.03.2019 року т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 затверджено Акт службового розслідування (а.с.79-81).

В Акті надано пропозицію, а саме: за порушення вимог статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, майора юстиції ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності.

Наказом від 18.03.2019 року №421 «Про результати службового розслідування» за порушення вимог статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил на підставі пункту «б» статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а саме накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани (а.с.90-92).

Не погодившись із зазначеним наказом, позивач оскаржив його до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача моральної шкоди в розмірі 30000 грн., суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, як і не зазначено мотивів, з яких позивач виходив, визначаючи розмір моральної шкоди. Суд зазначив, що позивачем будь-яких доказів наявності моральних страждань, пов`язаних з проведенням службового розслідування не надано, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог сторонами не оскаржується, під час апеляційного розгляду справи колегією не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду не переглядається.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Нормами статті 56 Конституції України кожному гарантується право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положеннями статті 23 Цивільного кодексу України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із цією статтею моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що заподіяна йому моральна шкода безпосередньо пов`язана з моральними переживаннями не у зв`язку з проведенням службового розслідування, як зазначив суд першої інстанції, а у зв`язку з винесенням протиправного наказу та безпідставного притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Позивач вважає, що надані ним до справи медичні документи свідчать про те, що внаслідок неправомірних дій, психоемоційного стресу, душевних страждань у позивача з`явилася тенденція погіршення стану здоров`я, загострилися хронічні захворювання, порушився сон, з`явилися головні болі, порушення тиску, серцево-судинної діяльності, виникло почуття дискомфорту, нервозності. Безпідставне притягнення до дисциплінарної відповідальності призвело до падіння професійної репутації, зниженню поваги, як до керівника юридичної служби у військовій частині, що, у тому числі, вимусило позивача звільнитися. Неправомірні дії у відношенні позивача призвели до необхідності змінювати звичайний спосіб життя, звертатися до адвоката та суду з метою захисту своїх прав. Знаходження у стані психоемоційного стресу призвело до порушення звичних життєвих зв`язків, напрузі у сім`ї, стосунках з дружиною.

На підтвердження завдання моральної шкоди позивач надав суду першої інстанції Консультаційний висновок спеціаліста Запорізької обласної клінічної лікарні від 05.04.2019 року (а.с.33-34), Виписний із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №759 від 11.04.2019 року (а.с.36-38), довідку госпіталя з медичної частини від 11.04.2019 року №81 (а.с.39).

З приводу вказаних доказів суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Довідка госпіталя з медичної частини від 11.04.2019 року №81 підтверджує лише перебування позивача на стаціонарному лікуванні у військовому госпіталі (військова частина НОМЕР_2 ) військово-медичного клінічного центру Південного регіону у період з 01.04.2019 року по 11.04.2019 року. Вказана довідка не містить інформації з приводу якого захворювання (травми, тощо) проводилось лікування ОСОБА_1 ..

Відповідно до Виписного із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №759 згідно діагнозу не встановлено психоемоційного стресу. Згідно короткого анамнезу, викладеного в Виписному, будь-яких емоційних стресів не встановлено, при цьому психоемоційне навантаження позивач пов`язує із знаходженням в зоні АТО, гіпертонічна хвороба ІІ стадії встановлена у грудні 2018 року, підвищення тиску хворий відмічає з 2017 року.

З приводу Консультаційного висновку спеціаліста (нейрохіруга) Запорізької обласної клінічної лікарні від 05.04.2019 року суд апеляційної інстанції зазначає, що вказаний висновок викладено нерозбірливим почерком, у зв`язку з чим неможливо встановити зміст цього висновку.

Крім того, наведені вище лікарняні документи не містять причинного зв`язку вказаних в них захворювань із подіями щодо прийняття відповідачем спірного наказу та оскарження його позивачем.

Відтак, судам першої та апеляційної інстанцій не надано доказів, які б підтверджували завдання позивачу моральної шкоди у зв`язку з проведенням службового розслідування та притягненням його до дисциплінарної відповідальності.

Також позивач жодним чином не обгрунтовує розмір відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.

Як зазначалося вище відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у даній справі пов`язані із вимогами щодо оскарження наказу в період проходження позивачем публічної (військової) служби.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

За приписами пункту 1 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року в адміністративній справі №280/2152/19 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року в адміністративній справі №280/2152/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених частиною 4, пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак