Справа № 826/16561/17
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2020-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Федотова І.В.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма-Ком» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма-Ком» про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві (первинний позивач до заміни на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма-Ком» про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 215232,07 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалою від 10.04.2018 року було відкрито апеляційне провадження і справу було призначено до розгляду у письмовому провадженні.

Під час апеляційного розгляду справи від представника відповідача до суду надійшло клопотання про призначення судової експертизи і апеляційний розгляд справи було вирішено провести у відкритому судовому засіданні, про що постановлено ухвалу від 23.04.2018 року.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2018 року заяву ТОВ «Сігма-Ком» про призначення судово-економічної експертизи задоволено, призначено у справі судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта.

14.11.2018 року адміністративна справа № 826/16561/17 за позовом Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма-Ком» про стягнення боргу повернулась на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду разом із повідомленням експерта про неможливість надання висновку.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року прийнято до провадження справу № 826/16561/17 за позовом Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма-Ком» про стягнення боргу та призначено у судове засідання для вирішення питання про поновлення провадження у справі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року поновлено провадження у справі.

Апелянтом було подано заяву про зупинення провадження у справі у зв`язку з неможливістю об`єктивного вирішення справи 826/16561/17 до розгляду Верховним Судом касаційної скарги по справі №826/18159/16.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року було зупинено провадження у справі до розгляду Верховним Судом касаційної скарги по справі №826/18159/16.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2020 року поновлено апеляційне провадження у справі №826/16561/17 та замінено позивача - Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, ).

Від позивача відзиву на апеляційну скаргу відповідача не надходило, що відповідно до статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) не перешкоджає апеляційному перегляду рішення суду.

Разом з тим, 05.06.2020 року позивачем було подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з введенням карантинних заходів та поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Враховуючи те, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також те, що участь у судовому засіданні учасників справи не визнано обов`язковою, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Судове засідання проведено без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Сігма-Ком» зареєстроване в Центральному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (наразі Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві) як платник страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач, відповідно до розрахунків фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, на підставі пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (список 1), згідно з вимогами частини другої розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України № 1058-ІУ від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», визначив розмір витрат, які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача у зв`язку з виплатою та доставкою пенсій громадянам, які працювали на підприємстві відповідача і отримали право на пенсію на пільгових умовах на підставі пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на загальну суму 215232,07 грн. за період з 01 травня 2017 року по 30 листопада 2017 року.

До позовної заяви додані копії розрахунків, листів, якими розрахунки надсилалися на адресу відповідача, а також поштових повідомлень про вручення.

При цьому, відповідачем не заперечуються обставини призначення пільгових пенсій громадянам, зазначеним у розрахунках, а також обставини надіслання вказаних розрахунків.

Враховуючи те, що відповідачем не сплачено заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за Списком №1, позивач звернувся до суду з даним позовом.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (надалі - Закон №1058-IV), пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами даного Закону у разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII (надалі - Закон №1788-XII).

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до вимог статті 27 та з урахуванням вимог статті 28 Закону №1058-IV.

Закон №1058-ІV набрав чинності з 01.01.2004 року. До цього, діяв порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, передбачений нормами Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 року №400/97-ВР (надалі - Закон №400/97-ВР).

Пунктом "а" частини 1 статті 13 Закону №1788-XII встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Отже, витрати на виплату та доставку пенсій, призначених особам, відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону №1788-XII за списком №1 та списком №2, покриваються підприємствами та організаціями. При цьому обов`язок підприємств та організацій з відшкодування цих витрат, понесених Пенсійним фондом України після 01.01.2004, не пов`язаний з датою призначення такої пенсії чи часом набуття необхідного для цього пільгового стажу.

Зазначений висновок кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 25.09.2012 року у справі №21-251а12 та правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 20.02.2019 року у справі №809/602/17, від 28.02.2019 року у справі №808/329/17, від 12.03.2019 року у справі №809/602/17.

Згідно з абзацами 1-2 підпункту 2.1.1 пункту 2.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного Фонду України, що затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за №64/8663 (надалі - Інструкція), платниками страхових внесків є страхувальники - роботодавці: підприємства, установи й організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування - фіксований податок, єдиний податок та фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру.

Пунктом 6.1 Інструкції передбачено, що відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV в таких розмірах: для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції (крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку). Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Пунктом 6.4 Інструкції встановлено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Пунктом 6.5 Інструкції визначено, що розрахунки складаються на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України, які подаються згідно з додатком 8 та додатком 8а до 1 січня поточного року та протягом 10 днів з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії.

За змістом пункту 6.7 Інструкції, підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.

З наведеного можна зробити висновок, що обов`язок визначення сум відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій покладено на орган Пенсійного фонду України, підприємства зобов`язані здійснювати відшкодування зазначених витрат в розмірах визначених органом Пенсійного фонду України, підставою для відшкодування вказаних сум є розрахунки цих витрат, які надсилаються страхувальнику.

Колегія суддів зазначає, що наявність у відповідача заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, підтверджується доказами наданими позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що органом Пенсійного фонду направлено на адресу відповідача розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій пенсіонерам відповідача, в яких зазначено суми пенсій, виплачених пенсіонерам разом із витратами на доставку цих пенсій.

Доказів того, що розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, на підставі яких подано позов, оскаржувались або були скасовані відповідачем до суду не надано.

Надані відповідачем копії листів, з якими він звертався до Центрального ОУПФУ в м. Києві і просив, серед іншого, відкликати свої розрахунки та подати інші, які містили б лише самі витрати, а не пенсії, а також повідомляв, що не братиме до уваги дані листи, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не свідчать про сплату (погашення) відповідачем заявленого до стягнення боргу.

Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано відхилено доводи відповідача про те, що він отримував від позивача претензії по погашенню боргу, а вимогу про сплату недоїмки - не отримував, оскільки такі доводи суперечать зміст розділу 8 Інструкції №21-1, якою не передбачено надіслання вимог у разі невідшкодування підприємством (організацією) фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій.

Стосовно доводів апелянта про те, що судом першої інстанції не була надана мотивована оцінка доводам відповідача про невідповідність наданих позивачем розрахунків заборгованості та Додатку №7 до Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1 нормам актів вищої юридичної сили, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначалось вище обов`язок з відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій передбачений п. 2 Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Судом встановлено, що ТОВ «Сігма-Ком», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом про визнання додатку 7 до Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, який включає умови щодо покриття підприємствами самих пільгових пенсій, призначених особам згідно з пунктом "а" за Списком №1, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003, статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили - Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про пенсійне забезпечення" та Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" в межах справи №826/18159/16, за результатом розгляду якого рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №826/18159/16 було залишено касаційну скаргу ТОВ "Сігма-Ком" без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2018 року - без змін.

У вказаній постанові Верховний суд звернув увагу на те, що до складу витрат, які здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду, включаються, зокрема, витрати на виплату пенсій, передбачених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також на оплату послуг з виплати та доставки пенсій. При цьому, законодавець окремо розрізняє поняття "витрати на виплату пенсій" та "витрати на оплату послуг з виплати та доставки пенсій".

Разом з тим, до складу фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій включаються не лише витрати на оплату послуг з їх виплати і доставки, а й витрати на виплату таких пенсій. В іншому ж випадку чинне законодавство передбачало обов`язок підприємства з відшкодування витрат на оплату послуг з виплати та доставки пенсій.

Відповідно до п. 6.6 Інструкції №21-1 додаткові пенсії, додаткові витрати на виплату підвищеного розміру пенсії відповідно до статті 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", доплати, надбавки та підвищення, призначені відповідно до законодавства України, які виплачуються за рахунок інших джерел, ніж кошти Пенсійного фонду України, не включаються до розміру фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, що підлягають відшкодуванню.

З наведеного вбачається, що додаткові пенсії, доплати, надбавки та підвищення, призначені відповідно до законодавства України, які виплачуються за рахунок інших джерел, ніж кошти Пенсійного фонду України, не включаються до розміру фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, які підлягають відшкодуванню. Натомість, розмір самої пенсії без урахування відповідних надбавок, доплат та підвищень, підлягає відшкодуванню підприємствами як складова фактичних витрат на виплату пенсії.

Висновок щодо необхідності включення основного розміру пенсії до складу фактичних витрат на її виплату та доставку, виходячи з аналізу положень п. 6 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та пп. 6.6 Інструкції №21-1, неодноразово підтверджений Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 11.02.2014 у справі №21-471а13, від 15.07.2014 у справі №21-261а14.

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання Додатку № 7 до Інструкції № 21-1, таким, що не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, оскільки положення додатку 7 Інструкції №21-1 в частині включення до розрахунків фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій розміру таких пенсій, призначених на підставі п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", відповідають приписам статей 7, 9, 28, 73 та абзацу 3 підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та статей 8, 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Посилання позивачів на невідповідність додатку 7 до Інструкції №21-1 вимогам абз. 5 пп. 1 п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ст. ст. 2, 4 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" суд вважав безпідставними, оскільки наведеними правовими нормами врегульовано питання оподаткування та відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пенсій особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів "в"-"е" та "ж" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Посилання позивачів на те, що витрати на виплату і доставку пенсій покриваються підприємствами виключно за результатами атестації робочих місць, що, на їх думку, свідчить про невідповідність додатку 7 до Інструкції №21-1 приписам пп. 2 п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", є необґрунтованими, оскільки вказаними правовими нормами врегульовано питання призначення пенсії за рахунок коштів підприємств та організацій, бюджетних коштів та цільових фондів, але не раніше ніж за 5 років до досягнення віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, виключно окремим категоріям працівників залежно від умов праці за результатами атестації робочих місць.

Тобто, у вказаній нормі законодавцем передбачена додаткова можливість призначення пенсій за рахунок підприємств та організацій, бюджетних коштів та цільових фондів деяким категоріям працівників залежно від умов праці за наслідками атестації робочих місць. Водночас, призначення пільгових пенсій за п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а також порядок відшкодування фактичних витрат на їх виплату і доставку врегульовано підпунктом 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Відтак правила пп. 2 п. 2 Прикінцевих положень вказаного Закону до спірних правовідносин застосовані бути не можуть.

У відповідності ч. 4 ст. 78 КАС України суд апеляційної інстанції враховує висновки суду Верховного Суду, викладені у постанові від 14 листопада 2019 року у справі №826/18159/16

Враховуючи викладене у сукупності, зважаючи на наявність у відповідача на час розгляду справи непогашеної заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за Списком №1, за період з 01 травня 2017 року по 30 листопада 2017 року у загальному розмірі 215232,07 грн., колегія суддів погоджується з рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма-Ком» - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В. Файдюк

І.В.Федотов