Справа № 580/1808/20
Суддя: М.А. Білоноженко
Дата ухвалення: 2020-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2020 року справа № 580/1808/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Білоноженко М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи в судове засідання) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

25.05.2020р. до Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач) в якому позивач просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову ВП № 57830334 від 11 січня 2020 року про передачу виконавчого провадження;

- визнати протиправною та скасувати постанову ВП № 57830334 від 16 січня 2020 року про прийняти виконавчого провадження;

- визнати протиправною та скасувати постанову ВП № 57830334 від 19 травня 2020 року, про арешт коштів боржника;

- визнати протиправною та скасувати постанову ВП № 57830334 від 19 травня 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку направлено для виконання до ГУПФУ в Черкаській області за адресою Черкаська обл., м, Черкаси, вул. Хрещатик, 195;

- визнати протиправною та скасувати постанову ВП № 57830334 від 19 травня 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку направлено для виконання до ПП "Посів".

В обгрунтування позовних вимог, представником позивача зазначено що постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження мав виносити державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, як державний виконавець відділу в якому на виконанні перебувало дане виконавче провадження, натомість передача здійснена державним виконавцем вже реорганізованого відділу державної виконавчої служби. Також представник позивача зазначає, що у головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), були відсутні правові підстави для прийняття до виконання виконавчого провадження № 57830334, шляхом винесення відповідної постанови, у зв`язку з надходженням вказаних матеріалів від не уповноваженого органу та без дотримання визначеного порядку та вставленого способу.

Крім того, звернуто увагу, що позивач є особою з інвалідністю, якій призначено державна соціальна допомога. При цьому, у зв`язку із введенням на території України карантину, позивач у справі на дату звернення із позовом не провадить жодної діяльності та не отримує інших доходів. Соціальна допомога яку отримує позивач, є на сьогодні єдиним джерелом доходу, який не лише буде значно обмежений в наслідок виконання постанов про арешт коштів боржника та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, але і не відповідатиме вимогам ст. 48 Конституції України. Здійснюючи відрахування в розмірі 20 % від належної соціальної допомоги, тим самим буде порушено право позивача на отримання мінімальної виплати, що недопустимо в силу положень ст. 48 Конституції України. Також представником позивача зазначено, що до позивача одночасно застосовано захід примусового виконання рішення (звернення стягнення на соціальну допомогу боржника) та арешт коштів на рахунку боржника в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не дозволяє Позивачу у повному обсязі скористатись соціальним забезпеченням, котре є його єдиним джерелом доходів, фактично позбавляє позивача засобів для існування. З урахуванням зазначеного, позовні вимоги вважає обгрунтованими а оскаржувані постанови такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 01.06.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи ухвалено провести за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи в судове засідання).

05.06.2020р. до суду від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому зазначено про необгрунтованість позовних вимог, в задоволенні яких представник просив відмовити. В обгрунтування зазначеної позиції вказав, що Законом України «Про виконавче провадження» не встановлено обмежень щодо накладення арешту на рахунки боржників на які зараховується соціальна допомога. Крім того, зазначено, що у зв`язку із відсутністю коштів на арештованих рахунках боржника, та відповідно до ст.ст. 68, 69, 70 ЗУ «Про виконавче провадження» 19.05.2020 державним виконавцем винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату та пенсію боржника, які направлено для виконання до ГУПФУ в Черкаській області та ПП «Посів». Головних бухгалтерів вищевказаних установ зобов`язано щомісячно із доходу боржника утримувати 20% до погашення боргу в сумі 257762,88 грн., виконавчого збору в сумі 25776,28 грн., та витрат виконавчого провадження в сумі 207,30 грн.

Також державний виконавець зазначив, що передача та прийняття виконавчого провадження здійснено відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 17.12.2019 р. № 4053/5 «Про відділи державної виконавчої служби», яким виведено Центральний відділ державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області зі складу головних територіальних управлінь юстиції в областях та введено до складу міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції, зі збереженням статусу юридичних осіб та перейменовано на Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з 28.12.2019 р. З урахуваннямзазначеного, позовні вимоги вважає необгрунтованими а оскаржувані постанови такими, що прийнято на підставі та в межах повноважень наданих Законом.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

06.12.2018р. постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області відкрито виконавче провадження ВП №57830334 з виконання виконавчого листа №823/1874/17 виданого 26.01.2018р. Черкаським окружним адміністративним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ГУ ДФС у Черкаській області боргу в сумі 257762, 88 грн.

11.01.2020р. головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийнято постанову про передачу виконавчого провадження ВП №57830334.

16.01.2020р. головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийнято постанову про прийняття виконавчого провадження №57830334.

19.05.2020р. в межах ВП №57830334 головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) прийнято постанови:

- про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках;

- про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, що отримує дохід у ГУ ПФУ в Черкаській області;

- про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, що отримує дохід у ПП "Посів".

Позивач, вважаючи зазначені постанови протиправними, звернувся за захистом власних прав до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Положеннями ч. 1 ст. 13 Закону №1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

При цьому, приписами ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

При вирішенні даного спору по суті, суд зазначає наступне.

Як зазначається представником позивача, постанову про передачу матеріалів виконавчого провадження мав виносити державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, як державний виконавець відділу в якому на виконанні перебувало дане виконавче провадження, натомість передача здійснена державним виконавцем вже реорганізованого відділу державної виконавчої служби. Також представник позивача зазначає, що у головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), були відсутні правові підстави для прийняття до виконання виконавчого провадження № 57830334, шляхом винесення відповідної постанови, у зв`язку з надходженням вказаних матеріалів від не уповноваженого органу та без дотримання визначеного порядку та вставленого способу.

З приводу зазначених посилань, суд зазначає, що відповідно до ч.3 Розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5, далі - Інструкція №512/5), виконавче провадження може бути передано від одного приватного виконавця до іншого приватного виконавця або відповідного органу державної виконавчої служби, від одного державного виконавця до іншого в межах органу державної виконавчої служби, від одного органу державної виконавчої служби до іншого.

Згідно до ч.6 Розділу V Інструкції №512/5, виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого, серед іншого, у разі ліквідації або реорганізації органу державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 17.12.2019 р. № 4053/5 «Про відділи державної виконавчої служби», виведено Центральний відділ державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області зі складу головних територіальних управлінь юстиції в областях та введено до складу міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції, зі збереженням статусу юридичних осіб та перейменовано на Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з 28.12.2019 р.

З урахуванням зазначеного, беручи до уваги реорганізацію органів державної виконавчої служби, суд доходить висновку про наявність у державного виконавця правових підстав для передачі виконавчого провадження ВП №57830334.

Крім того, відповідно до Наказу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 27.12.2019р. №1377/03, головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Нечипоренко Я.В. є такою, що працює на посаді головного державного виконавеця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з 28.12.2019р.

Таким чином, оскільки відбулась реорганізація Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на підставі якої і внесено зміни до посади державного виконавця, суд доходить висновку про здійснення передачі виконавчого провадження №57830334 уповноваженим державним виконавцем.

Відповідно до абз. 2 ч.9 Розділу V Інструкції №512/5, державний виконавець, якому передано виконавче провадження, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження матеріалів виконавчого провадження зобов`язаний винести постанову про прийняття виконавчого провадження, яку надсилає сторонам виконавчого провадження.

З аналізу вказаного положення вбачається, що у державного виконавця, якому передано виконавче провадження існує обов`язок щодо прийняття виконавчого провадження та ухвалення з даного приводу відповідної постанови.

Таким чином, з огляду на чинність зазначених положень Інструкції №512/5, суд не вбачає ознак протиправності у діях державного виконавця при винесенні постанови від 11.01.2020р. про передачу виконавчого провадження та постанови від 16.01.2020р. про прийняття виконавчого провадження, відтак заявлені позовні вимоги в цій частині суд вважає необгрунтованими.

З приводу правомірності прийняття державним виконавцем постанови про арешт коштів боржника та постанов про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, які направлено для виконання до ГУ ПФУ в Черкаській області та ПП "Посів", суд зазначає наступне.

Як встановлено судом з постанови про арешт коштів від 19.05.2020р. у ВП №57830334, вказаною постановою державним виконавцем, у зв`язку із невиконанням боржником рішення Черкаського окружного адміністративного суду №823/1874/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ГУ ДФС у Черкаській області боргу в сумі 257762, 88 грн., накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, 283746,46 грн.

Також державним виконавцем 19.05.2020р. прийнято постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якими звернуто стягнення на доходи боржника, що отримує дохід у ГУ ПФУ в Черкаській області та ПП "Посів", у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 257762,88 грн.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом).

Загальний порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника в рамках процедури примусового виконання виконавчого документу врегульовано ст. 48 Закону №1404-VIII. Так, за змістом норм ч.ч. 1, 2 і 4 цієї статті Закону №1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

При цьому, забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Також чч. 1 - 4 ст. 56 Закону №1404-VIII встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Зі змісту наведених норм матеріального права можна дійти висновку, що приватний виконавець має право для забезпечення реального виконання виконавчого документу застосувати арешт коштів боржника (фізичної особи), що знаходяться на рахунку такого боржника у банківській установі, за винятком коштів, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Перелік видів виплат та сум, на які не здійснюється звернення стягнення відповідно до Закону №1404-VII наведений у ст. 73 зазначеного Закону. Так, стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Також стягнення не здійснюється також із сум: 1) неоподатковуваного розміру матеріальної допомоги; 2) грошової компенсації за видане обмундирування і натуральне постачання; 3) вихідної допомоги в разі звільнення (виходу у відставку) з військової служби, служби в поліції та Державної кримінально-виконавчої служби України, а також грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та в інших випадках, передбачених законом; 4) одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві; 5) грошової допомоги, пов`язаної з безоплатним забезпеченням протезування (ортезування) учасника антитерористичної операції, учасника здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, які втратили функціональні можливості кінцівок, благодійної допомоги, отриманої зазначеними особами, незалежно від її розміру та джерела походження.

Зі змісту процитованих вище норм чч. 1,2 ст. 73 Закону №1404-VII вбачається, що окремі види соціальних виплат відносяться до законодавчо визначеного переліку коштів, на які забороняється здійснення стягнення в рамках виконавчого провадження, при цьому вичерпний перелік таких виплат встановлено Законом.

В обгрунтування протиправності оскаржуваних постанов про накладення арешту та звернення стягнення на доходи, позивач зазначає, що є особою з інвалідністю, якій призначено державну соціальну допомогу, що наразі є єдиним джерелом доходу, оскільки на час введення на території України карантинних заходів, позивачу у ПП "Посів" надано відпустку без збереження заробітної плати.

З даного приводу суд зазначає, що аналізуючи вказані положення чч. 1,2 ст. 73 Закону №1404-VII, суд доходить висновку, що такий вид виплати як державна соціальна допомога не відноситься до законодавчо визначеного переліку коштів, на які забороняється здійснення стягнення в рамках виконавчого провадження.

Крім того, відповідно до наданих позивачем наказів №1к та №2к, Приватним підприємством "Посів" надано ОСОБА_1 відпустку без збереження заробітної плати у зв`язку із карантином з 20.03.2020р. по 22.05.2020р. Разом з тим, суд зазначає, що жодних доказів перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати у термін з 22.05.2020р. та не отримання у зв`язку з цим жодних доходів від ПП "Посів" до суду не надано, відтак суд вважає зазначене посилання представника позивача необгрунтованим.

З урахуванням зазначеного, беручи до уваги, що державна соціальна допомога не відноситься до законодавчо визначеного переліку коштів, на які забороняється звернення стягнення, а боржником станом на 19.05.2020р. не сплачено заборгованості у розмірі, що підлягає сплаті, суд доходить висновку про наявність у державного виконавця правових підстав визначених Законом №1404-VII для прийняття спірної постанови про арешт коштів.

Щодо правомірності прийняття державним виконавцем постанов про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, то Закон №1404-VII встановлює окремий порядок для звернення стягнення на такі кошти боржника (фізичної особи) з метою забезпечення виконання виконавчого документу.

Так, відповідно до норм ст. 68 Закону №1404-VII, стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

За змістом ч. 1 ст. 69 Закону №1404-VII, підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

При цьому, у силу приписів ст. 70 Закону №1404-VII, розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Зокрема, із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:

- за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Таким чином, розмір відрахувань, що можуть бути утримані з кожної виплаченої фізичній особі (боржнику) суми доходу у вигляді соціальних допомог (окрім тих, що перелічені у ст. 73 Закону №1404-VII чітко регламентований ст. 70 Закону №1404-VII.

Як вбачається із відзиву на адміністративний позов підставою для застосування заходів щодо звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи позивача стала відсутність коштів на арештованих рахунках боржника необхідних для погашення повного обсягу існуючої заборгованості, у зв`язку із чим суд доходить висновку про наявність у державного виконавця правових підстав встановлених ст. 68 Закону №1404-VII для звернення стягнення на заробітну плату та соціальну допомогу позивача. При цьому, встановлений державним виконавцем у оскаржуваних постановах розмір стягнення становить 20% від доходів боржника, що не перевищує граничний дозволений розмір стягнення встановлений ст. 70 Закону №1404-VII.

З приводу посилань позивача, що оскаржуваними постановами до позивача одночасно застосовано захід примусового виконання рішення (звернення стягнення на соціальну допомогу боржника) та арешт коштів на рахунку боржника, що не дозволяє Позивачу у повному обсязі скористатись соціальним забезпеченням, суд зазначає, що державним виконавцем накладено арешт на кошти для забезпечення реального виконання виконавчого документу, при цьому необхідність застосування заходів щодо звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи позивача викликана відсутністю коштів на арештованих рахунках боржника необхідних для погашення повного обсягу існуючої заборгованості. Суд зазначає, що застосовані державним виконавцем заходи у вигляді накладення арешту та звернення стягнення на доходи позивача не суперечать вимогам Закону №1404-VII та здійснені державним виконавцем у межах та у спосіб встановлений Законом №1404-VII.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на встановлені обставини справи та аналіз чинного законодавства, суд доходить висновку, що відповідач, при ухваленні спірних постанов діяв у відповідності до наданих повноважень, з огляду на що в задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до ст. 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 12, 72-77, 242- 243, 245-246, 255, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана з врахуванням особливостей закріплених підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя М.А. Білоноженко