Справа № 820/4374/16
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

18 червня 2020 року

Київ

справа №820/4374/16

адміністративне провадження №К/9901/24729/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Юрченко В.П.,

суддів: Васильєвої І.А., Пасічник С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Центральної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2016 року (суддя Мар`єнко Л.М.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2016 року (головуюча суддя Спаскіна О.А., судді: Любчич Л.В., Сіренко О.І.) у справі № 820/4374/16 за позовом Державного підприємства «Харківський бронетанковий ремонтний завод» до Центральної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Харківський бронетанковий ремонтний завод» (надалі позивач, Підприємство) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду із позовом до Центральної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (надалі відповідач, податковий орган), в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення, якими збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток та зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість.

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 15.09.2016 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2016 року, адміністративний позов задовольнив. Скасував податкові повідомлення - рішення від 28.03.2016 № та №.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що фактичні обставини справи об`єктивно засвідчують здійснення господарських операцій між ТОВ «Торгівельно - будівельний альянс» та правомірність віднесення позивачем до податкового кредиту з податку на додану вартість суми витрат та сум валових витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів, які виписані на виконання умов договірних відносин.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, податковий орган подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідач, зокрема, зазначає, що на день складення акта перевірки пояснення та документальне-підтвердження фінансово-господарських операцій із ТОВ «Торгівельно - будівельний альянс» від позивача не надходило.

У запереченні на касаційну скаргу Товариство стверджує, що первинні документи по зазначеним господарським операціям були вилучені правоохоронними органами та повернуті працівнику підприємства, який не мав повноважень на прийняття подібних документів.

19.02.2018 року касаційна скарга передана на розгляд судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Юрченко В.П. в порядку пункту четвертого частини першої розділу 7 «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства у редакції Закону від 03.10.2017 № 2147.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом проведена документальна позапланова невиїзна перевірка Підприємства з питань дотримання вимог податкового законодавства по фінансово - господарським відносинам з ТОВ «Торгівельно - будівельний Альянс» за період з 01.10.2014 року по 30.11.2014 року, за результатами якої складено акт від 09.03.2016 року № 94/20-33-22-01-03.

Висновками акта встановлено порушення вимог:

- п.44.1, п.44.3. п.44.5, п.44.6 ст.44, п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, п.1982, п. 198.3 п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, неправомірно віднесено до складу податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 451 810 грн, що призвело до завищення від`ємного значення, яке після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на суму 451 810 грн;

- п.44.1, п.44.3, п.44.5, п.44.6 ст.44, п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст.14, п.138.2, 138.8 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2014 рік на 406 630 грн.

На підставі висновків акта перевірки податковим органом винесені податкові повідомлення-рішення від 28.03.2016 року:

- № 000262201, яким зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ на 451 810 грн;

- № 000252201, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 609 945 грн, в т.ч. за основним платежем - 406 630 грн та штрафними санкціями - 203 315 грн.

За приписами частини 1 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суди попередніх інстанцій встановили, що на підставі податкової інформації ДПІ у Московському районі м. Харкова від 25.12.2014 №4712/7/20-34-22-01-16 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Торгівельно - будівельний альянс» за жовтень 2014 року, а також на підставі податкової інформації ДПІ у Московському районі м. Харкова від 28.01.2015 №376/7/20-34-22-01-16 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Торгівельно - будівельний альянс» за листопад 2014 року, контролюючим органом зроблено висновок про те, що наведені у вказаних податкових інформаціях факти не надають можливості встановити дійсність отримання Підприємством ТМЦ від постачальника за період з 01.10.2014 року по 30.11.2014 року.

На підставі постанови СБ України від 05.01.2015 року по КП №0000259 згідно опису документів, вилучених СВ УСБУ в Харківській області у Підприємства вилучено первинні документи, зокрема, щодо взаємовідносин з ТОВ «Торгівельно - будівельний альянс» за період з 01.10.2014 року по 30.11.2014 року. На час проведення перевірки документи, які були вилучені СБ України на підприємство не повернуто.

В той же час суди першої та апеляційної інстанції зазначили, що в ході судового розгляду, позивачем до матеріалів справи надано первинні документи на підтвердження господарських операцій щодо взаємовідносин з ТОВ «Торгівельно - будівельний альянс» за вказаний період.

Згідно наданих документів, між позивачем (покупець) та ТОВ «Торгівельно - будівельний альянс» (постачальник) укладено договір поставки від 22.09.2014 №22/09. Згідно п.п. 1.1 вказаного договору поставки - постачальник зобов`язується поставити, а покупець сплатити та прийняти на умовах даного договору товар. Найменування, асортимент, кількість, ціна вказана в додатках, які є невід`ємною частиною даного договору.

Суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що факт реальності поставки товару, їх сплати, отримання та оприбуткування, підтверджується наданими первинними документами, а саме: специфікаціями, прибутковими ордерами, видатковими накладними, податковими накладними, платіжними дорученнями, відомостями по партіях товарів на складах за період жовтень - листопад 2014 року. Вказаний договір, на думку судів, був укладений для здійснення господарської діяльності шляхом виробництва військових транспортних засобів, що підтверджується наданими первинними документами, що знаходяться в матеріалах справи.

Факт вилучення документів постановою Управління служби безпеки України в Харьківській області від 05.01.2015 року не є спірним між сторонами.

Обставини, які унеможливлювали відновити необхідні документи Підприємством в позові не наведені.

Як зазначено в акті перевірки, вперше про втрату первинних документів Підприємство повідомило податковий орган листом від 14.07.2015 року.

Листом від 16.02.2016 року податковий орган повідомив Підприємство про необхідність надати для проведення перевірки належним чином підтверджуючі документи. Вказаний лист разом із наказом № 99 та повідомленням № 1999/10/20-33-22-01-01 від 16.02.2016 року направлено засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням про вручення та отримано позивачем 20.02.2016 року (том 1 арк. с. 212-216).

Пунктом 44.5 статті 44 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) встановлено, що у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

У разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків.

Судами попередніх інстанцій не встановлено, чи повідомляв платник податку податковий орган про втрату документів після отримання повідомлення про призначення перевірки, чи вимагало Підприємство перенесення терміну проведення перевірок. Також судами не встановлено, які обставини (якщо таки були) не далі можливості відновити необхідні первинні документи, зокрема, отримати копії від контрагента.

Щодо первинних документів, прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій як докази здійснення господарських операцій, Суд зазначає, що у доповідній записці юрисконсульта Підприємства (том 1 арк. с. 155) зазначено, що ним знайдено завірені копії первинних документів.

В той же час, позивачем не зазначено, а судами попередніх інстанцій не встановлено, ким саме засвідчені копії, долучені до матеріалів справи, чи має ця особа право засвідчувати копії документів Підприємства. Суд звертає увагу, що до справи долучено копії документів взагалі не засвідчені, ані позивачем, ані судом.

За приписами частини 4 статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діяла на час прийняття рішень судами попередніх інстанцій) оригінали письмових доказів, що є у справі, повертаються судом після їх дослідження, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи, або після набрання законної сили судовим рішенням у справі за клопотанням осіб, які їх надали. У справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу.

Також Суд вважає за необхідне зазначити, що враховуючи специфіку діяльності Підприємства, судами передніх інстанцій безпідставно залишено поза увагою та не досліджено доводи податкового органу щодо неможливості контрагентом позивача здійснювати спірні господарські операції.

Крім того, за умовами договору якість товару повинна підтверджуватись відповідними сертифікатами (том 1 арк. с. 97).

Дослідивши опис документів, вилучених СВ УСБУ (том 1 арк. с. 59-62), Суд зазначає, що жодний сертифікат не вилучений у Підприємства, проте судами попередніх інстанцій вказані сертифікати не витребувано та не досліджено.

За таких обставин, касаційний суд, розглядаючи касаційну скаргу податкового органу, вважає висновки судів попередніх інстанцій щодо неправомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не встановлення та ненадання правової оцінки обставинам, які мають суттєве значення у справі, свідчить про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при розгляді справи.

Як встановлено частиною 1 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України в чинній редакції, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладається обов`язок вживати визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За правилами статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини четвертої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Верховний Суд вважає, що вище встановлені порушення, допущені судом як першої так і апеляційної інстанцій, відтак справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи з перевіркою їх належними та допустимими доказами та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Відповідно до частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже Суд приходить до висновку, що суди першої та апеляційної інстанції допустили порушення норм процесуального права, не встановили фактичні обставини, що мають значення для справи, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 345, 349, 350 , 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Центральної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.09.2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2016 року у справі № 820/4374/16 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко

І.А. Васильєва

С.С. Пасічник ,

Судді Верховного Суду