Справа № 640/10083/20
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2020-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
19 червня 2020 року м. Київ № 640/10083/20
Cуддя Окружного адміністративного суду міста Києва Арсірій Р.О., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, скасування рішень

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить :

1. Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, що виразилася у не проведенні звільнення з військової служби на підставі частини восьмої статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції, чинній станом на 25.03.2014), підпункту 2 пункту 252 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (в редакції, чинній станом на 18.03.2014), з часу набуття такою права, а саме - з настанням особливого періоду в країні відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126-УІІ, як військовослужбовця-жінку, яка на той час мала дитину віком до 16 років та не висловила бажання продовжувати військову службу;

2. Визнати протиправним рішення щодо накладення на мене наказом Командування військово-морських Сил Збройних Сил України від 27.03.2015 № 137 "Про результати службового розслідування та притягнення винних до дисциплінарної відповідальності" дисциплінарного стягнення - "звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю", прийняте за новим місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 після не проведеного у відповідності до законодавства звільнення з військової служби на підставі частини восьмої статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції, чинній станом на 25.03.2014), підпункту 2 пункту 252 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (в редакції, чинній станом на 18.03.2014) з часу набуття такого права, а саме - з настанням особливого періоду в країні відповідно до Указу

Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126-УІІ, як військовослужбовця-жінку, яка на той час мала дитину віком до 16 років та не висловила бажання продовжувати військову службу, а також дії щодо реалізації зазначеного вище рішення наказом Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 13.05.2015 № 37-РС в частині звільнення з військової служби у запас за службовою невідповідністю з виключенням зі списків Збройних Сил України;

3. Скасувати наказ Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 27.03.2015 № 137 "Про результати службового розслідування та притягнення винних до дисциплінарної відповідальності" в частині накладення дисциплінарного стягнення - "звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю" та виданий на його реалізацію наказ Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 13.05.2015 № 37-РС в частині звільнення з військової служби у запас за службовою невідповідністю з виключенням зі списків Збройних Сил України, як такі, що видані з порушенням чинного законодавства та с протиправними.

4. У зв`язку із не прийняттям своєчасних заходів щодо звільнення з військової служби на підставі частини восьмої статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції, чинній станом на 25.03.2014), підпункту 2 пункту 252 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (в редакції, чинній станом на 18.03.2014), з часу набуття такого права, а саме - з настанням особливого періоду в країні відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126-УН, як військовослужбовця-жінку, яка на той час мала дитину віком до 16 років та не висловила бажання продовжувати військову службу, зобов`язати Міністерство оборони України рахувати звільненою з військової служби в запас та виключеною зі списків Збройних Сил України з 18 березня 2014 року (дата настання особливого періоду в країні відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126-УІ1) на підставі підпункту 2 пункту 252 розділу XIV Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (в редакції, чинній станом на 18.03.2014), як військовослужбовця-жінку, яка на той час мала дитину віком до 16 років та не висловила бажання продовжувати військову службу.

Ухвалою суду від 27.02.2020 визнано неповажними підстави пропущеного строку звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду. Позовну заяву - залишено без руху. Надано ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, тривалістю десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Повідомлено, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовну заяву повернути ОСОБА_1 зі всіма доданими до неї документами.

В ухвалі суду від 27.02.2020 зокрема зазначено, що у поданій заяві про поновлення пропущеного строку заявник зазначає, що 06.10.2017 вона звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з аналогічною позовною заявою.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року у справі № 826/12929/17 позовна заява залишена без руху та встановлено п`ятиденний строк з

дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, про як у цій ухвалі було зазначено.

У подальшому, у відповідності до норм частини п`ятої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, далі - КЛС України) позивачем у справі, було подано апеляційну скаргу на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.10.2017.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року у справі № 826/12929/17 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк для усунення вказаних у зазначеній ухвалі недоліків.

У подальшому, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від14 грудня 2017 року у справі № 826/12929/17 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.10.2017 було повернуто апелянту.

Вищевказані ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року та 14 грудня 2017 року було оскаржено ОСОБА_1 в касаційному порядку.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі № 826/12929/17 (адміністративне провадження №№ К/9901/113/18, К/9901/22702/18) касаційні скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2017 та Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2017 - без змін.

У подальшому, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 квітня 2020 року у справі № 826/12929/17 позовну заяву повернуто ОСОБА_1 разом з доданими до неї матеріалами.

Також вказала, що згідно ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.04.2020 повернення зазначеної вище позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Окремо зазначила, що основною причиною оскарження нею, як позивачем у справі № 826/12929/17, в апеляційному порядку ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.09.2017, а також в касаційному порядку ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2017 та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2017, було питання необхідності сплати та розміру сплати судового збору. При цьому, вказує, що під час розгляду судами справи за № 826/12929/17 вона чудово розуміла, що сплата судового збору є обов`язком позивача та жодним чином не намагалася зловживати правом на звільнення від його сплати. З огляду на вищевикладене, зазначає, що лише намагалася в повній мірі реалізувати гарантовані Конституцією України, Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та законами України права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя, враховуючи законне право на звільнення від сплати судового збору та визначений Конституцією України правовий порядок, відповідно до якого ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Суд зазначає, що заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості, тобто, існували такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та підтверджені належними доказами.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 30 вересня 2019 року у справі №340/685/19, від 10 жовтня 2019 року у справі №140/721/19.

Поряд з цим, навіть після ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від14 грудня 2017 року у справі № 826/12929/17, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.10.2017 було повернуто апелянту, ОСОБА_1 не було усунуто недоліки позовної заяви.

Більше того, після прийняття Постанови Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 826/12929/17, якою касаційні скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2017 та Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2017 - без змін, ОСОБА_1 мала змогу усунути недоліки позовної заяви.

02.06.2020 від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій щодо пропуску строку звернення з позовною заявою до адміністративного суду ОСОБА_1 не вказано інших підстав для поновлення пропущеного строку. Фактично ОСОБА_1 продубльовано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, яка була подана разом з позовною заявою від 07.05.2020.

Ухвалою суду від 27.02.2020, зокрема, визнано неповажними підстави пропущеного строку звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду.

Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Отже, з огляду на те, позивач мала змогу після ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від14 грудня 2017 року у справі № 826/12929/17, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.10.2017 було повернуто апелянту, усунути недоліки позовної заяви, чого зроблено не було.

Навіть після прийняття Постанови Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 826/12929/17, якою касаційні скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2017 та Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2017 - без змін, ОСОБА_1 не усунула недоліків позовної заяви.

Більше того, як слідує з КП "ДДС" ОСОБА_2 було подано заяву від 06.04.2020 № 03-14/46264/20 у справі № 826/12929/17, в якій вказала, що після завершення розгляду в касаційній інстанції станом на 03 квітня 2020 року копії відповідної ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва про повернення позовної заяви у справі № 826/12929/17 вона не отримала. У зв`язку з чим просила надіслати на її поштову адресу для листування копію ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва про повернення позовної заяви по

адміністративній справі № 826/12929/17, ухваленої у відповідності до статті 169 поточної редакції Кодексу адміністративного судочинства України, як таку, що до теперішнього часу не отримала.

Тобто, з наведеного слідує, що ОСОБА_1 не бажала усувати недоліки позовної заяви в рамках справи № 826/12929/17, про що свідчить вищевказана заява.

Суд наголошує, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

З урахуванням наведеного позивачкою пропущено строк звернення до суду з цим позовом та не надано суду доказів поважності причин його пропуску.

Згідно з ч. 1 ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд також враховує висновок Європейського суду з прав людини, викладений в рішенні від 18.10.2005 р. у справі МШ Голуб проти України, відповідно до якого, право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі Рябих проти Росії (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Круз проти Польщі" виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

На підставі частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на викладене, позовна заява ОСОБА_1 підлягає поверненню.

Керуючись статтями 123, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішень, зобов`язання вчинити дії - повернути ОСОБА_1 .

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати ОСОБА_1 разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Шостого апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.О. Арсірій