Справа № 160/5244/20
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2020 рокуСправа № 160/5244/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, треті особи: Південно-східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, Відділ охорони української психіатричної лікарні з суворим наглядом, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
14.05.2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), треті особи: Південно-східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, Відділ охорони української психіатричної лікарні з суворим наглядом, в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за вислугу років на пільгових умовах з 22.08.2019 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він з 18.12.1996 р. по 26.06.1998 р. служив у Збройних силах України, з 05.04.1999 р. по 15.03.2004 р. - проходив службу в органах внутрішніх справ, з 01.02.2009 р. по 21.08.2019 р. - проходив службу у відділі охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом. Відповідно до витягу з наказу Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом від 21.08.2019 р. №81о/с ОСОБА_1 звільнено з Державної кримінально-виконавчої служби України з посади молодшого інспектора 2 категорії відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом за власним бажанням відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Вислуга років станом на день звільнення складає: у календарному обчисленні - 17 років 5 днів, у пільговому обчисленні - 27 років 6 місяців 22 дні. 10.09.2019 р. позивач звернувся до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за вислугу років. Листом від 27.02.2020 р. відповідач повідомив про повернення без виконання матеріалів для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 за відсутності необхідних 24 календарних років вислуги. Позивач вважає, що відмова відповідача у призначенні пенсії за вислугу років є протиправною, відповідач порушує його законні права та інтереси на отримання пенсійного забезпечення. Позивач зауважує, що буквальний аналіз п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону №2262 дає підстави для висновку про те, що право на призначення пенсії за вислугу років виникає за умови звільнення особи з військової служби та наявності достатньої кількості вислуги років. Проте, право на пенсію за вислугу років не ставиться в залежність від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги. Доводи відповідача про те, що для призначення пенсії за вислугу років має враховуватись лише календарна вислуга, а не її загальна тривалість у пільговому обрахуванні, необґрунтовані, суперечать статті 24 Закону №2713-ІV та Порядку №393. Окрім того, позивач зауважує, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсії чи інших соціальних виплат. Така можливість передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. №393. Про наведене зазначив Верховний Суд у постанові від 27.06.2018 р. №750/9775/16-а. З огляду на викладене, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та відновити порушене право.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2020 року відкрито провадження у адміністративній справі; справу №160/5244/20 призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
29.05.2020 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що ОСОБА_1 з 01.02.2009 року проходив службу у відділі охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом. З 18.12.1996 року по 26.06.1998 року служив у Збройних силах, з 05.04.1999 року по 15.03.2004 року - служба в органах внутрішніх справ. Відповідно до наказу відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом від 21.08.2019 року № 81 о/с позивач був звільнений 21.08.2019 року зі служби за власним бажанням. Вислуга років позивача станом на день звільнення 21.08.2019 року складає: у календарному обчисленні - 17 років 00 місяців 05 днів; у пільговому обчисленні - 27 років 06 місяців 22 дні. Позивачем складено письмову заяву від 10.09.2019 року про призначення пенсії за вислугу років до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Листом від 27.02.2020 року за № 0400-0302-6/3844 позивачу відмовило в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю у позивача права на призначення пенсії за вислугу років на підставі того, що для призначення пенсії за вислугу років особам звільненим зі служби в період з 01.10.2018 року по 30.09.2019 року необхідно мати вислугу 24 календарних роки і більше. Враховуючи ту обставину, що календарна вислуга років у позивача 17 років 00 місяців 05 днів, підстав для призначення пенсії позивачу за вислугу років немає. Відповідач зазначає, що у позивача наразі відсутнє право на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом «а» частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ календарної вислуги років. Зважаючи на викладене, відповідач вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області діяло у спосіб та у порядок, визначеному чинним законодавством, не порушуючи при цьому права позивача, а отже позовні вимоги не є обґрунтованими.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з відомостями з трудової книжки НОМЕР_1 у періоди:
з 18.12.1996 року по 26.06.1998 року - проходив службу у Збройних силах України (запис 1);
з 05.04.1999 року по 15.03.2004 року - проходив службу в Органах внутрішніх справ (УМВС України на Придніпровській залізній дорозі), записи 2, 3;
з 04.02.2009 року по 21.08.2019 року - проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі (записи 12, 13).
Наказом Відділу охорони української психіатричної лікарні з суворим наглядом Міністерства юстиції України від 21.08.2019 року № 81 о/с позивач був звільнений зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України (за власним бажанням), відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Відповідно до наказу Відділу охорони української психіатричної лікарні з суворим наглядом Міністерства юстиції України від 21.08.2019 року № 81 о/с вислуга років позивача на день звільнення складає: у календарному обчисленні - 17 років 00 місяців 05 днів; у пільговому обчисленні - 27 років 06 місяців 22 дні.
10.09.2019 року на підставі особистої заяви позивача та відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відділом охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом Міністерства юстиції України підготовлено подання про призначення пенсії позивачу.
На підставі зазначеної заяви Відділом охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом було надіслано матеріали для призначення пенсії позивачеві на адресу Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.
Листом від 31.10.2019 року № 7/2-3759/Мк-19 Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції повернуто матеріали для призначення пенсії позивачеві на адресу Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом, у зв`язку з тим, що на день звільнення ОСОБА_1 з Державної кримінально-виконавчої служби України 21.08.2019 року календарна вислуга років складає 17 років 00 місяців 05 днів, тоді як для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років має складати не менше ніж 24 календарних роки і більше.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 року у адміністративній справі №160/12087/1 позовну заяву ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, третя особа - Відділ охорони української психіатричної лікарні з суворим наглядом про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено:

- визнано протиправними дії Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції щодо відмови у підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подання та документів для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 у відповідності до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», який затверджено постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1;

- зобов`язано Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції підготувати на направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подання та документи для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 у відповідності до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», який затверджено постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 року в адміністративній справі №160/12087/19 набрало законної сили 17.02.2020 року.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 року в адміністративній справі №160/12087/19 Південно-східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України надіслало до відповідача подання за №9457 від 12.02.2020 року для призначення позивачу пенсії за вислугою років на пільгових умовах.

Листом від 27.02.2020 року №0400-0302-6/3844 відповідач повернув без виконання матеріали для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ч.1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на колишнього молодшого інспектора 2 категорії відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 .

В обґрунтування листа від 27.02.2020 року №0400-0302-6/3844 відповідач зазначив, що календарна вислуга років позивача складає 17 років 00 місяців 05днів, тоді як відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним п. «б», «д», «ж» статті 1-2 цього Закону, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних років і більше, тому відсутні правові підстави для призначення позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Не погодившись з відмовою відповідача у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Конституцією України закріплено основи соціальної спрямованості держави. Так, згідно зі статтями 3, 19 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

У відповідності до п. «а» ч.1 ст. 12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби:

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше.

Отже, стаття 12 №2262-ХІІ визначає мінімально допустимий розмір вислуги в календарних роках та місяцях, станом на час звільнення, для осіб які звернулись за призначення пенсії по вислузі років.

Водночас, статтями 17 та 17-1 Закону №2262-ХІІ визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом.

Так, частиною 1 статті 17 Закону №2262-ХІІ визначено, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються, зокрема, служба в органах внутрішніх справ, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; військова служба у збройних силах.

Відповідно до частини 4 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу» особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, - один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, - один місяць служби за два місяці за переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України.

Відповідно до статті 17-1 Закону №2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України визначено такий порядок у постанові від 17.07.1992 р. №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі - Порядок №393).

Підпунктом 1 Порядку № 393 установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті "ж" статті 12 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, військова служба в Збройних Силах, служба в органах внутрішніх справ України, час перебування на посадах службовців у виправно-трудових установах, в органах і установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, лікувально-трудових профілакторіях, інспекціях виправних робіт, підрозділах кримінально-виконавчої інспекції та невоєнізованої професійно-пожежної охорони, які переведені в категорію посад, що заміщуються рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби за переліком посад і на умовах (в порядку), затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ та Міністерством юстиції.

Підпунктом «б» пункту 3 Порядку №393 визначено, що час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби в закладах охорони здоров`я, призначених для тримання і лікування інфекційних хворих засуджених та надання психіатричної допомоги, за переліком посад і в порядку, затверджуваних Міністерством юстиції враховується до вислуги років як один місяць служби за два.

Наказом Міністерства юстиції України від 10.04.2013 року №669/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11 квітня 2013 року, затверджено Перелік посад та порядку встановлення пільгового заліку вислуги років для призначення пенсій особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України.

Розділом ІІІ означеного Переліку визначено Пільговий залік вислуги років для призначення пенсій особам рядового і начальницького складу на умовах один місяць служби за два місяці.

Так, підпунктом 3.6 Розділу ІІІ вказаного Переліку визначено, що усім категоріям посад осіб рядового і начальницького складу (за винятком посад старшого інженера з обслуговування інженерно-технічних засобів охорони і зв`язку, старшого інспектора спеціального обліку, інспектора з кадрів, інспектора по роботі з персоналом Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом пільговий залік вислуги років для призначення пенсій здійснюється на умовах один місяць служби за два місяці.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що правовою підставою для набуття особою, яка проходила службу, зокрема в органах Державної кримінально-виконавчої служби, права на призначення пенсії за вислугою років є наявність в неї відповідного стажу роботи, набутого та розрахованого у відповідності до норм законодавства, що регулюють засади трудової діяльності зазначеної категорії осіб та їх соціального забезпечення.

При цьому, законодавством регламентовано пільгове обчислення стажу осіб, які проходять службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби, що є гарантією їх прав на пільгове пенсійне забезпечення.

Так, пільгове обчислення вислуги років та пільгових умов призначення пенсії для визначених законом осіб у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, встановлена статтею 17-1 Закону №2262-ХІІ та передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. №393 (у цьому випадку підпунктом «б» пункту 3 Порядку №393).

Відтак, застосування лише положень пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ при обрахунку вислуги років для призначення пенсії особі, яка проходила службу, зокрема в органах Державної кримінально-виконавчої служби, без врахування положень статті 17-1 Закону №2262-ХІІ є цілком неправомірним та таким, що порушує встановлені гарантії її прав на пільгове пенсійне забезпечення, що є неприпустимим.

Верховний Суд у постанові від 27 червня 2018 року у справі №750/9775/16-а при розгляді справи з аналогічних спірних відносин із посланням на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 27.05.2008 року (21-2438во17) зазначив, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат. Основним актом, на підставі якого здійснюється таке регулювання є, зокрема, Закон № 2262-ХІІ. Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу. Така можливість передбачена постановою КМУ № 393.

До актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, зокрема Порядок №393, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 5, 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, порядок пільгового обрахування набутого особами стажу - вислуги, встановлений статтею 17-1 Закону №2262-ХІІ та передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. №393, підлягає безпосередньому застосуванню при призначенні пенсії за Законом №2262-ХІІ, для пільгового (кратного) обчислення періоду служби в роках, місяцях та днях, з метою встановлення наявності у особи, що звертається за призначенням пенсії мінімально встановленого розміру вислуги років.

Суд зазначає, що жодною нормою чинного законодавства не передбачено обмежень щодо зарахування вислуги років вказаної категорії осіб у пільговому обчисленні до стажу, який надає право на призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно із статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У статті 58 Конституції України зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Суд також вважає за доцільне зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Рішення № 5-рп/2002).

Також, у Рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 Конституційний Суд зазначає, що утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов`язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовчих органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Отже, виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

З урахуванням викладеного, врахування лише календарної вислуги, а не її загальної тривалості у пільговому (кратному) обрахуванні для призначення пенсії за вислугу років суперечить статті 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. №393, а головне, порушує встановлені гарантії їх прав на пільгове пенсійне забезпечення.

За таких обставин, суд вважає, що відмовляючи у призначенні пенсії за вислугу років з підстав відсутності у позивача необхідної календарної вислуги років, відповідач діяв не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії та повернення без виконання матеріалів для призначення пенсії на адресу Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.

Окрім цього, в силу положень статті 129-1 Конституції України, частини 1 статті 370, частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України суд враховує висновки, викладені у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 року у справі № 160/12087/19, яке набрало законної сили 17.02.2020 року.

У судовому рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 року в адміністративній справі № 160/12087/19 судом зроблено висновок про те, що матеріалами справи підтверджується фактична наявність вислуги років для призначення пенсії ОСОБА_1 , оскільки вислуга років станом на 21.08.2019 року для призначення пенсії складає у пільговому обчисленні вислугу років більшу від мінімально необхідної вислуги, а саме 27 років 06 місяців 22 дні.

Отже, у судовому рішенні, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, судом визнано наявність у позивача необхідної вислуги для призначення пенсії.

На підставі викладеного, з урахуванням фактичних обставин справи, правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №750/9775/16-а, та у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 року у справі 160/12087/19, суд робить висновок про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», як такому, що має на день звільнення з Державної кримінально-виконавчої служби України 27 років 06 місяців 22 дні вислуги в пільговому обчисленні.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, необхідно зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, спосіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

«Ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 року № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.

Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі. Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.

Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за вислугу років вважає за необхідне зобов`язати відповідача вирішити питання про призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» як такому, що має на день звільнення з Державної кримінально-виконавчої служби України 27 років 06 місяців 22 дні вислуги в пільговому обчисленні, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, суд вважає за необхідне для ефективного захисту прав позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області витребувати з Південно-Східного міжрегіонального Управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України погодження та весь пакет повернутих фондом документів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд вважає, що відповідач не довів правомірності своїх дій, натомість позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Враховуючи викладене, позовна заява є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви до суду в сумі 420,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок його бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, ), треті особи - Південно-східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (вул. Короленка, буд. 4, м. Дніпро, 49000, ), Відділ охорони української психіатричної лікарні з суворим наглядом (вул. Надії Алексеєнко, буд. 84, м. Дніпро, 49006, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» як такому, що має на день звільнення з Державної кримінально-виконавчої служби України 27 років 06 місяців 22 дні вислуги в пільговому обчисленні.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області витребувати з Південно-Східного міжрегіонального Управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України погодження та весь пакет повернутих фондом документів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути матеріали для призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» як такому, що має на день звільнення з Державної кримінально-виконавчої служби України 27 років 06 місяців 22 дні вислуги в пільговому обчисленні, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, код ЄДПРОУ 21910427) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп., відповідно до квитанції № 1-427К від 14.05.2020 року.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський