Справа № 640/14826/19
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом Закритого акціонерного товариства «Обнінська хіміко-фармацевтична компанія» до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Закрите акціонерне товариство «Обнінська хіміко-фармацевтична компанія» звернулось до суду з даним позовом, в якому просило:

- визнати протиправним і скасувати наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України «Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до іноземних суб`єктів господарської діяльності» № 427 від 27.03.2018 в частині застосування спеціальної санкції - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності до Закритого акціонерного товариства «Обнінська хіміко-фармацевтична компанія» (ЗАО «ОБНИНСКАЯ ХИМИКО-ФАРМАЦЕВТИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ»);

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо не скасування спеціальної санкції - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності, яка застосована до Закритого акціонерного товариства «Обнінська хіміко-фармацевтична компанія» (ЗАО «ОБНИНСКАЯ ХИМИКО-ФАРМАЦЕВТИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ») на підставі Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України «Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до іноземних суб`єктів господарської діяльності» № 427 від 27.03.2018 та зобов`язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України скасувати спеціальну санкцію - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності, яка застосована до Закритого акціонерного товариства «Обнінська хіміко-фармацевтична компанія» (ЗАО «ОБНИНСКАЯ ХИМИКО-ФАРМАЦЕВТИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ») на підставі наказу міністерства «Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до іноземних суб`єктів господарської діяльності» № 427 від 27.03.2018;

- зобов`язати Міністерства економічного розвитку і торгівлі України розмістити на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України за адресою: http://www.me.gov.ua в мережі Інтернет інформацію про скасування спеціальної санкції - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності, яка застосована до Закритого акціонерного товариства «Обнінська хіміко-фармацевтична компанія» (ЗАО «ОБНИНСКАЯ ХИМИКО-ФАРМАЦЕВТИЧЕСКАЯ КОМПАНИЯ») на підставі Наказу міністерства «Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності - до іноземних суб`єктів господарської діяльності» № 427 від 27.03.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 лютого 2019 року було введено в дію Закон України «Про валюту і валютні операції», яким, з-поміж іншого, виключено ст. 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», якою було регламентовано як порядок застосування спеціальних санкцій, так і інститут таких спеціальних санкцій загалом.

Незважаючи на це, санкції та спірний наказ не скасовані та продовжують діяти, що створює негативні наслідки до нього як до іноземного суб`єкта господарської діяльності, який веде зовнішньоекономічну діяльність на території України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено частково, при цьому суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах відповідачем не надано власне подання, на підставі якого прийнято оскаржуваний наказ, не доведено наявності фактів порушення позивачем вимог законодавства про зовнішньоекономічну діяльність або пов`язаних з ним законів України, що є передумовою застосування санкцій, і не надано документально підтверджених відомостей про зміст правопорушення, що є передумовою для прийняття оскаржуваного наказу.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Свої доводи обґрунтовує тим, що у зв`язку із надходженням до Мінекономрозвитку подання Служби безпеки України, яке за формою і змістом відповідало вимогам частини 3 статті 37 Закону № 959-XII, у відповідача не було правових підстав не застосувати спеціальну санкцію до позивача у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності. При цьому, СБ України, як ініціатор застосування санкції не надало відповіді на запит відповідача, відтак документи з грифом «Для службового користування», які наявні у міністерства, не можуть бути розмножені без згоди сторони, від якої вони отримані.

Також, вважає хибними твердження суду першої інстанції про можливість застосування до спірних правовідносин Закону України «Про валюту і валютні операції», оскільки оспорюваний наказ було прийнято 27 березня 2018 року, отже підлягають застосуванню положення законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце апеляційного розгляду, до суду не прибули, що не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що Закрите акціонерне товариства «Обнінська хіміко-фармацевтична компанія» є іноземним суб`єктом господарської діяльності та веде зовнішньоекономічну діяльність на території України на підставі укладених із суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності України зовнішньоекономічних контрактів відповідно до приписів Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність».

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27 березня 2018 року № 427 «Про застосування спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності на території України - до іноземних суб`єктів господарської діяльності» вирішено у 40-денний строк з дня набрання чинності цим наказом застосувати спеціальну санкцію - тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності на території України - до іноземних суб`єктів господарської діяльності, зазначених у додатку до цього наказу, зокрема, - до позивача на підставі ст. 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» на підставі матеріалів Служби безпеки України вих. від 28.02.2018 N 8/1/5-3994ДСК, вх. від 16.03.2018 № 05/681ДСК.

07 червня 2018 року, 14 червня 2018 року та 22 червня 2018 року позивач звертався до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України із листами щодо вжиття практичних заходів, які гарантують виконання Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та пов`язаних з ним законів України, вказуючи, що позивачем взагалі не вчинялись будь-які дії, спрямовані на порушення законодавства України.

В подальшому, наказом № 871 від 23.06.2018 зупинено дію санкцій відносно позивача на період до 01.10.2018, наказом від 06.09.2018 № 1257 зупинено дію санкцій відносно позивача на період до 01.12.2018 та наказом від 26.12.2018 № 1961 зупинено дію санкцій відносно позивача на період до 06.02.2019.

Не погоджуючись із наказом про застосування до нього спеціальної санкції - тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності на території України, та вважаючи, що такі санкції є протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи оскаржуваний наказ в частині, що стосується позивача, Мінекономрозвитку діяло не на підставі та не в межах повноважень, що передбачені Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», відповідачем в межах розгляду даної адміністративної справи, не наведено суду достатніх доказів, які б слугували підставою для висновків щодо порушення позивачем приписів Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16 квітня 1991 року № 959-XII (далі - Закон № 959-XII) (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), за порушення цього або пов`язаних з ним законів України до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб`єктів господарської діяльності можуть бути застосовані такі спеціальні санкції:

- накладення штрафів у випадках несвоєчасного виконання або невиконання суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності та іноземними суб`єктами господарської діяльності своїх обов`язків згідно з цим або пов`язаних з ним законів України. Розмір таких штрафів визначається відповідними положеннями законів України та/або рішеннями судових органів України;

- застосування до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб`єктів господарської діяльності індивідуального режиму ліцензування у випадках порушення такими суб`єктами цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України, що встановлюють певні заборони, обмеження або порядок здійснення зовнішньоекономічних операцій;

- тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності у випадках порушення цього Закону або пов`язаних з ним законів України, проведення дій, які можуть зашкодити інтересам національної економічної безпеки.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що санкції, зазначені у цій статті, застосовуються центральним органом виконавчої влади з питань економічної політики за поданням органів доходів і зборів та контрольно-ревізійної служб, правоохоронних органів, органів Антимонопольного комітету України, національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та Національного банку України або за рішенням суду. Санкції, зазначені у цій статті, можуть бути застосовані до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб`єктів господарської діяльності протягом трьох років з дня виявлення порушення законодавства.

Частиною 3 статті 37 Закону № 959-XII (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що Подання щодо застосування санкцій повинно містити такі дані: найменування та реквізити суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності (для іноземних суб`єктів господарювання - мовою країни їхнього місцезнаходження), відомості про зміст порушення з посиланням на конкретні положення законодавства України, вид спеціальної санкції, яку пропонується застосувати, найменування та реквізити контрагента, при виконанні контракту з яким порушено законодавство, іншу доцільну інформацію.

Пунктом 4.3 Положення про порядок застосування до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України та іноземних суб`єктів господарської діяльності спеціальних санкцій, передбачених статтею 37 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», що затверджене наказом Міністерства економіки України від 17.04.2000 № 52, зареєстроване у Міністерстві юстиції України 05.05.2000 № 260/4481 (далі - Положення), відповідальність за недостовірність інформації, зазначеної в поданнях, щодо застосування (скасування, зміни виду, тимчасового зупинення дії) санкцій, на підставі яких видаються відповідні накази Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, несе ініціатор подання у порядку, передбаченому законом.

Відтак, подання Служби безпеки України є належною підставою для застосування Мінекономрозвитку спеціальної санкції у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності суб`єкта господарювання.

Водночас, як слідує зі змісту норми частини 1 статті 37 Закону № 959-XII у відповідній редакції, передумовою для застосування до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб`єктів господарської діяльності спеціальної санкції є саме порушення ними цього Закону або пов`язаних з ним законів України.

За таких обставин, підлягають відхиленню твердження заявника апеляційної скарги про те, що відповідність подання Служби Безпеки України вимогам ч. 3 ст. 37 Закону № 959-XII є підставою для застосування Мінекономрозвитку спеціальної санкції у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності, оскільки вирішальним для застосування таких санкцій є встановлення факту порушення вимог законодавства про зовнішньоекономічну діяльність.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав стверджувати про порушення позивачем норм статті 37 Закону № 959-XII, яке покладене в основу прийняття оспорюваного наказу.

Наведене узгоджується із висновками Верховного Суду, які викладені в постанові від 11 жовтня 2019 року в справі № 826/8142/16.

Разом з цим, слід також зауважити, що 07 лютого 2019 року введено в дію Закон України «Про валюту і валютні операції» від 21 червня 2018 року № 2473-VІІІ (далі - Закон № 2473-VIII), яким статтю 37 Закону № 959-ХІІ виключено.

За встановленими обставинами справи, спірний наказ від 27.03.2018 прийнято відповідно до ст. 37 Закону № 959-ХІІ.

Відтак, оскільки починаючи з 07.02.2019 стаття 37 Закону № 959-ХІІ була виключена на підставі Закону № 2473-VІІІ та не діяла, отже, застосування відповідних санкцій після цієї дати є протиправним та таким, що суперечить приписам чинного законодавства.

За приписами частин 6-9 ст. 37 Закону № 959-ХІІ (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності діє до моменту усунення порушень законодавства України або застосування практичних заходів, що гарантують виконання цього Закону та/або пов`язаних з ним законів України, але не більше трьох місяців з дати винесення відповідного рішення центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Після тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності або іноземні суб`єкти господарської діяльності переводяться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, на індивідуальний режим ліцензування.

Подовження дії тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності здійснюється виключно за рішенням суду.

Для подовження дії тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, на підставі інформації ініціатора застосування даної санкції звертається з позовною заявою до суду.

При прийнятті рішення щодо подовження дії тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності суд зазначає термін, на який подовжено дію цієї санкції.

З зазначених правових приписів вбачається, що за результатом застосування до суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності такої санкції як тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності, переведення останнього на індивідуальний режим ліцензування має бути здійснено протягом трьох місяців з дати винесення відповідного рішення центральним органом виконавчої влади про тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності.

Як свідчать обставини справи, спеціальна санкція у вигляді тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності, що застосована до позивача, діяла у період з 06.05.2018 до 24.06.2018 (1 місяць 18 днів) та у період з 01.12.2018 до 27.12.2018 (26 днів), а також у період з 07.02.2019 по 05.08.2019 (5 місяців 29 днів), що значно перевищує тримісячний строк, встановлений Законом № 959-ХІІ та Положенням.

Відтак, трьохмісячний строк на переведення позивача на індивідуальний режим ліцензування, який підлягав застосуванню, з огляду на тимчасове зупинення зовнішньоекономічної діяльності останнього, сплинув, проте, застосовані оскаржуваним наказом санкції відповідачем не були скасовані та позивача не було переведено на індивідуальний режим ліцензування після спливу тримісячного строку з дати винесення спірного акту.

Також, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що будь-які застереження, відносно можливості застосування приписів ст. 37 Закону № 959-ХІІ чи дії застосованих до прийняття цього закону спеціальних санкцій у вигляді індивідуального режиму ліцензування, положення Закону № 2473-VІІІ не містять.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 26 лютого 2020 року в справі № 640/5376/19, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 №1-7рп/1999).

Згідно із пунктами 9, 22 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, у тому числі (…) засади зовнішніх зносин, зовнішньоекономічної діяльності, митної справи, засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

В преамбулі Закону № 959-XII зазначено, що Верховна Рада України, виходячи з положень Конституції (Основного Закону) України, Декларації про державний суверенітет України, Закону України «Про економічну самостійність Української РСР» та загальновизнаних міжнародних норм і правил, враховуючи, що однією з засад реалізації державного суверенітету України є її самостійність при здійсненні та регулюванні зовнішньоекономічних відносин, беручи до уваги зобов`язання, взяті Україною в рамках міжнародних договорів України та інших угод, бажаючи всебічного розвитку економічних відносин з іншими державами на взаємовигідній основі, маючи на меті запровадити правове регулювання всіх видів зовнішньоекономічної діяльності в Україні, включаючи зовнішню торгівлю, економічне, науково-технічне співробітництво, спеціалізацію та кооперацію в галузі виробництва, науки і техніки, економічні зв`язки в галузі будівництва, транспорту, експедиторських, страхових, розрахункових, кредитних та інших банківських операцій, надання різноманітних послуг, прийняла Закон «Про зовнішньоекономічну діяльність».

Отже, з 07.02.2019 застосування до позивача адміністративно-господарських санкцій, передбачених статтею 37 Закону № 959-XII, стало неможливим, у зв`язку з відсутністю їх закріплення на законодавчому рівні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

А.Г. Степанюк