Справа № 200/4920/20-а
Суддя: Зінченко О.В.
Дата ухвалення: 2020-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2020 р. Справа№200/4920/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Зінченка О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (за місцезнаходженням юридична адреса: 85200, Донецька обл., місто Торецьк, ВУЛИЦЯ ДРУЖБИ, будинок 22, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні,-

В С Т А Н О В И В:

18 травня 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач), який звернувся до суду через свого представника ОСОБА_2 , діючого на підставі довіреності від 12 березня 2020 року, до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі відповідач), в якій просить:

- скасувати рішення № 45 від 02 березня 2020 року про відмову в призначенні пенсії;

- зобов`язати Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за вислугу років робітникам локомотивних бригад згідно п.п. 2-1 пункту 2 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та пункту «а» статті 55 «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням періодів роботи в Локомотивному депо Ясинувата-Західне Донецької залізниці, в Структурному підрозділі Сватівське моторвагонне депо та в Структурному підрозділі Лиманське моторвагонне депо та зарахувати до вислуги років періоди роботи, а саме: з 28.07.1983 по 13.12.1986, з 24.01.1986 по 21.09.1987, з 15.06.1988 по 31.12.1999, з 01.01.2009 по 31.01.2016, з 12.10.2017 по 31.01.2020 та виконати перерахунок пенсійного забезпечення з дня звернення ОСОБА_1 до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням відповідача йому відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України 55 «Про пенсійне забезпечення». Вважає прийняте рішення не обґрунтованим та таким, що позбавляє його права на пенсійне забезпечення лише через неможливість надання документів, підтверджуючих його стаж. Зазначає, що відповідач мав усі підстави звернутись до регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» для підтвердження його стажу, окрім того, всі відомості про роботу внесені у його трудову книжку. У зв`язку з чим, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 травня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Зазначеною ухвалою поновлений строк звернення до суду із даним позовом (арк. справи 1-2).

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Відповідно до статті 163 КАС України, позивачем подана відповідь на відзив.

11 червня 2020 року відповідачем до суду наданий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача. У відзиві відповідач зазначив, що позивачу не був зарахований період роботи в Локомотивному депо Ясинувата-Західне Донецької залізниці, в Структурному підрозділі Сватівське моторвагонне депо та в Структурному підрозділі Лиманське моторвагонне депо не розглядався цей трудовий стаж, оскільки ці підрозділі знаходяться на не підконтрольній території, оскільки розпорядженням Кабінету Міністрів України Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження від 07.11.2014 №1085-р із змінами, внесеними Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1276-р, місто Ясинувата Донецької області знаходиться на території, яка тимчасово непідконтрольна українській владі.

Окрім того, зазначає, що під час розрахунку стажу для призначення пенсії, позивачу не зараховані такі періоди роботи:

- з 01 січня 2009 року по 31 березня 2011 року в якості машиніста електропоїзду до стажу за вислугу років у зв`язку із відсутністю інформації про «СПЕЦСТАЖ» в індивідуальних відомостях про застраховану особу Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5), проте зараховано до страхового стажу роботи.

- з 01 квітня 2011 року по 31 січня 2016 року в якості машиніста електропоїзду та машиніста інструктора в локомотивних бригад цеху експлуатації не зараховано до стажу роботи за вислугу років у зв`язку з тим, що у відомостях про «СПЕЦСТАЖ» зазначено ЗПЗ013Б1, замість ЗПЗ 055А1, що дає право на призначення пенсії за вислугою років, а не за Списком № 2;

- з 01 лютого 2016 року про 31 травня 2016 року в якості машиніста-інструктора локомотивних бригад цеху експлуатації не зараховано до загального страхового стажу роботи, у зв`язку з тим, що на момент розгляду заяви про призначення пенсії не були сплачені страхові внески відокремленим підрозділом Моторвагонне депо Ясинувата Державного підприємства «Донецька залізниця», у зв`язку з чим, відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058 зазначений період, без наявності сплати страхових внесків, не може бути зарахований до страхового стажу. На підставі вищезазначеного, Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області вважає, що діяло у спосіб та у межах передбачених Конституцією та Законами України (арк. справи 33-39).

10 червня 2020 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив відповідача, в якому представник позивача Холостенко О.В. зазначив, що з 21 жовтня 2015 року у Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ «Українська залізниця», і «Донецька залізниця» є регіональною філією, у зв`язку з чим, станція Ясинувата, входить до її складу, а тому відповідач безпідставно зазначив, що підприємство знаходиться на не підконтрольній території. Вважає, що відповідач мав всі підстави звернутись до регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» із запитом, для підтвердження його стажу. Також вважає безпідставним визначення підприємством коду підстав для обліку спеціального стажу, який відображений в персоніфікованому обліку, що не відповідає статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки з трудової книжки та відповідно до Постанови КМУ від 12 жовтня 1992 року № 583 професію позивача віднесено до професій, працівники яких мають право на призначення пенсії за вислугою років. Вважає, що спірне рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058 та пункту «а» статті 55 Закону №1788, є неправомірним та необґрунтованим. У зв`язку з чим, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (арк. справи 25-30).

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 (арк. справи 20-22).

12 лютого 2020 року за № 1458- позивачу видана довідка про те, що він є особою, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції за адресою: АДРЕСА_2 (арк. справи 10).

26 лютого 2020 року позивач звернувся до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою № 534 про призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (арк. справи 40) .

Відповідачем за результатами розгляду заяви позивача від 26 лютого 2020 року прийнято рішення №45 від 02 березня 2020 року, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років, оскільки не зараховані наступні періоди роботи позивача:

з 28.07.1983 по 13.12.1983, з 24.01.1986 по 21.09.1987, з 15.06.1988 по 31.12.1999 не зараховані до стажу, що дає право на вислугу років у зв`язку з відсутністю даних в індивідуальних відомостях про застраховану особу;

з 01.01.2009 по 31.03.2011 в індивідуальних відомостях по ВП Моторвагонному депо Ясинувата ДП Донецька залізниця відсутній спеціальний стаж за вислугу років;

з 01.04.2011 по 31.01.2016 у відомостях ф. ОК-5 визначено код підстави для обліку спец. стажу ЗПЗО1ЗБІ (замість ЗП3055А1), що не відповідає вимогам заявника;

з 01.02.2016 по 31.05.2016 в індивідуальних відомостях відсутня позначка про сплату страхових внесків, що є підставою для не зарахування стажу, а й відповідно до стажу, що дає право па вислугу років;

з 11.10.2017 по 30.01.2020 у зв`язку з тим, що набула чинності стаття 115 Закону України № І058-IV (арк. справи 41-42).

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

На підставі статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон 1058-IV).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до пункту 2 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-ІV Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Пунктом 2-1 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 1058 передбачено, що, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до абз. 2 пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України №1058 положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років, право на пенсію за вислугу років мають: відповідно до пункту «а» робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Суд звертає увагу на те, що Конституційний Суд України, ухвалюючи рішення від 04 червня 2019 року № 2- р/2019, яким визнав неконституційними положення пункту «а» статті 54, положення статті 55 Закону № 1788-ХІІ (зі змінами, внесеними Законами № 213-VIII, № 911-VIII), якими було встановлено обмеження щодо віку та стажу при призначенні пенсії за вислугу років, вказав, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Позиція Конституційного Суду України, викладена в цьому рішенні, полягає в тому, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років. Мета призначення пенсії за вислугу років - забезпечити потрібні умови життя особам, робота яких пов`язана зі швидкою втратою професійних навичок (працездатності), що може настати до досягнення цими особами віку, потрібного для набуття права на пенсію за віком.

Призначення пенсії за вислугу років є додатковою соціальною гарантією для осіб, які в особливих умовах виконували певні професійні функції. Конституційний Суд України вважає, що при запровадженні юридичного регулювання, за яким окремим працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення встановлено додатковий віковий критерій виходу на пенсію - 50 та 55 років, як додаткову умову для призначення пенсії за вислугу років, законодавець не мав об`єктивних підстав.

На момент звернення до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (26.02.2020 року) позивачу виповнилось 55 років, що підтверджується копією паспорта громадянина України.

Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року № 583 "Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення".

До зазначеного Списку включені машиніст електровозу, слюсар з ремонту, машиніст електропоїзду, машиніст інструктор локомотивних бригад цеху експлуатації.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону № 1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеним нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Постанова № 637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом третім вказаного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників У довідці має бути вказано період роботи, що зараховується до спеціального стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, законодавець чітко визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, що також визначено Порядком № 637.

Посилання відповідача на відсутність уточнюючих довідок на підтвердження стажу, суд оцінює критично, оскільки згідно з нормами Порядку № 637 додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

У трудовій книжці позивача НОМЕР_3 від 28 липня 1983 року записи про трудову діяльність оформлені належним чином (мають номера наказів, дати їх винесення, підписи та посади осіб, які вносили вказані записи, печатки підприємств).

Тобто, вказані записи у повному обсязі підтверджують факт роботи позивача на визначених роботах.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що посилання відповідача на неможливість включення до стажу спірного періоду праці позивача є безпідставними, оскільки наявний трудовий стаж позивача підтверджено записами в трудовій книжці, яка є основним документом.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14 квітня 2018 року у справі № 164/1993/14-а, від 19 червня 2018 року у справі № 592/5846/17, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17.

Суд критично ставиться до посилання відповідачем у оскаржуваному рішенні на неможливість зарахування спірного періоду роботи за вислугою років, у зв`язку з тим, що підприємство знаходиться на не підконтрольній території, з огляду на наступне.

З відомостей Єдиного державного реєстру вбачається, що від 21 жовтня 2015 року проведено державну реєстрацію Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (), відокремленим підрозділом є регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (), отже, зазначене підприємство здійснює діяльність на підконтрольній українській владі території, у зв`язку з чим погоджується з доводами позивача на те, що відповідач мав усі підстави звернутись до регіональної філії «Донецька залізниця» для підтвердження трудового стажу позивача.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 3 статті 24 Закону № 1058-IV визначає, що страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до положень статті 106 Закону № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

З представленої відповідачем форми ОК 5 вбачається, що за період з 2014 рік по січень 2020 рік страхувальник за кодом здійснював нарахування та виплату заробітної плати позивачу.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату єдиного внеску законом покладено на страхувальника.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 24 травня 2018 року по справі 490/12392/16-а.

Конституційний Суд України у своєму рішенні по справі № 1-13/2018 (1844/16, 3011/16) від 04 червня 2019 року зазначив, що відповідно до статті 51 Закону № 1788 пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Тобто у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже, до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих. Мета призначення пенсії за вислугу років - забезпечити потрібні умови життя особам, робота яких пов`язана зі швидкою втратою професійних навичок (працездатності), що може настати до досягнення цими особами віку, потрібного для набуття права на пенсію за віком. Призначення пенсії за вислугу років є додатковою соціальною гарантією для осіб, які в особливих умовах виконували певні професійні функції.

За вказаних обставин, суд дійшов до висновку, що спірне рішення від 02 березня 2020 року за № 45 про відмову у призначенні пенсії позивачу було прийнято не обґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Відповідно до пункту 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням встановлених судом обставин, суд приходить висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення від 02 березня 2020 року № 45 про відмову в призначенні пенсії та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за вислугою років робітникам локомотивних бригад згідно пп. 2-1 пункту 2 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та пункту «а» статті 55 «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням висновків суду, підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині виконання перерахунку пенсійного забезпечення з дня звернення позивача до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, ці вимоги є передчасними, а тому в цій частині не підлягають задоволенню.

Таким чином, аналізуючи всі докази у їх сукупності та обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та заперечення відповідача, суд приходить до висновку, що позов ні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується наявною квитанцією про сплату судового збору в матеріалах справи (арк. справи 11).

За приписами частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, на користь позивача підлягає пропорційному відшкодуванню сума судового збору в розмірі 630,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Керуючись 2, 3, 5- 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 94, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246, 295,297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (за місцезнаходженням юридична адреса: 85200, Донецька обл., місто Торецьк, ВУЛИЦЯ ДРУЖБИ, будинок 22, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні, - задовольнити частково.

Скасувати рішення Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 02 березня 2020 року за № 45 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років.

Зобов`язати Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 85200, Донецька обл., місто Торецьк, ВУЛИЦЯ ДРУЖБИ, будинок 22, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26 лютого 2020 року за № 534 про призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням встановлених судом обставин, з урахуванням періодів роботи в Локомотивному депо Ясинувата-Західне Донецької залізниці, в Структурному підрозділі Сватівське моторвагонне депо та в Структурному підрозділі Лиманське моторвагонне депо та зарахувати до вислуги років періоди роботи, а саме: з 28.07.1983 по 13.12.1986, з 24.01.1986 по 21.09.1987, з 15.06.1988 по 31.12.1999, з 01.01.2009 по 31.01.2016, з 12.10.2017 по 31.01.2020.

В іншій частині позовних вимог,- відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 85200, Донецька обл., місто Торецьк, ВУЛИЦЯ ДРУЖБИ, будинок 22, ) судовий збір у розмірі 630,60 грн. (шістсот тридцять гривень 60 копійок) на користь ОСОБА_1 (який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Повний текст рішення складений та підписаний 19 червня 2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень внесених до КАС України згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019), строки визначені статтею 295 КАС України, а також інші процесуальні строки продовжуються на строк дії карантину.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.В. Зінченко