Справа № 642/7685/16-а
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2020-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Грінчук О.П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2020 р. Справа № 642/7685/16-а
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 28.02.2020, вул. Полтавський шлях, 20, м. Харків, 61052 по справі № 642/7685/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі по тексту перший відповідач), ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі по тексту другий відповідач), в якому просив суд:

- визнати дії (бездіяльність) Харківського обласного військового комісаріату щодо невнесення у довідку про додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 від 16 серпня 2013 року № 269/ВФСЗ-1 відомості про щомісячну додаткову грошову винагороду, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексацію та одноразову грошову допомогу при звільненні які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби протиправними;

- визнати дії Головного Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області у частині відмови ОСОБА_1 у перерахунку розміру призначеної пенсії з 10 листопада 2015 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації, одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірах зазначених у довідці Харківського обласного військового комісаріату від 24 жовтня 2016 року № 594 протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Харківській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з 10 листопада 2016 року в розмірі 71% грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації, одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірах зазначених у довідці Харківського обласного військового комісаріату від 24 жовтня 2016 року № 594, здійснити виплату суми перерахунку, починаючи з 10 листопада 2015 року, подати протягом п`ятнадцяти днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання рішення, що передбачено частиною 1 статті 267 КАС України.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано дії (бездіяльність) Харківського обласного військового комісаріату щодо невнесення у довідку про додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 від 16 серпня 2013 року № 269/ВФС-1 відомості про щомісячну додаткову грошову винагороду, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, індексацію та одноразову грошову допомогу при звільненні, які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби протиправними.

Визнано дії Головного Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області у частині відмови ОСОБА_1 у перерахунку розміру призначеної пенсії з 10 листопада 2015 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації, одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірах зазначених у довідці Харківського обласного військового комісаріату від 24 жовтня 2016 року № 594 протиправними.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України у Харківській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з 10 листопада 2016 року у розмірі 71% грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації, одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірах зазначених у довідці Харківського обласного військового комісаріату від 24 жовтня 2016 року № 594, здійснити виплату суми перерахунку, починаючи з 10 листопада 2015 року, подати протягом п`ятнадцяти днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання рішення, що передбачено частиною 1 статті 267 КАС України.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року скасовано постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2017 року по справі № 642/7685/16-а. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 25.09.2019 Касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду, прийняту 03 квітня 2017 року постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2017 року у справі № 642/7685/16-а скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невнесення у довідку про додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 від 16 серпня 2013 року № 269/ВФС-1 відомостей про щомісячну додаткову грошову винагороду та індексацію, які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби.

Визнано протиправною відмову Головного Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області у перерахунку розміру призначеної пенсії ОСОБА_1 з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації у розмірах зазначених у довідці Харківського обласного військового комісаріату від 24 жовтня 2016 року № 594.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України у Харківській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсію у розмірі 71% грошового забезпечення, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації, у розмірах, зазначених у довідці Харківського обласного військового комісаріату від 24 жовтня 2016 року № 594, здійснити виплату суми перерахунку, починаючи з 10 листопада 2015 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

04.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду міста Харкова із заявою про встановлення способу виконання судового рішення, відповідно до якої просив встановити спосіб виконання постанови Верховного суду від 25.09.2019 р. по справі № 642/7685/16-а шляхом: зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області негайно (без відстрочення) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі 71% грошового забезпечення, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації, у розмірах, зазначених у довідці Харківського обласного військового комісаріату від 24.10.2016 р. №594, здійснити виплату перерахунку починаючи з 10.11.2015 р. без обмеження максимальним розміром з урахуванням виплачених сум без використання при такій виплаті постанов Кабінету Міністрів України чи інших нормативно правових актів (постанова № 649 від 22.08.2018 року, № 103 від 21.02.2018 року тощо), які надають боржнику можливість для відстрочення чи розстрочення виплат, вказуючи, що боржник не виконав рішення суду зобов`язального характеру, а заміна способу виконання рішення на виплату коштів негайно (без відстрочення) дозволить у повному обсязі виконати рішення по справі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 28.02.2020 року заяву задоволено частково.

Встановлено спосіб виконання постанови Верховного суду України від 25.09.2019 р. по справі № 642/7685/16-а шляхом: зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області негайно (без відстрочення) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі 71% грошового забезпечення, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації, у розмірах, зазначених у довідці Харківського обласного військового комісаріату від 24.10.2016 р. №594, здійснити виплату перерахунку починаючи з 10.11.2015 р. з урахуванням виплачених сум без використання при такій виплаті постанов Кабінету Міністрів України чи інших нормативно правових актів (постанова № 649 від 22.08.2018 року тощо), які надають боржнику можливість для відстрочення чи розстрочення виплат.

В іншій частині заяви - відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області подано апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні заяви про встановлення способу виконання судового рішення.

Вказує, що задовольняючи заяву суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність встановлених законом підстав для встановлення способу виконання судового рішення

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення.

У зв`язку з неприбуттям жодного з представників учасників справи у судове засідання, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно до п. 2 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність встановлених підстав для встановлення способу виконання судового рішення з метою обрання найбільш ефективного способу захисту порушеного права позивача.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3 ст. 308 КАС України).

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Положеннями ч.ч.2 та 3 ст.14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться у ст.370 КАС України.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган; державні підприємство, установа, організація.

Відповідно до ч.1 ст. 7 вказаного Закону, виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Зазначені приписи чинного законодавства свідчать, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Однак, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.

Так, положеннями Закону України Про виконавче провадження визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Згідно ч.3 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Таким чином, із системного аналізу вказаних законодавчих норм слідує, що у випадку наявності обставин, які ускладнюють або унеможливлюють виконання судового рішення, сторона або державний виконавець можуть звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

Ця мета перегукується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Також, засіб юридичного захисту має бути ефективним в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі Аксой проти Туреччини (Aksoy v. Turkey), п. 95).

Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що ефективний засіб правового захисту у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 року по справі №0840/3112/18.

З огляду на необхідність обрання найбільш ефективного способу захисту порушеного права, колегія суддів відзначає наступне.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

Отже, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку, саме на стадії виконавчого провадження мають бути остаточно відновлені порушені права позивача (стягувача).

Враховуючи, що в межах справи розглядається питання стосовно порушення прав позивача щодо перерахунку та виплати пенсії, слід враховувати, що згідно з п.6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області на виконання рішення суду здійснено перерахунок пенсії позивача, однак виплату перерахованої пенсії в повному обсязі вирішено провести у порядку, який визначений постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 «Про погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду».

З даного приводу колегія суддів зазначає, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2019 року у справі №640/5248/19 визнано протиправним та скасовано Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2020 року апеляційну скаргу Пенсійного фонду України на вищевказане рішення суду повернуто скаржнику.

Згідно ч. 2 ст. 256 КАС України, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Таким чином, оскільки станом на час винесення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали, набрало законної сили рішення суду про скасування Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення заяви позивача про встановлення способу виконання судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 28.02.2020 по справі № 642/7685/16-а залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко Г.Є. Бершов