Справа № 389/1184/20
Суддя: Берднікова Г. В.
Дата ухвалення: 2020-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/389/48/20
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2020 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Берднікової Г.В.

при секретарі Чукановій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Знам`янка, за правилами спрощеного позовного провадження, справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора Знам`янського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області Ковальової Дар`ї Федорівни, Знам`янського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача - адвокат Большаков Р.В. звернувся до суду з даною позовною заявою ОСОБА_1 , в якій останній просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2459279 від 29 квітня 2020 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити. Також просить стягнути на його користь понесені судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 420 грн. 40 коп. та витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн.

Вимоги обгрунтовані тим, що постановою інспектора Знам`янського ГУНП в Кіровоградській області Ковальовою Д.Ф. серії ЕАК №2459279 від 29 квітня 2020 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за порушення п.9.2.б Правил дорожнього руху порушення попереджувальних сигналів при зміні напрямку руху.

Вважає, що оскаржувана постанова винесена незаконно, з порушенням положень КУпАП, при відсутності події та складу правопорушення, а тому повинна бути скасованою. До адміністратвиної відповідальності його притягнуто незаконно за неіснуюче правопорушення, якого він не вчиняв.

Вказав, що 29 квітня 2020 року об 11 годині керуючи транспортним засобом DACIA LOGAN, державний номер НОМЕР_1 по вулиці Нечаєва, 38 в селі Дмитрівка Знам`янського району Кіровоградської області був зупинений інспектором Знам`янського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області Ковальовою Д.Ф., яка пояснивши, що він під час проїзду перехрестя, при зміні напрямку, не ввімкнув лівий поворот, тобто порушив п.9.2.б Правил дорожнього руху, склала на нього оскаржувану постанову. Однак, правил дорожнього руху він не порушував, оскільки не повинен був вмикати лівий сигнал світлового покажчика, бо не змінював напрямку руху, а ввімкнувши вказаний сигнал міг би ввести в оману інших учасників дорожнього руху.

Позивач як і його представник у судове засідання не з`явилися, при цьому представником позивача подано до суду заяву, в якій він позовні вимоги підтримав у повному обсязі справу просив розглядати за його відсутності.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позов як і будь-яких доказів чи клопотань по справі не надали.

Згідно з ч.4 ст.159 КАС України у разі неприбуття відповідача - суб`єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття, розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підляга задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що 29 квітня 2020 року інспектором Знам`янського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області Ковальовою Д.Ф. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2459279, відповідно до якої на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , 29 квітня 2020 року об 11:00 годині, керуючи по вулиці Нечаєва,38 в селі Дмитрівка Знам`янського району Кіровоградської області, транспортним засобом DACIA LOGAN, номерний знак НОМЕР_1 , не ввімкнув лівий покажчик повороту при зміні напрямку руху, чим порушив п.9.2 б Правил дорожнього руху, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Копію постанови позивач отримав у день винесення.

Позивач вказує на відсутність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності, зазначає, що правил дорожнього руху не порушував, оскільки на вказаному відрізку шляху не повинен був вмикати лівий сигнал світлового покажчика, бо не змінював напрямку руху, а ввімкнувши вказаний сигнал міг би ввести в оману інших учасників дорожнього руху

На підтвердження своїх доводів надав фотографії з зображенням ділянки дороги, по якій він рухався та на думку інспектора мав би включити лівий покажчик повороту (включаючи проїзну частину, де розміщені дорожні знаки) та схематичним відображенням напрямку руху його транспортного засобу на вказаному відрізку шляху.

Згідно з положенням статті 41 Закону України «Про дорожній рух», зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.9.2.б Правил дорожнього руху України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Відповідно до п.9.4 ПДР подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50100 м у населених пунктах і за 150200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Чинними Правилами дорожнього руху, які встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, не надано прямого визначення поняттям «поворот» та «зміна напрямку руху», розуміння яких є необхідним для встановлення наявності чи відсутності, в даному конкретному випадку об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.

Разом з тим, на даний час на території України є чинними положення Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про ратифікацію Конвенції про шляховий рух» № 2614-VIII від 25 квітня 1974 року зі змінами та доповненнями, внесеними Європейською угодою від 01 травня 1971 року, поправками від 28 вересня 2004 року, сукупний аналіз положень ч.1 ст.14 ч.1 ст.16 якої свідчить про те, що під зміною напрямку руху у виді здійснення маневру - повороту розуміється поворот праворуч чи ліворуч для виїзду на іншу дорогу чи для вїзду в придорожнє володіння, що свідчить про те, що рухаючись по головній дорозі та не виїжджаючи на іншу дорогу - другорядну чи рівнозначну, яка перетинає головну, а також не з`їжджаючи з головної дороги, - у випадку зміни траєкторії (заломлення, зміна кута тощо) головної дороги, по якій рухається транспортний засіб, то такий рух транспортного засобу не є зміною напрямку руху шляхом здійснення повороту.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п.3 ч.1 ст.288 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення іншого органу (посадової особи) може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно зі ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.4 розділу 1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до п.п. 1, 2 розділу 3 вказаної Інструкції, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема ч.2 ст.122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно зі ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підтвердженням вчинення адміністративного правопорушення є докази. Відповідно до вимог процесуального закону, докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, компетентними органами та в установленому порядку, а належними якщо вони підтверджують факт даного адміністративного проступку.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 даної статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, у разі наявності заперечень щодо адміністративного позову, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови стосовно позивача, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення останнім вимог Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність.

Жодних доказів, на спростування доводів позивача, а відтак які б свідчили про те, що останнй порушив п.п.9.2.б ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, відповідачем суду не надано.

Разом з цим з наданих позивачем фотографій судом встановлено, що останній їхав в селі Дмитрівка по вулиці Нечаєва в напрямку міста Знам`янка по головній дорозі яка позначена дорожнім знаком 1.23.1. В районі забудови під №38 по вулиці Нечаєва головна дорога, по якій рухався позивач та продовжив рух має Х-образне перехрестя, судячи з установлених дорожніх знаків) з другорядними дорогами. При цому ділянка головної дороги в районі цього перехрестя, не змінює напрямку руху, а має такий геометричний параметр як вигин (зміну кута вліво), який повторює конфігурацію дороги та не змушує змінювати напрям руху чи перестроюватися. Отже, позивач продовжуючи рух на вказаному відрізку шляху, не мав обов`язку подати відповідний сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку (ліворуч), оскільки не здійснював повороту ліворуч.

Тим більше суд погоджується з думкою позивача, про те, що ввімкнення лівого показчика повороту на вказанаму відрізку дороги може ввести в оману інших учасників дорожнього руху, які можуть рухатись по головній дорозі в зустрічному напрямку та мають намір здійснити поворот ліворуч, або ж, як рухаються по другорядній дорозі зправа та мають намір виїхати на головну дорогу, повертаючи вправо, що може привести до ДТП.

Таким чином, встановлені судом обставини, свідчать про відсутність порушення позивачем Правил дорожнього руху України, а відтак і відсутність складу адміністративного правопорушення та підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст.62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення у постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Аналогічна правова позиція підтримана постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин справи суд вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Згідно з ч. 1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, які не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем під час звернення до суду сплачено судовий збір у розмірі 420 грн. 20 коп., що підтверджується відповідною квитанцією.

З урахуванням зазначених процесуальних норм сплачений позивачем судовий збір у вказаній сумі підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Знам`янського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області.

Щодо питання про розподіл судових витрат, а саме правничої допомоги, суд зазначає наступне.

З огляду на задоволення позовних вимог, та згідно з вимогами статті 139 КАС України, судові витрати підлягають стягненню на користь позивача з відповідача, який є суб`єктом владних повноважень.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи (ч.3 ст.132 КАС України).

За змістом частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктами 6, 7 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, висловленої у постанові від 15 травня 2018 року по справі №821/1594/17, належним доказом для відшкодування витрат на правову допомогу є документи у яких конкретизовано справу, по якій таку допомогу надано.

Так, до позовної заяви в якості доказів витрат на правничу допомогу представником позивача додано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КР №000222, ордер серії КР №92839, копію договору про надання правничої (правової допомоги) №87 від 30 квітня 2020 року, додаток до договору від 30 квітня 2020 року, акт приймання передачі правничої (правої допомоги) до договору про надання правничої допомоги від 30 квітня 2020 року, квитанцію від 30 квітня 2020 року на суму 4924 грню 62 коп., з призначенням платежу «гонорар адвокату», попередній розрахунок судових витрат.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Дослідивши матеріали справи та вказані вимоги позивача щодо стягнення на користь позивача судових витрат, суд вважає, що витрати у сумі 5 000 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже, зазначена справа є малозначною, у мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося), не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Зрештою і сума накладеного на позивача штрафу є незначною.

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Знам`янського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1000 грн., які є співмірними в межах наданих послуг.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,5,6,9,20,72,77,90,132-134,242,244-246,257-263,286 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову серії серії ЕАК №2459279 від 29 квітня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. - скасувати, а провадження по цій справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Знам`янського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1420,20 грн. (одна тисяча чотириста двадцять грн. двадцять коп.).

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.3 Розділу VI «Прикінцеві положення» КАС Українипід час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки в тому числі щодо апеляційного оскарження, продовжуються на строк дії такого карантину

Позивач ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач інспектор Знам`янського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області Ковальова Дар`я Федорівна, місце перебування: вулиця Київська, 25, місто Знам`янка, Кіровоградська область, 27400.

Відповідач Знам`янський відділ поліції Головного управління національної поліції в Кіровоградській області, місце знаходження: вулиця Київська, 25, місто Знам`янка, Кіровоградська область, 27400.

Суддя Г.В. Берднікова