Справа № 161/2864/20
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 рокуЛьвівСправа № 161/2864/20 пров. № А/857/5375/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Большакової О.О., Качмара В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Кітраль Х.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 квітня 2020 року у справі № 161/2864/20 (рішення ухвалено в м. Луцьк, головуючий суддя Пахолюк А.М.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання незаконною та скасування постанови із закриттям провадження у справі,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 21.02.2020 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову інспектора взводу №2, роти №2 батальйону управління патрульної поліції у Волинській області ДПП лейтенанта поліції Переходько А.В. про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП в розмірі 425 грн та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позову зазначає, що дійсно у вказаний в оскаржуваній постанові час та місці керував автомобілем ВАЗ 21013 д.н. НОМЕР_1 та проїхав регульоване перехрестя на мигаючий зелений сигнал світлофора і щоб не створювати аварійної ситуації різким гальмуванням, завершив рух для проїзду перехрестя, забезпечуючи при цьому безпеку дорожнього руху, що відповідає вимогам ПДР. Вважає поданий відповідачем відеозапис на підтвердження факту порушення ним правил дорожнього руху таким, що не не може вважатися належним доказом, у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова не містить посилань на використання технічного засобу.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 квітня 2020 року позовну заяву задоволено. Скасовано постанову серії ЕАК №2111720 від 15 лютого 2020 року інспектора роти №2 батальйону управління патрульної поліції у Волинській області ДПП лейтенанта поліції Переходька А.В. про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП на ОСОБА_1 та накладення на нього адміністративного стягнення у розмірі 425 грн, закривши справу про адміністративне правопорушення.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення порушено норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, що правопорушення, допущене позивачем, зафіксовано технічним пристроєм з відеореєстратора автомобіля у формі відеозапису, де видно, що водій, керуючи т.з. НОМЕР_2 , здійснює проїзд перехрестя по вул. Рівненська, 4 у м. Луцьку на заборонний сигнал світлофора, закінчуючи проїзд зазначеного перехрестя на червоний сигнал світлофора, що є порушення вимог п. 8.7.3. «ґ» ПДР України, відповідальність за що передбачена за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Також, наявний знімок екрану, отриманий з комп`ютера при перегляді відеозапису з технічного пристрою. Щодо не внесення даних про технічний пристрій у постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, то вказує, що сам бланк постанови не містить відповідної графи, при тому вважає, що такий недолік не повинен бути самостійною підставою для визнання її протиправною за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог ПДР, оскільки при розгляді справи перевага повинна надаватися змісту документа порівняно із його зовнішньою формою. Крім того, не погоджується з висновком суду першої інстанції, що відеозапис, наданий суду не є належним та допустимим доказом.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні позивач заперечив вимоги, наведені в апеляційній скарзі та просив залишити її без задоволення.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що 15.02.2020 інспектором 2 роти 1 батальйону управління патрульної поліції у Волинській області Переходьком A.B. було розглянуто справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якої встановлено, що водій ОСОБА_1 , керуючи 15.02.2020 о 11 год. 28 хв. транспортним засобом ВАЗ 21013, н.з. НОМЕР_3 по вул. Рівненська, 4, проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 «ґ» ПДР, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з чим на місці розгляду справи прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 серії ЕАК № 2111720 у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Не погоджуючись із постановою про накладення адміністративного стягнення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не були з`ясовані всі обставини справи та не доведено належними та допустимими доказами вину позивача в порушенні п. 8.7.3 «г» ПДР України, оскільки не спростовано доводи позивача про те, що його автомобіль пересік перехрестя, коли на світлофорі загорівся зелений миготливий сигнал і він продовжив рух, що відповідає вимогам п. 8.7.3 «в» ПДР України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.8.7.3. "ґ" ПДР жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Частина 2 статті 122 КУпАП передбачає, що проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» міститься роз`яснення про те, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній зокрема необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч.1, 2 ст.76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стаття 90 КАС України вказує, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні - технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засоби фото- і кінозйомки, відеозапису.

Показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції відеозапису, у тому числі тих, що використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є доказом в розумінні статті 251 КУпАП за умови дотримання приписів частини 3 статті 283 КУпАП, якими чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідачем разом із відзивом на позовну заяву до матеріалів справи долучено компакт-диск з файлом video_2020-03-20_09-21-13 відеозапис з відеореєстратора автомобіля патрульної поліції від 15.02.2020, де відповідач вважає, що вказаний відеозапис підтверджує проїзд позивачем як водієм транспортного засобу ВАЗ 20013 перехрестя по вул. Рівненська, 4 у м. Луцьку на заборонний жовтий сигнал світлофора, закінчуючи проїзд перехрестя на червоний сигнал світлофора, що вважає порушенням п. 8.7.3."ґ" ПДР.

Проте, колегія суддів зауважує, що в оскаржуваній постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не внесено інформації про технічний засіб, яким здійснено відеофіксацію події, а також в графі "До постанови додається:" не зазначено жодного доказу.

Разом з тим, приймаючи до уваги положення статті 251 КУпАП, згідно з якими доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції оглянуто поданий разом з відзивом на позову заяву відеозапис 2020-03-20_09-21-13 від 15.02.2020з відеореєстратора автомобіля патрульної поліції.

З вказано відеозапису видно світлофор перед поліцейською автомашиною, де коли загоряється жовтий сигнал, який забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів, то транспортний засіб ВАЗ червоного кольору вже під`їжджає до середини перехреста, що може вказувати на те, що коли вказаний автомобіль розпочав проїзд даного перехреста, то міг ще горіти чи мигати зелений сигнал світлофора. Крім того, зафіксований на відеозаписі світлофор призначений для регулювання руху транспортних засобів, які рухаються перпендикулярно до проїжджої частини дороги, якою рухався на транспортному засобі позивач, та не може слугувати беззаперечним та об`єктивним доказом саме проїзду позивачем на автомобілі ВАЗ 21013 на заборонний жовтий сигнал світлофора. При цьому, інкримінування певного порушення не може будуватися на припущеннях.

У своїх доводах позивач стверджує, що рухався через перехрестя, яке регульоване світлофорами, в той момент, коли на світлофорі був увімкнений зелений миготливий сигнал світлофору, який дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух.

Колегія суддів також вважає за необхідне вказати, що згідно п.8.10 ПДР, у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїздною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

При цьому п.8.11 цих Правил вказує, що водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Таким чином суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач не довів обставини правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн через порушення п. 8.7.3 «ґ» ПДР, що є підставою для задоволення позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та ґрунтуються на довільному тлумаченні норм матеріального права.

Згідно статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції ухвалив рішення суду на підставі повного та всебічного з`ясуванням обставин справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права і дійшов правильного висновку про задоволення позову, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 квітня 2020 року у справі № 161/2864/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар