Справа № 380/1525/20
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2020-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/1525/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
Головуючого-судді Сакалоша В.М.,
секретаря судового засідання Гулкевича В.О.,
за участю представників позивача Ковцун Х.М., Заяць Я.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України за участі третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,-
в с т а н о в и в :
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Міністерства оборони України (далі МОУ, відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати висновок комісії Міністерства оборони України з розгляду питань , пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсації сум, оформлений протоколом №147 від 01.11.2019 у частині пункту 22;
- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги, як особі, яка отримала поранення під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності, пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі 70-ти кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2019.
Ухвалою від 21.02.2020 суд відкрив провадження в адміністративній справі та залучив до участі у справі у якості третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ЛОВК, третя особа 1) та військову частину НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , третя особа 2).
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує наступним. 31 липня 2018 року позивач отримав поранення пов`язане з виконанням бойового завдання по захисту територіальної цілісності Вітчизни у зв`язку з чим йому було встановлено 25% втрати професійної працездатності. З огляду на вказане позивач звернувся до ЛОВК для призначення йому виплати одноразової грошової допомоги відповідно до ст.16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців. 26.11.2019 його було проінформовано про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з пропуском 3 місячного строку встановлення ступеня втрати працездатності після звільнення з військової служби. Означену відмову ОСОБА_1 вважає неправомірною та незаконною.
Вказує, що оскільки МСЕК 20.09.2019 року розглянула його заяву щодо втрати працездатності від 31.08.2018 (дата отримання травми), то такий строк можна вважати продовженим у зв`язку з помилковим затвердженням попередніх довідок не з його вини, а з вини комісії. Вважає, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата видачі довідки МСЕК, 07.10.2019. Також позивач зазначає, що міг звертатись по отримання ОГД тільки після встановлення ступеня втрати інвалідності МСЕК, а для того, щоб встановити цей ступінь, необхідно було подати ряд документів. Строк 3 місяці для призначення і виплати допомоги передбачений для того, щоб встановити обмеження, аби грошову допомогу не могли отримати ті особи, в яких причинно-наслідковий зв`язок травми і втрати працездатності (інвалідності) вже неможливо встановити точно після завершення військової служби. Проте, ОСОБА_1 зазначає що МСЕК початково встановила цей зв`язок у строки, визначені законом (3 місяці), але через помилковість оформлення довідки військовим комісаріатом позивач змушений був переоформлювати її.
Відтак позивач вказує що, його право на отримання грошової допомоги є безстроковим з огляду на підставу виплати - втрата здоров`я, пов`язана з захистом Батьківщини.
При цьому, позивач звертає увагу, що військовий комісаріат протягом цього часу визнає помилковість своїх дій, які зараз призвели до пропущення строків призначення допомоги. Але вважає, що позбавлення його права на отримання грошової допомоги є спричинене виключно помилковістю дій відповідача.
У судове зсідання по розгляду справи відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив, надіслав на розгляд суду клопотання про відкладення розгляду справи.
Представник ЛОВК у судове засідання не прибув. Треті особи були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Від ВЧ НОМЕР_1 надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі представника. Інших клопотань по суті спору судом не отримано
Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити у повному обсязі.
Вирішуючи питання про продовження розгляду справи за вказаних обставин суд виходив з наступного. Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Враховуючи передбачені КАС України строки розгляду адміністративних справ, беручи до уваги приписи ст.119 КАС України, дослідивши обсяг наявних у справі доказів, суд прийшов до висновку що розгляд справи можна продовжити за наявними матеріалами та даною явкою.
Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, заслухавши доводи представників позивача суд при вирішенні спору керувався наступним.
Суд встановив.
ОСОБА_1 у період 2017 року по 2018 рік проходив службу в Збройних силах України.
В період з 13.01.2018 по 03.08.2018 позивач приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України (довідка ВЧ НОМЕР_1 від 29.01.2019 №48).
02.11.2018 наказом командира 24 окремої механізованої бригади (по особовому складу) №122-РС командира бойової машини-командира механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону молодшого сержанта ОСОБА_2 звільнено з військової служби в запас за підпунктом «Д» (через службову не відповідність) відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
08.11.2018 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) командира бойової машини-командира механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону молодшого сержанта ОСОБА_2 виключено із списку особового складу частини та направлено на військовий облік до Галицько-Франківського ОРВК міста Львова.
Також, як встановлено судом та не заперечується сторонами та відповідно до довідки про обставини травми №4334 від 25.07.2019, 31.07.2018 року ОСОБА_1 отримав вогнепальне осколкове наскрізне поранення середньої третини лівого передпліччя, осколкове поранення лівої кисті. Поранення пов`язане з виконанням бойового завдання по захисту територіальної цілісності Вітчизни.
З матеріалів справи вбачається, що вищевказану довідку ОСОБА_1 отримав 07.08.2019, вказане підтверджується відміткою на супровідному листі від 25.07.2019 №4337.
Також з доказів долучених до матеріалів справи видно що довідки про обставини поранення видавалися 14.08.2018 року за №1182, проте у ній була допущена помилка: не вказаний повний діагноз та 25.07.2019 №4334 з невірно зазначеною датою отримання діагнозу, діагнозом та підставою звільнення.
Відповідно до витягу з протоколу №367 від 20.09.2019 засідання 16 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв - поранення, травма, контузія, так, пов`язані із захистом Батьківщини.
07.10.2019 року відповідно до довідки МСЕК серія 12 ААА №002298 ОСОБА_1 було встановлено 25% втрати професійної працездатності згідно витягу протоколу ВЛК №367 на підставі акта огляду МСЕК №1491.
З огляду на зазначене ОСОБА_1 звернувся до ЛОВК із заявою для призначення мені виплати одноразової грошової допомоги відповідно до ст.16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців.
17.10.2019 зазначена заява із відповідними документами ЛОВК направлено до МОУ для прийняття рішення.
01.11.2019 пунктом 22 Протоколу №147 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги молодшому сержанту в запасі ОСОБА_3 у відповідності до пункту 7 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку із тим, що втрату працездатності встановлено 07.10.2019, тобто понад три місяці після звільнення його з військової служби.
Не погоджуючись з вищевказаною відмовою, вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
При прийнятті рішення суд виходив з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 1 Закону № 2011-XII передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною першою статті 16 Закону № 2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно із підпунктом 7 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Так, відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2014 року № 975 затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2014 року № 975 установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно із пунктом 11 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:
- заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;
- довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
Згідно із пунктом 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Відповідно до пункту 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Згідно із пунктом 15 Порядку № 975 рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.
Як було встановлено судом, ОСОБА_1 було звільнено з військової служби з 08 11.2018. Після звільнення позивач звернувся до ЛОВК із заявою про виплату одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону № 2011-XII, до якої також було додано довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №002298 від 07.10.2019, де визначено ступінь втрати працездатності 25 %. Згідно витягу з протоколу №367 від 20.09.2019 засідання 16 Регіональної військово-лікарської комісії причинний зв`язок втрати працездатності поранення, травма 31.07.2018, захворювання, так, пов`язані із захистом Батьківщини.
Тобто, довідкою огляду МСЕК позивачу встановлено втрату працездатності в наслідок травми, захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, з 20.09.2019.
Враховуючи, що позивач був звільнений з військової служби 08.10.2018, травму пов`язану із захистом Батьківщини отримав 31.07.2018, суд вважає, що відповідач дійшов помилкового висновку, що ступінь втрати працездатності позивача внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини встановлено у понад тримісячний термін після звільнення з військової служби та безпідставно відмовив у призначенні позивачеві одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності, відповідно до статті 16 Закону № 2011-XII та згідно Порядку №975.
Отже безпідставним є посилання відповідача на пропуск позивачем тримісячного строку звернення за одноразовою грошовою допомогою, оскільки відповідно до статті 16 Закону № 2011-XII військовослужбовець має право на отримання одноразової грошової допомоги в тому числі й після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби.
До таких висновків зокрема прийшов і Верховний Суд у постановах від 04.03.2020 у справі № 826/6846/16 та від 29.04.2020 у справі 760/9823/16-а.
При цьому, суд наголошує, що оспорюваному рішенні відповідачем визначено, що захворювання позивача, пов`язане із захистом Батьківщини, сталося 31.07.2018.
Частиною другою статті 16-2 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Також слід вказати, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (див. рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
Таким чином, суд вважає, що твердження відповідача про відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки ступінь втрати працездатності внаслідок, захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, встановлено понад тримісячний строк після звільнення з військової служби, є помилковими.
Інших підстав для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги в пункті 22 рішення Комісії, оформленого протоколом № 147 від 01.11.2019, не наведено.
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що комісія МОУ, відмовляючи позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, діяла всупереч нормам чинного законодавства, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 3 Конституції України, «людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави», а статтею 8 Конституції України закріплено що «в Україні визнається і діє принцип верховенство права».
Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.
Обмеження дискреційної влади як складова верховенства права і правової держави вимагає, насамперед, щоб діяльність як держави загалом, так і її органів, включаючи законодавчий, підпорядковувалася утвердженню і забезпеченню прав і свобод людини.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06 вересня 1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», «із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури».
Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.
Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Саме по собі судове рішення про визнання рішення відповідача протиправним та його скасування не відновлює порушеного права позивача на отримання такої допомоги.
Суд враховує, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, за результатами розгляду заяви позивача вже прийняв своє рішення, проте судом за результатами розгляду даної справи зроблено висновок про неправомірність такого рішення.
Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Застосовуючи механізм захисту права, порушеного суб`єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги, як особі, яка отримала поранення під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності, пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі 70-ти кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2019 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем у відповідності до вимог частини другої статті 77 КАС України не доведено правомірності свого рішення.
За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині.
Враховуючи відсутність документально підтверджених судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись статтями 243, 245, 246, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В и р і ш и в:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати висновок комісії Міністерства оборони України з розгляду питань , пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсації сум, оформлений протоколом №147 від 01.11.2019 у частині пункту 22.
Зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги, як особі, яка отримала поранення під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності, пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі 70-ти кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2019 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Судові витрати стягненню з сторін не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 18.06.2020.

Суддя В.М. Сакалош