Справа № 640/1612/20
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2020-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2020 року м. Київ № 640/1612/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни

про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, офіс 17), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову від 08.01.2020 про стягнення витрат у виконавчому провадженні № 59607875.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що розмір витрат у виконавчому провадженні є завищеним та не підтвердженим документально, оскільки у оскаржуваній постанові відсутній детальний розрахунок здійснених витрат.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» не визначено обов`язок виконавця документально фіксувати здійснення всіх витрат виконавчого провадження та надсилати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження.

Під час судового розгляду справи судом встановлено наступне.

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни перебуває виконавче провадження № 59607875 щодо примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва від 08.02.2017 № 2/756/3641/16 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» заборгованості.

У рамках зазначеного виконавчого провадження прийнято постанову від 08.01.2020 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, якою встановлено (з урахуванням постанови від 30.01.2020 про виправлення описки), що у період з 23.07.2019 по 08.01.2020 для організації та проведення виконавчих дій виконавцем були понесені витрати на проведення розшуку майна боржника та транспортні витрати під час вчинення заходів примусового стягнення - 11844,00 гривень, пересилання документів виконавчого провадження - 6183,00 гривень, технічне обслуговування офісної техніки - 2029,00 гривень, виготовлення документів виконавчого провадження - 6155,00 гривень, банківські послуги - 100,00 гривень, послуги АСВП - 69,00 гривень. Розмір витрат визначений на підставі документів про закупівлю (придбання) відповідних товарів і послуг, та складає 26380,00 гривень.

Вважаючи постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII).

Частинами першою та другою статті 42 Закону № 1404-VIII визначено, що кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів (абзац другий частини третьої статті 42 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до абзацу третього частини третьої статті 42 Закону № 1404-VIII розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Види та розміри витрат виконавчого провадження затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5, відповідно до розділу І якого до витрат виконавчого провадження належить:

- виготовлення документів виконавчого провадження,

- пересилання документів виконавчого провадження,

- послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій,

- послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум,

- проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини,

- послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці.

- банківські послуги при операціях з іноземною валютою.

- сплата судового збору.

- плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

- інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Відповідно до пункту 7 розділу ІІ Наказу № 2830/5 приватний виконавець визначає розмір витрат виконавчого провадження на підставі документів про закупівлю (придбання) відповідних товарів і послуг.

З аналізу зазначених норм вбачається, що виконавець під час виконавчого провадження має право стягувати з боржника понесені витрати, пов`язані з організацією та проведення виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень.

Разом з тим, суд звертає увагу відповідача, що розмір таких витрат має визначатись на підставі документів про закупівлю товарів та (або) послуг, а отже розмір понесених витрат виконавчого провадження має бути підтверджений відповідними документами про придбання товарів або послуг.

Суд погоджується з позицією відповідача, що у постанові про стягнення витрат виконавчого провадження виконавець не повинен зазначати детальний розрахунок понесених витрат, а зазначає лише розмір усіх складових загальної суми витрат виконавчого провадження.

Водночас, пунктом 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

У даному випадку, приватний виконавець є особою, якій державою делеговано повноваження на примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, а тому відповідач є суб`єктом владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною першою та другою вказаної статті визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно, суб`єкт владних повноважень має використовувати свої повноваження з метою, з якою вони були надано, з урахуванням принципу об`єктивності (обґрунтованості), тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; має здійснюватися своєчасно, тобто протягом розумного строку; безсторонньо, неупереджено, пропорційно; з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, виконавець, як суб`єкт владних повноважень, повинен довести правомірність свого рішення, тобто повинен надати відповідні докази на підтвердження понесених витрат у виконавчому провадженні.

У даному випадку, відповідач в оскаржуваній постанові зазначає, що розмір витрат визначений на підставі документів про закупівлю (придбання) відповідних товарів і послуг, та складає 26380,00 гривень. Проте, у ході судового розгляду справи не надав жодних документів про закупівлю (придбання) відповідних товарів і послуг, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами реальність здійснених витрат у спірному виконавчому провадженні та не підтверджено їх розмір, а тому постанова про їх стягнення з боржника є протиправною та підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 241, 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни (02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, офіс 17) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни від 08.01.2020 про стягнення з боржника витрат у виконавчому провадженні № 59607875.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 287, 295-297 та пунктом 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов