Справа № 240/2139/20
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2020-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2020 року м. Житомир

справа № 240/2139/20

категорія 112030100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови в поновлені пенсії за вислугою років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб, починаючи з моменту передачі органам Пенсійного фонду України функцій з призначення, поновлення і виплати військових пенсій відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категорія громадян від 02.11.2006 №1522, а саме з 01.01.2007;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області поновити виплату пенсії за вислугою років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб, починаючи з моменту передачі органам Пенсійного фонду України функцій з призначення, поновлення і виплати військових пенсій відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категорія громадян від 02.11.2006 №1522 , а саме з 01.01.2007.

В обґрунтування позову зазначає, що проживаючи в Україні до 07.01.1999 отримував пенсію за вислугою років як військовослужбовець, однак після виїзду на постійне місце проживання до країни Ізраїль, виплата пенсії йому припинена. Зазначає, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 має безспірне право на отримання пенсії, а місце його реєстрації жодним чином не може впливати на таке право, саме тому звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії. Однак на своє звернення отримав відмову у поновленні такої виплати, викладену у листі №Г108/498/г-02/8-0600/20 від 06.02.2020, з тих підстав, що заява на поновлення виплати пенсії подається особисто, а також у зв"язку з тим, що необхідно надати оригінал паспорту громадянина України, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру та їх копії, та довідку уповноваженого органу, що підтверджує факт проживання позивача на території Житомирської області.

Позивач, вважаючи, що дії органу Пенсійного фонду України щодо відмови у поновленні виплати пенсії починаючи з 01.01.2007 є протиправними, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвала про відкриття провадження була направлена позивачу та відповідачу за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вказана ухвала отримана відповідачем, про що свідчить підпис уповноваженої особи відповідача у поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження надіслав до суду відзив на позовну заяву за вх.№12700/20, у якому просить у задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області жодного рішення про припинення виплати пенсії позивачу не приймало та не вчиняло жодних протиправних дій по відношенню до позивача.

Також зазначає, що відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян від 02.11.2006 №1522 (далі - Постанова Кабінету Міністрів України №1522) з 01.01.2007 органам Пенсійного фонду України передаються архівні пенсійні справи, закриті протягом трьох останніх років та закриті на момент передачі. Пенсійні справи, виплата пенсії по яких припинена до 01.01.2004, до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області не передавались. У зв`язку з чим, позивач на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області не перебував та пенсію не отримував.

Вказує, що на звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області було надано детальне роз`яснення щодо порядку звернення за відновлення виплати пенсії, однак позивачем проігноровано надані рекомендації та норми законодавства та в подальшому не надавалися всі необхідні документи та належним чином завірені копії документів.

Окрім того, відповідач зазначає, що позивач вже звертався до Житомирського окружного адміністративного суду з аналогічними адміністративними позовами з тим самим предметом та з тих самих підстав. Згідно з рішенням Житомирського окружного адміністративного суду у справі №240/9619/19 від 27.09.2019 у задоволені позову, - відмовлено.

21 квітня 2020 року позивач надіслав до суду відповідь на відзив на позовну заяву за вх.№13216/20, в якому додатково зазначає, що не заперечує щодо звернення до суду з позовом про поновлення виплати пенсії, однак в прохальній частині просив суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області негайно поновити право на отримання пенсії та виплатити пенсію за весь період, починаючи з моменту, коли було прийнято рішення про припинення виплати пенсії, а саме з 07.01.1999.

Також вказує, що відповідно до заяви від 29.01.2020 долучив оригінал заяви про поновлення пенсії відповідно до додатку 1 до пункту 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 29.01.2020, а також з засвідчені копії: закордонного паспорту, ідентифікаційного коду, трудової книжки та військового квитка.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.258 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Складення повного судового рішення відкладалося, у зв"язку з перебуванням головуючого судді у відпустці з 15.05.2020 по 09.06.2020.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що з 01.11.1999 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, призначена пенсія за вислугою років.

Згідно з листом ІНФОРМАЦІЯ_2 №5766 від 07.10.2019 ОСОБА_1 у зв"язку з виїздом на постійне місце проживання до держави Ізраїль з 01.08.1999 припинено виплату пенсії (а.с.9).

ОСОБА_1 звернувся із заявою від 12.03.2019 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якій просив відповідача повідомити наступні факти, а саме: з якого моменту було прийняте рішення про припинення виплати йому пенсії та протягом якого періоду така не виплачувалась; з яких підстав Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області проігнорувало обов`язкове до виконання вищевказане рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 у справі №1-32/2009 та не вчинило жодних дій щодо припинення протиправно позбавляти його права на отримання пенсії; з яких підстав Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області продовжує застосовувати норми законодавства щодо припинення виплати йому пенсії, які визнані Конституційним Судом України - неконституційними та втратили чинність згідно з вказаним судовим рішенням (а.с.7).

Листом №Т-1251 від 12.04.2019 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивача про те, що з 01.01.2007 органам Пенсійного фонду України передаються архівні пенсійні справи закриті протягом трьох останніх років та закриті на момент передачі, проте до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області пенсійні справи виплата пенсії по яких припинена до 01.01.2004 не передавалися, а тому на обліку в управлінні позивач не перебував та пенсію не отримував (а.с.8).

Згідно з рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27.09.2019 у справі №240/9619/19 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яка полягає у відмові поновити право на отримання пенсії та виплатити її за весь період, починаючи з моменту, коли було прийнято рішення про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 , а саме з 07.01.1999 та зобов`язання відповідача негайно поновити право на отримання пенсії та виплатити пенсію за вказаний період, - відмовлено (а.с.50-53).

Вказане рішення Житомирського окружного адміністративного суду залишено без змін згідно з постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2019 у справі №240/9619/19 (а.с.54-59).

08.01.2020 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою, у якій просив передати його пенсійну справу до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області для поновлення виплати пенсії (а.с.10).

21.01.2020 Житомирський обласний військовий комісаріат листом №350 повідомив позивача, що матеріали пенсійної справи будуть передані до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області лише на офіційний запит цього органу, який призначає пенсію (а.с.11).

29 січня 2020 року позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області із проханням запитати у Житомирського обласного військового комісаріату пенсійну справу ОСОБА_1 та поновити виплату пенсії з 01.01.2007 та виплатити заборгованість.

До заяви додано: заяву про поновлення пенсії відповідно до додатку 1 до пункту 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 29.01.2020; копію листа Житомирського обласного військового комісаріату від 21.01.2020 №350; копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон; копію ідентифікаційного коду; копію трудової книжки; копію військового квитка (а.с.12, 13,15,16,17-18).

Листом від 06.02.2020 Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області повідомило позивача, що заява про поновлення виплати раніше призначеної пенсії подається пенсіонером або його законним представником особисто до органу, що призначає пенсію за місцем проживання. Також роз"яснено, що копії документів, що подаються до органів, що призначають пенсію, мають бути завірені в установленому Законом порядку. Копії документів, що подаються безпосередньо заявниками до органів, що призначають пенсії, завіряються органами, що призначають пенсії.

З урахуванням вказаного, для поновлення виплати пенсії необхідно особисто надати відповідну заяву, оригінал паспорту громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру та їх копії, довідку з уповноваженого органу, що підтверджує факт проживання на території Житомирської області (а.с.14).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсії звільненим зі служби особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не призначаються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пенсії, призначені зазначеним особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з статтею 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Суд зазначає, що міжнародні договори між Україною та Ізраїлем з питань пенсійного забезпечення не укладалися.

Разом з тим, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV. Зазначено, що положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Так, відповідно до статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

У пункті 51 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пічкур проти України", набуло статусу остаточного 07.02.2014, та яке за приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, зазначено що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому, заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії.

Відповідно до пункту 54 вказаного рішення наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 , як громадянин України, має право на виплату призначеної йому пенсії.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18.09.2018 у справі №522/535/17.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення та виплати пенсій деяким категоріям громадян" №1522 від 02.11.2006 затверджено Порядок передачі органам Пенсійного фонду України функції з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян (далі - Порядок №1522).

У пункті 3 цієї постанови зазначено, що "... іншим органам, що здійснюють призначення пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", забезпечити проведення інвентаризації пенсійних справ, виплатних та інших документів, необхідних для виконання функцій з призначення і виплати пенсій особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", передачу їх до 1 січня 2007 року органам Пенсійного фонду України згідно з актами, складеними за формою, що затверджується органами, зазначеними у цьому пункті, за погодженням з Пенсійним фондом України, та виплату пенсій до визначеного строку".

Відповідно до пункту 2 частини 2 Порядку №1522 органи Пенсійного фонду України приймають згідно із затвердженими графіками від органів, що здійснюють призначення пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", пенсійні справи, виплатні та інші документи, необхідні для виконання функцій з призначення і виплати пенсій.

Тобто, саме до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перейшли повноваження із виплати пенсії відповідній категорії пенсіонерів (особам, звільненим з військової служби).

Частиною 3 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Постановою правління Пенсійного фонду України №28-2 від 22.12.2014 затверджено Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - Положення №28-2)

Згідно з підпунктом 5 пункту 4 Положення №28-2 Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення №28-2 Головне управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань.

Таким чином, законодавець поклав на відповідача обов`язок витребовувати в установленому законодавством порядку відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань.

Окрім того, у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду, викладених у постанові від 23.12.2019 у справі №240/9619/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управляння Пенсійного фонду України у Житомирській області, зазначено, що підставою відмови ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про поновлення виплати пенсії, стала відсутність доказів звернення позивача до органу, який йому виплачував пенсію до виїзду в Ізраїль з вимогою про передачу пенсійної справи до територіального органу Пенсійного фонду України (а.с.58).

Матеріали справи свідчать, що після прийняття постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2019 у справі №240/9619/19, ОСОБА_1 у січні 2020 року із заявою звертався до ІНФОРМАЦІЯ_2 з проханням передати до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області його пенсійну справу (а.с.10).

Однак суд зауважує, що листом від 21.01.2020 №350 ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив позивача про відмову в направленні пенсійної справи та вказав, що пенсійна справа буде передана до Головного управління Пенсійного фонду у Житомирській області лише на офіційний запит цього органу (а.с.11).

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, отримавши заяву позивача від 29.01.2020 з листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21.01.2020 та виявивши, що його пенсійна справа фактично не передана, повинно було витребувати у Житомирського обласного військового комісаріату пенсійну справу ОСОБА_1 , однак відповідач свого обов`язку не виконав.

Відповідно до п.4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005№22-1 (далі - Порядок №22-1) не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених норм, після отримання заяви позивача про поновлення виплати пенсії за вислугою років, відповідач повинен був витребувати у Житомирського обласного військового комісаріату пенсійну справу ОСОБА_1 , розглянути її та прийняти вмотивоване рішення або про поновлення виплати пенсії або про відмову у її поновленні.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що жодного рішення орган Пенсійного фонду України не приймав, що є порушенням вимог Закону №1058-ІV та Порядку №22-1.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи з положень п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У даному випадку, дотримуючись принципів верховенства права, законності, поділу влади, в межах компетенції, визначеної Конституцією та законами України, а також виходячи з повноважень суду, визначених ст.245 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушених прав позивача, який є ефективним відповідно до встановлених обставин та правового регулювання спірних відносин та належить до компетенції суду, а саме: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо не витребування від Житомирського обласного військового комісаріату матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 та не прийняття рішення за результатами розгляду заяви від 29.01.2020.

В свою чергу застосовуючи механізм захисту порушеного права, суд вважає за можливе зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду у Житомирській області витребувати у Житомирського обласного військового комісаріату матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 , з урахуванням яких, прийняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 29.01.2020.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

В силу приписів ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.О.Ольжича, буд.7, Житомир, 10003, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо не витребування від Житомирського обласного військового комісаріату матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 та не прийняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 29.01.2020.

Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду у Житомирській області витребувати у Житомирського обласного військового комісаріату матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 , з урахуванням яких прийняти рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 29.01.2020.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 420 (чотириста двадцять) грн 40 (сорок) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі 16 червня 2020 року.

Суддя А.В. Горовенко