Справа № 640/23232/19
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2020-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2020 року м. Київ № 640/23232/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Арсірія Р.О., за участю секретаря судового засідання Шевченко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

За участю представників сторін

від позивача - ОСОБА_1 - особисто, представник позивача - Мартян Олександр Володимирович

від відповідача -

за позовом ОСОБА_1

до Прокуратури Київської області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення вимушеного прогулу

Прийняв до уваги наступне

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 та/або позивач) до Прокуратури Київської області (надалі - відповідач), в якій позивач просить :

Визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Київської області №605к від 23.10.2019 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Київської області та органів прокуратури

Поновити Ткачову Ірину Миколаївну в органах прокуратури (01601, м. Київ, б-р Лесі Українки, 27/2 ) та на посаді прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Київської області з 28.10.2019.

Стягнути з прокуратури Київської області (01601, м. Київ, б-р Лесі Українки, 27/2 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 28.10.2019 і до моменту фактичного поновлення на роботі.

Ухвалою суду від 28.11.2019 відкрито провадження в адміністративній справі.

Запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання копії ухвали про відкриття провадження подати до Окружного адміністративного суду міста Києва відзив на позовну заяву, відповідні докази, на які він посилається при його обґрунтуванні проти наведених позивачем обставин та правових підстав позову, оформлений відповідно до положень частин 2-4 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України та докази надіслання (надання) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

Призначено підготовче засідання, яке буде здійснено суддею Арсірієм Р.О. 14 січня 2020 року о 13:30 год.

Ухвалою суду від 14.01.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу № 640/23232/19 до судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працювала в органах прокуратури України з 2003 року, останнім часом на посаді прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Київської області.

Наказом прокурора Київської області від 23.10.2019 № 605 к її звільнено з 28.10.2019 з посади прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Київської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з посиланням на статтю 11 Закону України «Про прокуратуру» та підпункт 1 пункту 19 розділу II «;Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон № 113-ІХ).

Позивач вважає, що наказ прокурора області від 23.10.2019 № 605к є протиправним, оскільки в розпорядчій частині оскаржуваного наказу як правову підставу звільнення зазначено пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII, відповідно до якої прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Проте, на день видання оскаржуваного наказу та день її звільнення прокуратура Київської області не була ліквідована, не перебувала в стані припинення, що підтверджується витягами з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач вважає своє звільнення із займаної посади незаконним, проведеним з порушення вимог ст.ст.22,24,38, 64 Конституції України та ст. ст.40,42 КЗпП України, а оскаржений наказ таким, що підлягає скасуванню з поновленням позивача на роботі, тому звернулася до суду з даним позовом.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовних вимог не визнав та зазначив, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" № 113- IX, який набрав чинності 25.09.2019 (далі Закон № 113- IX) запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Зокрема, відповідно до п. 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113- IX з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", п. 7, п. 9 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону.

За змістом п. 7 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону 113- IX прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Таким чином, на думку представника відповідача, позивачем фактично проігноровано норми Закону 113- IX та не подано заяви за відповідною формою до Генерального прокурора про переведення до обласної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію.

Вважає, що наказ про звільнення позивача від 23.10.2019 №605 к видано на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.

З наведених підстав просила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача і представника відповідача, перевіривши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, яким надано оцінку з точки зору їх достовірності, допустимості, належності та достатності, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 працювала в органах прокуратури України. З 04.07.2017 обіймала посаду прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Київської області.

Наказом прокурора Київської області від 23.10.2019 № 605 к з посиланням на статтю 11 Закону України «Про прокуратуру», підпункт 1 пункту 19 розділу ІІ «;Прикінцевих і перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» ОСОБА_1 звільнено з 28.10.2019 з посади прокурора відділу ювенальної юстиції прокуратури Київської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Цим же наказом зобов`язано відділ фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області провести остаточний розрахунок та здійснити належні їй виплати при звільненні.

Вважаючи вищевказаний наказ протиправним та таким, що порушує її законні права та інтереси, позивач звернулася з позовною заявою до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідношенням, які виникли між учасниками розгляду справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи прокуратури України та їх посадові особи зобов`язані діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини з приводу проходження публічної служби в органах прокуратури унормовані, насамперед, приписами Закону України "Про прокуратуру" та Законом України N 113-IX від 19.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».

Прийняття Закону України N 113-IX спрямовано на запровадження першочергових і тимчасових заходів, пов`язаних передусім із кадровим перезавантаженням органів прокуратури шляхом атестації чинних прокурорів, а також надання можливості всім доброчесним кандидатам, які мають належні теоретичні знання та практичні навивки, на конкурсних засадах зайняти посаду прокурора у будь-якому органі прокуратури. Основною метою законопроекту є створення передумов для побудови системи прокуратури, діяльність якої базується на засадах ефективності, професійності, незалежності та відповідальності.

Зокрема, згідно з пунктом 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Наведеною нормою закону спростовуються усі доводи позивача про знаходження у стані повної правової невизначеності, адже законом явно та очевидно з достатньою поза розумним сумнівом чіткістю було передбачено як ліквідацію існуючих раніше органів прокуратури і створення нових органів прокуратури, так і правові наслідки такої ліквідації для прокурорів.

За приписами пункту 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України № 113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Пунктом 10 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України № 113-ІХ передбачено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації.

Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком «Про затвердження Порядку проходження прокурорами атестації», затвердженим 03.10.2019 наказом Генерального прокурора №221 (далі Порядок № 221).

Пунктом 9 розділу І Порядку № 221 передбачено, що атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 цього Порядку.

Згідно з пунктом 10 розділу І Порядку № 221 заява, вказана у пункті 9 розділу І цього Порядку, подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15 жовтня 2019 року (включно). Заява підписується прокурором особисто.

З наведених норм закону слідує, що законодавець ввів у дію чітко та однозначно визначену процедуру реформування органів прокуратури, зазначивши, які саме дії мають вчинити особи з метою подальшого проходження служби в органах прокуратури, та явно і очевидно окресливши умову продовження служби шляхом успішного проходження атестації.

Наслідки відмови від проходження атестації також були сформульовані та визначені законодавцем з достатньою для розуміння чіткістю і ясністю.

Зокрема, п.п. 1 п. 19 розділу ІІ Закону України №113-IX передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах і не подали у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

При цьому, суд зауважує, що пунктом 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України №113-IX передбачено, що перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність, у відпустці чи у відрядженні до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Тобто, Позивачка була ознайомлена з приписами Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", з наказом Генерального прокурора № 221 від 03.10.2019, яким затверджено Порядок проходження прокурорами атестації, однак, у встановлений строк відповідної заяви Генеральному прокурору про переведення до обласної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію не подала.

Таким чином, на переконання суду, у спірних правовідносинах позивач знаходилась у стані повної правової визначеності, коли маючи відповідну освіту та досвід професійної діяльності повністю усвідомлювала юридичні наслідки неподання заяви про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію.

При цьому, чітко визначеною нормою закону моментом звільнення у даному конкретному випадку є не завершення процесу ліквідації органу прокуратури, завершення процесу реорганізації органу прокуратури чи завершення процедури скорочення чисельності прокурорів органу прокуратури, а виключно настання події зумовленою саме неподанням заяви про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію.

Суд звертає увагу на ту обставину, що мотиви, якими позивач обґрунтовує свою позицію та необхідність скасування спірного наказу про звільнення, фактично свідчать про її незгоду із положеннями Закону №113-ІХ, які, на її думку, порушують права та гарантії позивача, що визначені Кодексом законів про працю та Конституцією України.

Однак, посилання позивача на те, що положення Закону України №113-ІХ, а також Порядку №221 звужують та порушують права позивача, на думку суду, не можуть бути підставою для задоволення даного адміністративного позову, адже відповідні положення є чинними, а тому підстави для їх неврахування в межах розгляду даної справи, відсутні.

Суд вважає за необхідне вказати на те, що запровадження законодавцем такого механізму реформування органів прокуратури України безперечно є втручанням у приватне життя особи прокурора у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року (далі - Конвенція) в аспекті умов проходження публічної служби (професійної діяльності). Проте, таке втручання у даному конкретному випадку прямо передбачено законом і переслідує абсолютно легітимну ціль відновлення довіри суспільства до функціонування органів прокуратури України.

Міра втручання з боку держави у сферу приватного життя особи в аспекті професійної діяльності у даному випадку є повністю співставною із ступенем втручання держави з аналогічною метою у діяльність особи на посаді професійного судді, що було визнано законним і конституційним згідно з висновком Конституційного суду України від 20.01.2016 № 1-в/2016.

У даному конкретному випадку суд не знаходить підстав для висновку про незабезпечення балансу між публічним інтересом суспільства на формування корпусу прокурорів системи органів прокуратури України та приватним інтересом заявника на продовження служби в органах прокуратури оминаючи процедуру атестації.

Суд вважає також безпідставними доводи позивача про порушення відповідачем вимог трудового законодавства з огляду на наступне.

Норми Закону №1697, які визначають умови і підстави звільнення прокурора з посади, у тому числі з адміністративної посади, є спеціальними по відношенню до інших нормативних актів, у тому числі Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) .

Законодавцем внесено зміни до статей 32 та 40 КЗпП України. Так, згідно з частиною п`ятою статті 32 КЗпП України переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус. Частиною п`ятою статті 40 Кодексу передбачено особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої-третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Частиною п`ятою статтею 51 Закону №1697 визначено, що на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Посилання позивача на лист Прокуратури Київської області № 01/1/2-49вих-20 від 10.04.2020, судом відхиляється з огляду на наступне.

По-перше, предметом позову є оскарження наказу прокурора області № 605к від 23.10.2019 про звільнення з 28.10.2019 з посади прокурора відділу та органів прокуратури у зв`язку з неподанням у строк до 15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 заяви до Генерального прокурора про переведення до обласної прокуратури та про намір пройти атестацію (пп. 1 п. 19 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»).

Тобто, станом на 10.04.2020 ОСОБА_1 не обіймала будь-яких посад в прокуратурі Київської області.

Натомість, передумовою написання прокурором Київської області листа № 01/1/2-49вих-20 від 10.04.2020 до Генерального прокурора було звернення прокурорів регіональної прокуратури, до числа яких ОСОБА_1 не входила.

Таким чином, особисто прокурором Київської області жодним чином не розглядалися доводи позивача про можливе порушення її трудових прав та з цих питань прокурор області не приймав жодних рішень щодо можливого незаконного звільнення ОСОБА_1 .

Посилання у листі за № 01/1/2-49вих-20 від 10.04.2020 на те, що «форма типових заяв, затверджених наказом Генерального прокурора N.9 221 від 03.10.2019, містить ряд нелогічних та оціночних понять, процес звільнення буде відбуватися із порушенням вимог національного та міжнародного законодавства» не стосується обставин даної справи, при якій позивач ОСОБА_1 не подавала будь-яку заяву про намір пройти атестацію.

Згідно ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність оскаржуваного наказу.

Враховуючи викладене, з урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи, суд дійшов висновку, що оскільки обов`язковою умовою для призначення прокурорів до Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур є успішне проходження ними атестації та надання їх згоди на призначення, у даному випадку неподання відповідної заяви вказує на відсутність бажання позивача щодо її переведення до відповідної прокуратури з дотриманням чітко визначеного у Законі механізму та чіткого усвідомлення наслідків такого неподання, а тому суд вважає, що наказ прокурора Київської області від 23.10.2019 № 605 к «Про звільнення ОСОБА_1 » виданий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, відтак підстави для його скасування відсутні.

При цьому, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині поновлення позивача в органах прокуратури, стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такі позовні вимоги є похідними від першої.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 255 КАС України суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до прокуратури Київської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 )

Прокуратура Київської області (бул.Л.Українки, 27/2, Київ, 01133, )

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження, визначений статтею 295 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення виготовлений 17 червня 2020 року

Суддя Р.О. Арсірій