Справа № 340/411/20
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2020-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2020 року м. Дніпросправа № 340/411/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року (головуючий суддя у І інстанції Притула К.М.) у справі № 340/411/20 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 12.11.2019 року №КР3432/390/АВ/ТД-ФС.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначила, що спірна постанова була прийнята відповідачем протиправно та з порушенням приписів чинного законодавства, оскільки нею не допускалось порушень приписів ст. 24 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову № КР3432/390/АВ/ТД-ФС від 12.11.2019 про накладення штрафу у розмірі 125190,00 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Держпраці у Кіровоградській області, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що позивачем використовувалась наймана праця без укладення трудового договору щонайменше 19.09.2019 року, що свідчить про обгунтованість прийняття спірної постанови та відсутність правових підстав для її скасування.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 19.09.2019 головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Пуриш Н.О. під час проведення превентивних заходів було виявлено можливе використання праці без оформлення трудових відносин у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Начальником відділу було складено службову записку від 19.09.2019, на підставі чого видано наказ Управління від 19.09.2019 №1283 та направлення на проведення інспекційного відвідування від 19.09.2019 № 1283/02.18.

19.09.2019 складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування від 19.09.2019 № КР3432/390/АВ/НД та винесено вимогу про надання документів від 19.09.2019 №КР3432/390/ПД. Документи відповідно до вимоги надані 23.09.2019 о 15.30, після чого було складено акт інспекційного відвідування КР№3432/390/АВ від 24.09.2019, в якому встановлено порушення вимог ст.21 та ст.24 КЗпП України.

В акті перевірки зазначено, що згідно наданих документів фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , ОСОБА_2 прийнято на роботу 19.09.2019, повідомлення до органів ДФС подано 19.09.2019 о 17.00 год.

30 вересня 2019 року інспектором було винесено припис, яким зобов`язано позивача усунути виявлені під час проведення інспекційного відвідування порушення.

04 жовтня 2019 року до Управління подано скаргу на припис за розглядом якої підстави для скасування припису відсутні.

07.10.2019 Головним управління Держпраці у Кіровоградській області листом №01-20-02/5816-19 повідомлено фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 про отримання акту інспекційного відвідування від 16.09.2019 №КР3432/390/АВ.

Розгляд справи про застосування фінансових санкцій в порядку ст,265 КЗпП України проведено 12.11.2019, за результатами якої прийнято постанову про накладення штрафу на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України в розмірі 125 190,00 грн.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаної постанови, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірна постанова була прийнята відповідачем з порушенням приписів чинного законодавства, що свідчить про її протиправність та необхідність її скасування.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Згідно п.п. 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування) визначена Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (далі - Порядок № 295).

Відповідно до п. 2 Порядку № 295, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці.

Згідно п. 19 Порядку № 295, за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що на Державну службу України з питань праці (Держпраці) покладено обов`язок по здійсненню державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами, зокрема шляхом проведення інспекційних відвідувань, за результатом яких складається акт.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

У відповідності до статті 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

Отже, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.

Приписами абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України визначено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для прийняття спірної постанови були висновки відповідача відносно використання позивачем неоформленої праці ОСОБА_2 , щонайменше 19.09.2019 року.

Встановивши зміст спірних правовідносин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо необґрунтованості вказаних висновків відповідача, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом позивача від 19.09.2019 року прийнято з 19 вересня 2019 року ОСОБА_2 на посаду продавця з окладом в розмірі мінімальної заробітної плати.

19.09.2019 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено трудовий договір відповідно до якого, остання зобов`язана виконувати обов`язки продавця, а позивач зобов`язується виплачувати заробітну плату в розмірі 100% мінімальної заробітної плати на місяць.

Також, 19.09.2019 року позивачем було подано до Державної фіскальної служби повідомлення про прийняття працівника на роботу ( ОСОБА_2 з 19.09.2019 року).

Поряд з вказаним, з матеріалів справи вбачається, що 30.09.2019 року відповідачем відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення №КР3432/390/АВ/П/ПТ, яким було встановлено факт використання останньою найманої праці ОСОБА_2 без укладення трудового договору. Наведений протокол було передано до суду.

Постановою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2019 року по справі № 383/1281/19 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 41 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях останньої події і складу адміністративного правопорушення.

Також, судом у наведеній постанові було встановлено, що з урахуванням пояснень ОСОБА_1 , які підтверджені доданими до матеріалів справи доказами, зокрема, актом інспекційного відвідування № 3432/390/АВ від 24.09.2019 року, трудовим договором між працівником і фізичною особою яка використовує найману працю від 19.09.2019 року, наказом № 9 від 19.09.2019 року про прийняття ОСОБА_2 на посаду продавця, повідомленням ДПІ про прийняття працівника на роботу, письмовими поясненнями ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 23.09.2019 року, табелем використання робочого часу по ФОП ОСОБА_1 , за вересень 2019 року, які в сукупності з поясненнями спростовують викладені в протоколі про адміністративне правопорушення факти щодо допуску до роботи працівника ОСОБА_2 без укладення трудового договору, а відтак і недоведеність фактичного допуску останньої до роботи без оформлення трудового договору, в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. З ст. 41 КУпАП.

Отже, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку стосовно підтвердження факту працевлаштування ОСОБА_2 у позивача та, як наслідок, недопущення останньою правопорушення, передбаченого ст. 265 КЗпП України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем не було надано до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, в розумінні приписів ст.ст. 73-76 КАС України, які б підтверджували факт допуску позивачем до роботи ОСОБА_2 без укладення трудового договору та, як наслідок, порушення останньою приписів ст. 24 Кодексу законів про працю України.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності прийняття відповідачем постанови від 12.11.2019 року №КР3432/390/АВ/ТД-ФС та необхідності її скасування.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, 321, 325, 328 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року у справі №340/411/20 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду на підставі ст. ст. 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова в повному обсязі складена 17.06.2020 року.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай