Справа № 200/3723/20-а
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2020-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2020 р. Справа№200/3723/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки. Просив визнати дії Донецького обласного військового комісаріату протиправними, в частині не нарахування та не виплати позивачу, як учаснику бойових дій, грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які позивач отримував за останньою займаною штатною посадою, згідно розділу ХХХІ «Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби», пункту 6 наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 року № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», за період з 2015 року по 2018 рік; зобов`язати Донецький обласний військовий комісаріат, на підставі розділу ХХХІ, пункту 6 наказу Міністра оборони України № 260 07.06.2018 року, вчинити певні дії щодо проведення розрахунку, нарахування та виплати позивачу, як учаснику бойових дій, грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислуги років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які позивач отримував за останньою займаною посадою, за період з 2015 року по 2018 рік; зобов`язати Донецький обласний військовий комісаріат, на підставі розділу ХХХІ, пункту 6 наказу Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 року, підготувати та надати для суду, довідку розрахунок про невиплачену суму позивачу, як учаснику бойових дій, грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які позивач отримував за останньою займаною штатною посадою, за період з 2015 року по 2018 рік; стягнути на користь позивача з Донецького обласного військового комісаріату суму, зазначену в довідці розрахунку (про невиплачену суму останньому, як учаснику бойових дій, грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які позивач отримував за останньою займаною штатною посадою, за період з 2015 року по 2018 рік), на підставі розділу ХХХІ пункту 6 наказу Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 року; зобов`язати Донецький обласний військовий комісаріат, у разі або після виконання останнім, рішення суду від 18.10.2019 року по справі № 200/7742/19-а здійснити перерахування, донарахування та доплату позивачу недоплаченої суми (різниці по виплаті) за всі невикористані дні додаткової відпустки виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які позивач отримував за останньою займаною посадою, за період з 2015 року по 2018 рік, згідно розділу ХХХІ, пункту 6 наказу Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що грошова компенсація за всі невикористані дні додаткової відпустки, нараховується та виплачується виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які отримував військовослужбовець за останньою займаною посадою. Оскільки під час розгляду справи в Донецькому окружному адміністративному суді № 200/7742/19-а, вищевказаний факт не розглядався, а позивачу було задоволено його позов в частині визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 19 лютого 2019 року та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 19 лютого 2019 року, позивач вважає, що його права порушені, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.

13 квітня 2020 року відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину, що передбачено п. 3 розділу VI КАС України.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідно до вимог п. 1 розділу ХХVІІІ наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року, грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці. Відповідно до вимог п. 6 розділу XXVIII наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року, грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України. Починаючи, з 27 вересня 2018 року і по день звільнення, будь яких наказів щодо виведення позивача з розпорядження командувача не видавалося, а сам позивач до виконання обов`язків за посадою не приступав та рапортів на прийняття посади не надавав, рішень щодо продовження виплат грошового забезпечення до виведення позивача у розпорядження від Міністра оборони України на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 не надходило. Починаючи з 28 листопада 2018 року і по день звільнення, грошове забезпечення позивачу нараховувалось в розмірі окладу за військове звання та надбавки за вислугу років. Станом на день звільнення грошове забезпечення позивача складало 2893,42 грн. Таким, чином на думку відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до вимог чинного законодавства та рішення суду № 200/7742/19-а від 18.11.2019 року, позивачу було вірно нараховано розмір компенсації, за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, згідно грошового забезпечення, яке він отримував на день звільнення з лав Збройних Сил України. Крім того, відповідачем зазначено, що Донецькому обласному військовому комісаріату, для виконання рішення суду № 200/7742/19-а від 18.11.2019 року, в частині виплати коштів, потрібні банківські реквізити позивача, так як ІНФОРМАЦІЯ_3 є державним органом та не має готівкових коштів та не має право такими коштами розраховуватись. В той же час, а ні в заяві позивача від 28.05.2019 року щодо нарахування та виплати йому компенсації за неотриманні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, що передувала зверненню до Донецького окружного адміністративного суду в червні 2019 року, а ні в заяві позивача від 21.12.2019 року щодо розрахунку бойових дій, а ні до позовної заяви від 31.03.2020 року позивачем будь яких банківських реквізитів для виплати належних йому сум не надавалось. Отже, відповідач не погоджується з посилання позивача, що Донецький обласний військовий комісаріат навмисно не виплачує йому кошти є повністю безпідставні. З огляду на вищевикладене, просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

19 травня 2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач, крім іншого зазначив, що знаходившись з 27 вересня 2018 року по день звільнення 19.02.2019 року у розпорядженні у зв`язку із відстороненням позивача від займаної посади грошових виплат за виконання функціональних обов`язків, за штатною посадою він не отримував, а отже, відповідно до Закону, остання штатна посада, до його відсторонення була 26 вересня 2018 року. Таким чином, на думку позивача, висновки відповідача щодо вірного розрахунку по справі № 200/7742/19-а від 18 жовтня 2019 року не відповідають а ні дійсності а ні законодавчій базі, оскільки даний розрахунок з військовослужбовцем повинен здійснюватися тільки на основі розділу ХХХІ, пункту 6 наказу МОУ № 260 від 07.06.2018 року, який наголошує, що розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. З огляду на викладене, просив задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , проходив військову службу на посаді заступника військового комісару начальника мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_5 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_6 » Сухопутних військ Збройних сил України.

Відповідно до довідки № від 29 серпня 2018 року, позивач є внутрішньо переміщеною особою з м. Донецьк до м. Маріуполь Донецької області.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 позивач має статус учасника бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Наказом військового комісара Кальміусько-Нікольського об`єднаного районного військового комісаріату від 19 лютого 2019 року підполковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 19 лютого 2019 року.

У травні 2019 року позивач звернувся до Донецького обласного військового комісаріату із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2014 року по 2019 рік, виходячи з розміру його грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Листом від 04.06.2019 року позивача повідомлено, що в особливий період додаткові оплачувані відпустки, які визначені статтею 19 Закону України «Про відпустки» не надаються, а отже відсутні підстави для виплати компенсації за їх невикористання.

Вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки з 2014 року по 2019 рік, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року у справі № 200/7742/19-а, Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 19 лютого 2019 року та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_7 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 19 лютого 2019 року.

21 грудня 2019 року, позивач звернувся із письмовою заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 з проханням надати йому розрахунок виплати грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, право на які він набув під час проходження військової служби за період з 2015 року по 2018 рік.

27 грудня 2019 року, отримавши відповідь розрахунок від ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач узнав, що грошова компенсація за всі невикористані дні додаткової відпустки, нараховується та виплачується виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які отримував військовослужбовець за останньою займаною посадою.

У зв`язку із чим звернувся з даним позовом до суду.

Отже, спірним питанням даної справи є саме, розрахунок грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, оскільки позивач вважає, що її потрібно розраховувати з суми грошового забезпечення, які отримував військовослужбовець за останньою займаною штатною посадою, в той час, коли відповідачем дана сума нарахована із розрахунку виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення позивача з військової служби, а саме з 19 лютого 2019 року.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР визначені види відпусток.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни» від 14 травня 2015 року № 426-VIII, Закон України «Про відпустки» від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР, який набрав чинності 06 червня 2015 року, доповнено статтею 16-2, до якої в подальшому відповідними Законами вносились зміни та яка станом на момент виникнення спірних відносин була викладена в наступній редакції: «Учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік».

Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII передбачено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно з пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Згідно з абзацами 2, 3 частини 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті. У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

В силу вимог частини 19 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII, надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому, визначення поняття особливого періоду наведене Законах України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ та «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ під особливим періодом розуміють період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З аналізу наведених нормативно-правових актів вбачається, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі, додаткової соціальної відпуски. Однак, вказаним Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Вищезазначена позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 15 лютого 2018 року у зразковій справі № 620/4218/18 (Пз/9901/4/19), яке набрало законної сили 21 серпня 2019 року.

Отже, суд погоджується з позивачем в питанні щодо обов`язку відповідача виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2018 рік, що також знайшло відображення в судовому рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 18.10.2019 року у справі № 200/7742/19-а, яке набрало законної сили 17 лютого 2020 року, а також не заперечується й відповідачем.

В той же час, суд не погоджується з доводами позивача, про те, що грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, повинна розраховуватись виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які позивач отримував за останньою займаною посадою, за період з 2015 року по 2018 рік, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 245 КАС України наведено перелік рішень, які суд може прийняти у разі задоволення позову.

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (ч. 3-4 ст. 245 КАС України).

Відповідно вимог п. 1 розділу XXVIII наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року, грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, але військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.

Відповідно до вимог п. 6 розділу XXVIII наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.

Починаючи з 27 вересня 2018 року і по день звільнення будь яких наказів щодо виведення позивача з розпорядження командувача не видавало, а сам ОСОБА_1 до виконання обов`язків за посадою не приступав та рапортів на прийняття посади не надавав, рішень щодо продовження виплат грошового забезпечення до виведення позивача у розпорядження від Міністра оборони України на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 не надходило.

Отже, починаючи з 28.11.2018 року і по день звільнення ОСОБА_1 , грошове забезпечення позивачу нараховувалось в розмірі окладу за військове звання та надбавки за вислугу років. Станом на день звільнення грошове забезпечення складало 2893,42 грн.

Отже, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що Донецьким обласним військовим комісаріатом, відповідно до вимог чинного законодавства та рішення Донецького окружного адміністративного суду № 200/7742/19-а від 18.11.2019 року, позивачу було вірно нараховано розмір компенсації, за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, згідно грошового забезпечення, яке він отримував на день звільнення з лав Збройних Сил України.

Вказана позиція, щодо нарахування та виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій здійснюється виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення військовослужбовця, підтримується і Верховним Судом у зразковій справі № 620/4218/18 в рішенні від 15.02.2018 року.

Суд також звертає увагу, що відповідно до довідки № 10/66 від 29,04.2020 року, що міститься в матеріалах справи, грошове забезпечення на момент звільнення позивача 19.02.2019 року складало 2115,00 грн., в тому числі оклад за військовим звання (підполковник) 1410 грн.; надбавка за вислугу років 705 грн. Сума виплати компенсації складає 3948,00 грн. (2115,00 грн./30 днів х 14 днів х 4 роки).

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, є таким що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Але не більше строку дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України щодо запобігання поширення короновірусної хвороби.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко