Справа № 520/6964/2020
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2020-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 червня 2020 р. № 520/6964/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мороко А.С., розглянувши в письмову провадженні в приміщенні суду у м. Харкові адміністративну справу № 520/6964/2020 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю "Алекскредит" про визнання протиправними та скасування постанов -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати постанову приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни про відкриття провадження № 61722879 від 06.04.2020 та постанову приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 61722879 від 06.04.2020.

В обґрунтування позовних позивач зазначив, що спірні постанови є протиправними, оскільки відповідно до частини 2 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження"приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ. Також згідно частини 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Таким чином, за вказаних обставин, відсутні законні підстави для прийняття приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження про стягнення з фізичної особи, місце проживання та місце роботи якої, є місто Харків.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. 15.06.2020 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи № 520/6964/2020 за відсутності позивача та його представника.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, 15.06.2020 надав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки оскаржувана постанова винесена з дотриманням норм Закону України "Про виконавче провадження".

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступне.

06.04.2020 приватним виконавцем Дорошкевич Вірою Леонідівною на підставі виконавчого напису № 5032, виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейником В.В. про стягнення з боржника, ОСОБА_1 на користь ТОВ "Алекскредит" заборгованості в розмірі 21266,99 грн. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61722879.

Також, 06.04.2020 відповідачем винесено постанову про арешт майна боржника по ВП № 61722879.

Не погоджуючись із вказаними постановами, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон України №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України №1404-VIII).

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 Закону України №1404-VIII).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (частина третя статті 26 Закону України №1404-VIII).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (частина 5 статті 26 Закону України №1404-VIII).

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України (частина друга статті 24 Закону України №1404-VIII).

У позовній заяві представник позивача зазначив, що місцем проживання та місцем реєстрації ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 , виданого Жовтневим РВ ГУ МВС України в Харківській області 25.12.2006. Також, представник позивача зазначив, що згідно копії довідки, виданої військовою частиною № НОМЕР_2 Національної гвардії України вих. № 40/05/32-65 від 14.05.2020 ОСОБА_1 працює у військовій частині № НОМЕР_2 з 03.12.2019 по теперішній час, місцезнаходженням якої є АДРЕСА_2 . Таким чином, представник позивача вважає, що підстав для відкриття виконавчого провадження у м. Києві у відповідача не було.

Щодо вказаного, суд зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що у виконавчому написі № 5032 від 30.03.2020 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вказано місце проживання боржника, ОСОБА_1 - АДРЕСА_3 . При цьому, доказів неправомірності винесення зазначеного вище виконавчого напису, позивачем до суду не надано.

Відповідно до частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відповідно до частини 10 статті 6 цього Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Таким чином, суд зазначає, що фактичне місце проживання особи може відрізнятися від зареєстрованого у встановленому законом порядку.

Зі змісту норми частини 2 статті 24 Закону України №1404-VIII вбачається, що якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Пунктом 4 частини 2 статті 23 Закону України №1404-VIII визначено, що у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Виконавчим округом приватного виконавця Дорошкевич В.Л. є місто Київ.

Отже, чинне законодавство, яке регламентує спірні правовідносини, не містить застереження про здійснення виконавчого провадження виключно за місцем реєстрації місця проживання боржника.

Також суд звертає увагу на те, що виконавець не має обов`язку перевіряти місце проживання, місце реєстрації боржника, яке зазначене у виконавчому документі.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про правомірність постанови приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни про відкриття провадження № 61722879 від 06.04.2020.

Стосовно визнання протиправної та скасування постанови приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 61722879 від 06.04.2020, суд вказує наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно з частиною 1 статті 73 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом;11) допомогу на лікування;12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення;14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Суд критично ставиться до посилань представника позивача на те, що оскільки арешт накладений на рахунок позивача, відкритий у АТ КБ "ПриватБанк", який призначений для виплати заробітної плати, спірна постанова про арешт коштів боржника є протиправною.

З цього приводу суд зазначає, що у постанові приватного виконавця Дорошкевич В.Л. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 61722879 від 06.04.2020 зазначено про накладення арешту на грошові кошти, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що постанова приватного виконавця Дорошкевич В.Л. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 61722879 від 06.04.2020 винесена з дотриманням норм чинного законодавства України, а тому, підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними, а тому, задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ) до приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни (місцезнаходження: вул. Окіпної Раїси, буд. 4-А, оф. 71-А, м. Київ, 02002), третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю "Алекскредит" (місцезнаходження: вул. Якова Самарського, буд. 12А, м. Дніпро, 49044, ідентифікаційний код - 41346335) про визнання протиправними та скасування постанов - відмовити.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч. 6 ст. 287 КАС України, а саме: протягом 10 днів з дати проголошення (підписання).

Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Суддя А.С. Мороко