Справа № 400/2257/20
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2020-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

17 червня 2020 р. справа № 400/2257/20
м. Миколаїв

Суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Мороз А. О., ознайомившись з

позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вул. Пушкінська, 15, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 56500

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета споруОСОБА_2 , АДРЕСА_2

прозняття арешту та заборони відчуження з майна на підставі постанови від 03.02.2016 р. про арешт майна боржника

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (надалі - відповідач), в якому просить суд зняти арешт та заборону відчуження з майна позивача на підставі постанови від 03.02.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження.

Стаття 171 ч. 1 п. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) покладає на суд обов`язок після одержання позовної заяви з`ясувати чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Дослідивши позовну заяву з додатками, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. При цьому суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у Відділі ДВС Вознесенського МРУЮ Миколаївської області на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № АЕ-62, виданого Вознесенським місьрайонним судом Миколаївської області 16.07.1999 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина.

В рамках вищезазначеного виконавчого провадження постановою державного виконавця Відділу ДВС Вознесенського МРУЮ Миколаївської області Короєвою О.Ю. 03.02.2016 року винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

В подальшому, в зв`язку з досягненням дитиною повноліття, постановою головного державного виконавця Вознесенського міжрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Бутковського І.В. від 29.03.2016 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № АЕ-62 закінчено.

ОСОБА_1 оскаржив бездіяльність головного державного виконавця Вознесенського міжрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Бутковського І.В. щодо незняття арешту з майна боржника до Вознесенського місьрайонного суду Миколаївської області. Ухвалою від 24.10.2018 року Вознесенський місьрайонний суд Миколаївської області частково задовольнив скаргу ОСОБА_1 , визнав протиправною бездіяльність головного державного виконавця Вознесенського міжрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Бутковського І.В. в частині незняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеною постановою від 03.02.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження, а також зобов`язав головного державного виконавця Вознесенського міжрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Бутковського І.В. зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вознесенського МУЮ від 03.02.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження.

Як вбачається з матеріалів справи, на теперішній час арешт з майна боржника не знято, так як державний виконавець ОСОБА_3 звільнився з Вознесенського міжрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області.

ОСОБА_1 звернувся до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2 про зняття арешту з майна боржника. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 02.12.2019 року задоволено позов про зняття арешту з майна ОСОБА_1 , однак постановою Миколаївського апеляційного суду від 10.02.2020 року зазначене рішення скасовано, а в позові ОСОБА_1 - відмовлено.

ОСОБА_1 оскаржив постанову Миколаївського апеляційного суду від 10.02.2020 року до Верховного Суду. Ухвалою від 18.05.2020 року Верховний Суд повернув касаційну скаргу.

Частиною першою ст. 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, обов`язковою передумовою для звернення до адміністративного суду, є відсутність іншого порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 02.06.2016 року), рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, загальним правилом оскарження є звернення до того суду, який видав виконавчий документ. Як вже зазначалось судом, виконавчий документ № АЕ-62, на виконання якого відкрито виконавче провадження та в межах якого прийнято постанову про арешт майна боржника, видано Вознесенським місьрайонним судом Миколаївської області за наслідками розгляду цивільної справи.

Так, частиною 1 ст. 447 Цивільного процесуального Кодексу України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З огляду на викладене, справа щодо оскарження постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження з примусового виконання виконавчого листа № АЕ-62, виданого Вознесенським місьрайонним судом Миколаївської області, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Те, що позивач двічі оскаржував постанову про арешт майна боржника до Вознесенського місьрайонного суду Миколаївської області, який розглядав по суті такі вимоги, підтверджує вищезазначений висновок суду.

Той факт, що на теперішній час ухвала Вознесенського місьрайонного суду Миколаївської області від 24.10.2018 року фактично не виконана, не дає підстав для розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства.

За приписами п. 1 ч. 1, ч. 6 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Суд роз`яснює позивачеві, що з даними позовними вимогами, які звернені до Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), він має звернутись до Вознесенського місьрайонного суду Миколаївської області в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ст. 7 ч. 1 п. 3 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Суд роз`яснює позивачу його право подати клопотання про повернення судового збору.

Керуючись статтями 19, 170, 248 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі № 400/2257/20.

2. Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до Вознесенського місьрайонного суду Миколаївської області з позовом в порядку цивільного судочинства.

3. Роз`яснити ОСОБА_1 право на подання до Миколаївського окружного адміністративного суду клопотання про повернення судового збору.

4. Копію ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати позивачеві невідкладно разом з позовною заявою та всіма доданими до неї матеріалами.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ст. 256 КАС України.

6. Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання в порядку, визначеному ст.ст. 295-297 з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень КАС України та п. 3 Прикінцевих положень КАС України.

Суддя А. О. Мороз