Справа № 640/1226/19
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1226/19 Суддя (судді) першої інстанції: Григорович П.О.
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Кондраток А.В.,

представника позивача Вознюк Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві та Служби безпеки України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмач Нафтосерсів» до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, треті особи: Служба безпеки України, Приватне підприємство «Топаз ЛТД», про визнання неправомірними дій, визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмач Нафтосерсів» звернулось до суду з даним позовом, в якому просило:

- визнати неправомірними дії відповідача по передачі нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: місто Київ , вулиця Сім`ї Сосніних, 3 , Службі безпеки України за виконавчим провадженням № 43827011;

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про передачу нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: місто Київ, вулиця Сім`ї Сосніних , 3, Службі безпеки України за виконавчим провадженням № 43827011;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 09 жовтня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу TOB «Бахмач Нафтосервіс», винесену у виконавчому провадженні з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 14 серпня 2013 року № 910/9667/13;

- зобов`язати відповідача відновити виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 14 серпня 2013 року № 910/9667/13 та прийняти рішення про передачу нереалізованого майна боржника приватного підприємства «ТОПАЗ ЛТД», яке розташоване за адресою: місто Київ, вулиця Сім`ї Сосніних, 3, стягувачу TOB «Бахмач Нафтосервіс».

В обґрунтування позову зазначав, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмач Нафтосервіс» першим подало виконавчий документ до примусового виконання, внаслідок чого передача спірного нежитлового приміщення Службі безпеки України за виконавчим провадженням № 43827011 є неправомірною.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 травня 2019 року адміністративний позов задоволено частково, внаслідок чого визнано неправомірними дії Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві по передачі нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: місто Київ, вулиця Сім`ї Сосніних, 3, Службі безпеки України за виконавчим провадженням № 43827011; визнано протиправною та скасовано постанову від 23 січня 2019 року ВП №43827011 Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу; визнано протиправною та скасовано постанову від 09 жовтня 2018 року ВП №43852291 Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про повернення виконавчого документа стягувачу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, Святошинським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві та Службою безпеки України подані апеляційні скарги, в яких вони, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційних скарг ґрунтуються на дотриманні відповідачем вимог Закону України «Про виконавче провадження» при передачі нереалізованого майна боржника приватного підприємства «Топаз ЛТД» Службі безпеки України, оскільки остання раніше заявила про своє бажання щодо залишення за собою такого майна.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року апеляційні скарги задоволено, внаслідок чого рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 травня 2019 року скасовано та прийнято постанову про відмову у задоволенні позову.

Проте, цю постанову апеляційного суду скасовано Верховним Судом 16 квітня 2020 року з підстав неналежного повідомлення усіх учасників справи, і справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав поданий відзив та заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив судове рішення залишити без змін.

Інші учасники, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце апеляційного розгляду, до суду не прибули, що не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Так, судом установлено і вбачається з матеріалів справи, що 14 серпня 2013 року Господарським судом міста Києва видано наказ № 910/9667/13 про стягнення з Приватного підприємства «ТОПАЗ ЛТД» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмач Нафтосервіс» 166 002, 48 грн основного боргу, 8 300, 12 грн штрафу, 20 938, 31 грн пені та 3 901, 80 грн судового збору.

Постановою ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві від 26 вересня 2013 року відкрито виконавче провадження № 39941631 на підставі зазначеного виконавчого документа.

В межах виконавчого провадження № 39941631 борг погашено частково в сумі 7 653, 96 грн.

Відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за боржником (ПП «Топаз ЛТД») зареєстровано нежитлові приміщення (в літ А) загальною площею 2 133, 50 кв.м. Приміщення знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних, 3, що територіально відноситься до ВДВС Святошинського РУЮ.

Постановою ВДВС Солом`янського РУЮ від 29 травня 2014 року закінчено виконавче провадження № 39941631, копію постанови направлено сторонам та ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві.

Листом від 29 травня 2014 року № 478/10 ВДВС Солом`янського РУЮ надіслано на адресу відповідача постанову про закінчення виконавчого провадження від 29 травня 2014 року ВП №39941631 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 14 серпня 2013 року №910/9667/13. Зазначений лист відповідачем отриманий 01 липня 2014 року.

03 липня 2014 року головним державним виконавцем відділу ДВС Святошинського РУЮ прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 43852291 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 14 серпня 2013 № 910/9667/13.

В подальшому, 17 серпня 2018 року відповідач звернувся до позивача із Пропозицією № 43972504/14 щодо залишення за позивачем нереалізованого майна за результатами третіх електронних торгів які не відбулись, в рахунок погашення заборгованості ПП «Топаз ЛТД» за наказом Господарського суду міста Києва.

У Пропозиції зазначено, що до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві надійшло повідомлення від ДП «СЕТАМ» від 13 серпня 2018 року про те, що лот № 294509 - нежиле приміщення, площею 20,88 кв.м., що складає 98/1000 частини від нежилих приміщень, площею 2133,50 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних, 3 та належить Приватному підприємству «Топаз ЛТД» на праві власності, та знімається з продажу на торгах в зв`язку з тим, що прилюдні торги від 13 серпня 2018 року не відбулися.

Вказана Пропозиція отримана позивачем 28 серпня 2018 року.

Листом від 05 вересня 2018 року № 95 позивач повідомив відповідача про згоду на прийняття нереалізованого майна боржника за ціною третіх електронних торгів. Також в листі позивач просив відповідача повідомити про те, хто із стягувачів виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно та в якій черговості підлягають задоволенню вимоги ТОВ «Бахмач-Нафтосервіс».

Лист від 05 вересня 2018 року №95 отриманий відповідачем 07 вересня 2018 року.

Відповідь на вказаний лист відповідачем не надавалась.

28 вересня 2018 року позивач повторно звернувся до відповідача з листом №108 аналогічного змісту, яким просив повідомити черговість задоволення вимог стягувачів за рахунок майна - нежилого приміщення, площею 20,88 кв. м., що складає 98/1000 частини від нежилих приміщень, площею 2133,50 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних, 3.

Цей лист отримано відповідачем 03 жовтня 2018 року, проте не надано відповіді на повторний лист позивача.

09 жовтня 2018 року відповідачем прийнято постанову №43852291 про повернення виконавчого документу позивачу у зв`язку з тим, що нежитлове приміщення, площею 20,88 кв. м., що складає 98/1000 частини від нежилих приміщень, площею 2133,50 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних, 3, передане в порядку черговості стягувачу за виконавчим провадженням №43827011 - Службі безпеки України.

Відповідно до інформації, що міститься в належним чином засвідченій копії матеріалів виконавчого провадження № 43827011, 03 грудня 2013 року Господарським судом міста Києва видано наказ №910/18463/13 про стягнення з Приватного підприємства «Топаз ЛТД» на користь Служби безпеки України 204 891, 19 грн пені, 118 784, 22 грн штрафу, 6 473,50 грн витрат по оплаті судового збору.

Вперше цей наказ Господарського суду міста Києва пред`явлений до виконання до ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві в межах виконавчого провадження № 41273100, під час якого борг ПП «Топаз ЛТД» на користь Служби безпеки України погашено частково в сумі 12 689, 13 грн. Одночасно державним виконавцем ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві було встановлено, що відповідно до інформації Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за боржником (ПП «Топаз ЛТД») зареєстровано нежитлові приміщення (в літ.А) загальною площею 2133,50 кв.м. Приміщення знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних, 3, що територіально відноситься до ВДВС Святошинського РУЮ.

Постановою ВДВС Солом`янського РУЮ від 29 травня 2014 року закінчено виконавче провадження № 41273100, копію постанови направлено сторонам та ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві.

Листом від 29 травня 2014 року № 687/10 ВДВС Солом`янського РУЮ надіслано на адресу відповідача постанову про закінчення виконавчого провадження від 29 травня 2014 року ВП № 41273100 разом з наказом Господарського суду міста Києва від 03 грудня 2013 року № 910/18463/13. Вказаний лист відповідачем отримано 26 червня 2014 року.

26 червня 2014 року головним державним виконавцем Максимівим Миколою Миколайовичем відділу ДВС Святошинського РУЮ прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 43827011 з метою примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 03 грудня 2013 № 910/18463/13.

23 січня 2019 року відповідачем прийнято постанову ВП № 43827011 про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, відповідно до резолютивної частини якої стягувачу - Службі безпеки України передано у власність нерухоме майно, що належить боржнику (ПП «Топаз ЛТД») - нежитлове приміщення, площею 20,88 кв. м., що складає 98/1000 частини від нежилих приміщень, площею 2133,50 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Сім`ї Сосніних, 3.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо передачі майна боржника третій особі та повернення виконавчого документа, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця по передачі спірного нежитлового приміщення Службі безпеки України за виконавчим провадженням № 43827011 суперечать вимогам ч. 10 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте, колегія суддів, розглядаючи справу, дійшла до наступного висновку.

Так, згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

За приписами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Приписами статті 5 Закону № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як наголошувалось вище, виконавче провадження № 4385229 відкрито з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 14 серпня 2013 року № 910/9667/13 про стягнення з ПП «ТОПАЗ ЛТД» на користь ТОВ «Бахмач Нафтосервіс» грошових коштів.

Одночасно з цим виконавче провадження № 43827011 відкрито на виконання наказу Господарського суду міста Києва від 03.12.2013 № 910/18463/13 про стягнення з ПП «Топаз лтд.» на користь Служби безпеки України грошових коштів. В межах цього виконавчого провадження відповідачем прийнято оскаржувану постанову ВП № 43827011 про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, відповідно якої стягувачу - Службі безпеки України передано у власність нерухоме майно, що належить боржнику - ПП «Топаз ЛТД».

Згідно з положеннями частин першої, шостої та восьмої статті 61 Закону № 1404-VIII реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Отже, Законом № 1404-VIII передбачено випадки, коли реалізація арештованого майна на торгах може не відбутися. У такому випадку з метою забезпечення права стягувача - учасника виконавчого провадження Закон № 1404-VIII передбачає відповідний порядок дій, які повинен вчинити виконавець, а саме: повідомити про це стягувача і запропонувати йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за собою, виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт. При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (частина дев`ята статті 61 Закону № 1404-VIII).

Згідно з положеннями частин першої, шостої та восьмої статті 61 Закону № 1404-VIII реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Отже, Законом № 1404-VIII передбачено випадки, коли реалізація арештованого майна на торгах може не відбутися. У такому випадку з метою забезпечення права стягувача - учасника виконавчого провадження Закон № 1404-VIII передбачає відповідний порядок дій, які повинен вчинити виконавець, а саме: повідомити про це стягувача і запропонувати йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за собою, виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт. При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (частина дев`ята статті 61 цього Закону).

Спір у справі, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки реалізація процедури, визначеної наведеними вище приписами законодавства, направлена на перехід права власності на нерухоме майно від боржника до стягувача. Відтак, наявним є спір про право між стягувачами за різними виконавчими провадженнями щодо одного й того самого майна боржника.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 26 лютого 2019 року в справі № 910/3507/18, правочини, якими майно боржника передано стягувачу в рахунок погашення боргу, створюють правові наслідки безпосередньо для стягувача і боржника, а не для Виконавця. Тому в таких випадках існує спір про цивільні права стягувача і боржника, які у цій справі є юридичними особами. Отже, цей спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства з огляду на суб`єктний склад його сторін.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Натомість до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17).

Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

У справі, що розглядається, позовні вимоги виникли внаслідок, безпідставного, на думку позивача, набуття третьою особою речового права.

Тобто, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19 КАС України, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, що стало підставою для неправильного вирішення питання, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

За правилами частини першої статті 239 КАС України (у редакції Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX«Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ»; далі - Закон № 460-IX) якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 238, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві та Служби безпеки України - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 травня 2019 року - скасувати.

Провадження по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмач Нафтосерсів» до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, треті особи: Служба безпеки України, Приватне підприємство «Топаз ЛТД», про визнання неправомірними дій, визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Роз`яснити позивачеві, що розгляд цієї справи віднесено до суду господарської юрисдикції та що він має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

А.Г. Степанюк