Справа № 520/5838/2020
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

17 червня 2020 р. № 520/5838/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області (вул. Центральна, буд. 13-А, смт. Золочів, Золочівський район, Харківська область, 62203, ) про визнання протиправним та нечинним рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовом до Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області (далі по тексту - відповідач, Золочівська селищна рада, рада), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним та нечинним рішення XXII сесії Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області VIII скликання № 4274 від 20 грудня 2019 року "Про затвердження положення про порядок надання земельних ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності на території громади Золочівської селищної ради".

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджував, що рішення про затвердження положення про порядок надання земельних ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності на території громади Золочівської селищної ради протирічить окремим положенням Конституції України, Земельного кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» через що має бути визнано протиправним та нечинним.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2020 р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Пунктом 7 резолютивної частини вказаної ухвали зобов`язано Золочівську селищну раду Золочівського району Харківської області не пізніше 09 червня 2020 року опублікувати оголошення про оскарження нормативно-правового акту - рішення XXII сесії Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області VIII скликання № 4274 від 20 грудня 2019 року "Про затвердження положення про порядок надання земельних ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності на території громади Золочівської селищної ради" у виданні, в якому ці акти були або мали бути офіційно оприлюднені.

На виконання вимог ухвали суду відповідач надав до суду докази опублікування оголошення про оскарження рішення XXII сесії Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області VIII скликання № 4274 від 20 грудня 2019 року "Про затвердження положення про порядок надання земельних ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності на території громади Золочівської селищної ради" у газеті «Зоря».

Золочівська селищна рада Золочівського району Харківської області подала до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначила про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки було почато громадське обговорення. Пропозиції, що надійшли були взяті до уваги. Пропозицій та заперечень від Позивача до Золочівської селищної ради не надходило. При прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв в порядку, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, законами України та Регламентом.

Відтак, на думку відповідача, оскаржуване рішення прийняте компетентним органом, в порядку визначеному законом та у відповідності до чинного законодавства, а тому є законним та не підлягає скасуванню.

Позивач скористався правом передбаченим ст. 163 КАС України, та подав відповідь на відзив.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд визнає можливим справу розглянути без участі в судовому засіданні представників сторін в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Так, приписами ст. 144 Конституції України визначено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правовий статус і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно ст. 2 Закону № 280/97-ВР місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Статтею 4 Закону № 280/97-ВР визначено, що місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах: народовладдя; законності; гласності; колегіальності; поєднання місцевих і державних інтересів; виборності; правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами; підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб; державної підтримки та гарантії місцевого самоврядування; судового захисту прав місцевого самоврядування.

Нормами ст. 6 Закону № 280/97-ВР зазначено, що первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Приписами ч. 1 та 3 ст. 24 Закону № 280/97-ВР встановлено, що правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону. Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Загальна компетенція сільських, селищних, міських рад врегульована ст. 25 Закону № 280/97-ВР, згідно якої сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що сільські, селищні, міські ради повинні представляти інтереси територіальної громади та здійснювати від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією та законами України.

Статтею 59 Закону № 280/97-ВР встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" 13.01.2011 р. № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати в т.ч.: нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності; іншу інформацію про діяльність суб`єктів владних повноважень, порядок обов`язкового оприлюднення якої встановлений законом.

Згідно ч. 3 ст. 15 Закону № 2939-VI проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Невідкладному оприлюдненню підлягає будь-яка інформація про факти, що загрожують життю, здоров`ю та/або майну осіб, і про заходи, які застосовуються у зв`язку з цим (ч. 4 ст. 15 Закон № 2939-VI).

Як видно із матеріалів справи, рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/7764/19, яке набрало законної сили 16.10.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково та вирішено:

«Визнати протиправною бездіяльність Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області з приводу нерозгляду та невирішення по суті у спосіб прийняття рішення клопотання ОСОБА_1 від 14.06.2019р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою стосовно відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га ріллі, яка розташована на території Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області для передачі у власність.

Зобов`язати Золочівську селищну раду Золочівського району Харківської області розглянути у спосіб прийняття рішення клопотання ОСОБА_1 від 14.06.2019 р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою стосовно відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га ріллі, яка розташована на території Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області для передачі у власність.

У решті вимог позов - залишити без задоволення.».

20.12.2019 року на XXII сесії Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області VIII скликання було прийнято рішення № 4274, яким затверджено Положення про порядок надання земельних ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності на території громади Золочівської селищної ради (далі - «Положення») наступного змісту:

«ПОЛОЖЕННЯ

про порядок надання земельних ділянок громадянам для ведення

особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної

власності на території громади Золочівської селищної ради

Вступна частина

Положення про порядок надання земельних ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності на території громади Золочівської селищної ради (далі Положення) розроблено відповідно до Конституції України, Земельного кодексу України, Закону України «Про особисте селянське господарство», Цивільного кодексу України, Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про основи містобудування», «Про регулювання містобудівної діяльності», Закону України «Про освіту», Закону України «Про культуру», Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про державні нагороди України», інших законів та нормативно-правових актів регулює порядок виділення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території громади Золочівської селищної ради, крім присадибних земельних ділянок та наданих для ведення городництва.

Це Положення розроблене і буде використовуватись при умові наявності на території Золочівської об`єднаної територіальної громади вільних земельних ділянок, які можуть бути надані громадянам для ведення особистого селянського господарства і, не стосується безоплатної передачі у власність земельних ділянок, що належать громадянам на праві власності, а також тих земельних ділянок, які є у користуванні фізичних та юридичних осіб, що підтверджується відповідними документами.

Мета

Основною метою запровадження Положення є створення рівноправних та прозорих умов виділення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, використання їх за цільовим призначенням, забезпечення доцільного, економічного та ефективного використання і розпорядження землями, задоволення потреб територіальної громади та справедливої реалізації прав громадян на отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

1. Загальні положення

1.1. Отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства мають право усі громадяни України, але переважне право надається громадянам, які проживають та зареєстровані на території громади Золочівської селищної ради та не мають у власності земельних ділянок (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

1.2. Першочергове право на отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства мають громадяни, щодо яких виконуються вимоги підпункту 1.1. даного Положення та крім того в порядку зниження пріоритету, підпадають під такі категорії:

1) ветерани війни, учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни, особи, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною (згідно ЗУ «Про ста гу с ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»);

2) 1-3 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

3) громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку.

4) особи, які працюють не менше 5 років на сільськогосподарських підприємствах, зареєстрованих на території Золочівської ОТГ;

5) особи нагороджені державними нагородами;

6) багатодітні сім`ї (1 ділянка на сім`ю);

7) особи, які пропрацювали у закладах освіти (школах, ДНЗ), закладах медицини, культури не менше 5 років та являються працівниками на данин час або пішли на пенсію з даних установ;

8) працівники правоохоронних органів, які пропрацювали на території ОТГ не менше 5 років.

1.3. Земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства надаються на території громади Золочівської селищної ради відповідно до дозволу про виготовлення проекту відведення у власність.

1.4. Надання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Золочівської селищної ради здійснюється виключно у порядку черговості, враховуючи заяви, які подані відповідно до цього Положення.

1.5. Розміри земельних ділянок, що виділяються громадянам для ведення особистого селянського господарства, встановлюються селищною радою за наявністю вільних земельних ресурсів, але площею не більше 1,5 га.

1.6. Дозвіл на право отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства надається рішенням Золочівської селищної ради терміном до 1 (одного) року. Якщо документи не виготовилися, то рішення після спливу одного року втрачає силу.

2. Облік громадян

2.1. Земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства надаються громадянам України, які подали заяву.

2.2. Заяви (додаток №1) на виділення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства подаються до Золочівської селищної ради, яка приймає і реєструє їх.

До заяви додаються:

копія паспорта заявника;

копія реєстраційного номера облікової картки платника податків (за наявності, або відмітка в паспорті про відсутність такого за релігійними переконаннями);

довідка з Державного земельного кадастру про відсутність або наявність земельної ділянки у власності, отриманої в порядку безоплатної приватизації;

документи, що посвідчують право громадян бути визнаними такими, що мають переважне право на отримання земельної ділянки (за наявності);

довідка 6-ЗМ;

викопіювання з бажаним місцем розташування земельної ділянки;

документи, що підтверджують наявність підстав для першочергового отримання земельної ділянки (за наявності).

У разі відсутності одного з обов`язкових додатків до заяви, селищна рада має право не розглядати дану заяву, а сама заява вважається не поданою.

2.3. Прийом заяв з доданими документами громадян, які бажають отримати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, здійснюється загальним відділом виконавчого комітету Золочівської селищної ради. Заява подається заявниками особисто, або за довіреністю, з пред`явленням документа, що посвідчує особу.

2.4. Реєстрація заяв ведеться шляхом внесення інформації до Книг обліку заяв громадян «Про надання земельних ділянок».

2.5. У паперовому вигляді книга повинна бути прошнурована у спосіб, що унеможливлює її роз`єднання без порушення цілісності, пронумерована, підписана головою або секретарем селищної ради та скріплена печаткою ради. Після закінчення книги заводиться нова, а нумерація продовжується наступним номером згідно валової нумерації.

2.6. Облік громадян на отримання земельної ділянки здійснюється під керівництвом відділу земельних ресурсів та постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища, благоустрою та екології.

3. Умови щодо надання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства

3.1. Земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства надаються заявникові один раз (згідно зі ст. 116 Земельного Кодексу України) з урахуванням даних щодо наявності або відсутності земельної ділянки у власності, отриманої в порядку безоплатної приватизації або отриманої у власність в іншому порядку, шляхом укладання цивільно- правових угод.

3.2. Дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства надається рішенням Золочівської селищної ради терміном до 1 (одного) року.

3.3. Громадяни, які не бажають отримати запропоновану земельну ділянку мають право відмовитись від неї шляхом подання відповідної заяви на ім`я Золочівського селищного голови.

3.4. Використання земельної ділянки, наданої для ведення особистого селянського господарства, допускається громадянами виключно після державної реєстрації прав на неї відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та оформлення права власності, оренди.

4. Прикінцеві положення.

4.1. Це Положення набирає чинності з моменту його затвердження сесією Золочівської селищної ради.

4.2. Заяви про виділення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, які були подані до прийняття цього Положення підлягають перегляду, актуалізації інформації, впорядкуванню та взяттю їх на облік у порядку, встановленому цим Положенням. З цією метою, Золочівська селищна рада та постійна комісія з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища, благоустрою та екології у місячний термін з дня прийняття цього Положення повідомляють усіх заявників і зобов`язує їх протягом місяця з дня отримання повідомлення поновити заяви та документи відповідно до цього Положення. Взяття на облік громадян, які подали нові заяви здійснюється у порядку, встановленому цим Положенням, за датою реєстрації їх первинних заяв про виділення земельної ділянки (первинні заяви повинні зберігатися у матеріалах облікової справи заявника).

4.3. Зміни та доповнення до цього Положення вносяться рішенням Золочівської селищної ради.».

Суд відзначає. що відповідно до вимог частини 6 статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Отже, частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України визначено вичерпний перелік матеріалів та документів, які додаються особою, зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою такої ділянки, а саме: графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Даною нормою закону забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Верховним Судом сформульовано висновки, згідно яких у статті 118 Земельного кодексу України визначений вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою та про неприпустимість розширення переліку документів, які слід долучати до відповідного клопотання (постанови Верховного Суду від 02 квітня 2019 року у справі №461/15669/13-а, від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17, від 24 квітня 2018 року у справі № 814/1961/17, від 17 грудня 2018 року у справі № 509/4156/15-а).

Отже, п. 2.2 Положення не відповідає вимогам частини 6 статті 118 Земельного кодексу України, оскільки Золочівська селищна рада Харківської області змінила перелік документів та матеріалів, які додаються особою до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки.

Далі, суд відзначає. що згідно пункту в частини 3 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до вимог пункту б частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 гектара.

В пункті 1.5. Положення вказано, що розміри земельних ділянок, що виділяються громадянам для ведення особистого селянського господарства, встановлюються селищною радою за наявністю вільних земельних ресурсів, але площею не більше 1,5 га, що свідчить про невідповідність й цього пункту Положення вимогам статей 116, 121 Земельного кодексу України.

Крім того, відповідно до вимог частини 4 статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно частини 1 статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно- правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Вказаними нормами передбачено право громадян України набувати у власність земельні ділянки іншими способами, окрім як шляхом безоплатної передачі із земель комунальної власності.

При цьому, положення чинного земельного законодавства України не містять норм, які ставлять право громадянина на отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, шляхом безоплатної передачі із земель комунальної власності, в залежність від наявності в нього земельних ділянок даного виду у власності, отриманих на інших правових підставах, та земельних ділянок, набутих шляхом виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Пунктом 1.1. Положення зазначено, що отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства мають право усі громадяни України, але переважне право надається громадянам, які проживають та зареєстровані на території громади Золочівської селищної ради та не мають у власності земельних ділянок (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Водночас, згідно пункту 3.1. «Положення» земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства надаються заявникові один раз (згідно зі ст. 116 Земельного Кодексу України) з урахуванням даних щодо наявності або відсутності земельної ділянки у власності, отриманої в порядку безоплатної приватизації або отриманої у власність в іншому порядку, шляхом укладання цивільно-правових угод.

Таким чином, Положення, в цій частині, не відповідає вказаним нормам Земельного кодексу України.

Також, пунктом 3.2. Положення визначено, що дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства надається рішенням Золочівської селищної ради терміном до 1 (одного) року.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 16.04.2009 року вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання (пункт 5 мотивувальної частини рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі про скасування актів органів місцевого самоврядування).

Суд відзначає, що положення статті 118 Земельного кодексу України не містять будь-яких строкових обмежень про надання зацікавленій особі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

А тому суд погоджується з доводами позивача про невідповідність цієї частини Положення приписам земельного законодавства України.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 18 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

За приписами ст. 264 КАС України передбачено особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 264 КАС України нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

За наведених обставин, суд вважає, що рішення XXII сесії Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області VIII скликання № 4274 від 20 грудня 2019 року "Про затвердження положення про порядок надання земельних ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності на території громади Золочівської селищної ради" є нормативно - правовим актом в розумінні КАС України.

Відтак, враховуючи встановлені по справі обставини та наведені норми матеріального права, суд визнає протиправним та нечинним рішення XXII сесії Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області VIII скликання № 4274 від 20 грудня 2019 року "Про затвердження положення про порядок надання земельних ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності на території громади Золочівської селищної ради".

Частиною 1 ст. 265 КАС України встановлено, що резолютивна частина рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили.

Враховуючи наведену норма процесуального права, суд зобов`язує відповідача відповідно до вимог ч. 1 ст. 265 КАС України невідкладно, після набрання рішенням суду законної сили, опублікувати резолютивну частину рішення суду у виданнях, в яких оскаржуваний нормативно-правовий акт був або мав бути офіційно оприлюднений.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищевстановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач під час прийняття оскаржуваного рішення діяв не на підставі, не у межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

Згідно ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Позивач під час судового розгляду справи, довів належними засобами доказування обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, натомість відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність та обґрунтованість прийнятого ним рішення.

Згідно ч. 1 - 3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що відповідачем в ході судового розгляду справи не доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення, а отже адміністративний позов є таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється на підставі ст.. 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 139, 243, 245, 246, 255, 264, 265 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області (вул. Центральна, буд. 13-А, смт. Золочів, Золочівський район, Харківська область, 62203, ) про визнання протиправним та нечинним рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та нечинним рішення XXII сесії Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області VIII скликання № 4274 від 20 грудня 2019 року "Про затвердження положення про порядок надання земельних ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності на території громади Золочівської селищної ради".

Зобов`язати Золочівську селищну раду Золочівського району Харківської області (вул. Центральна, буд. 13-А, смт. Золочів, Золочівський район, Харківська область, 62203, ) відповідно до вимог ч. 1 ст. 265 КАС України невідкладно, після набрання рішенням суду законної сили, опублікувати резолютивну частину рішення суду у виданнях, в яких оскаржуваний нормативно-правовий акт був або мав бути офіційно оприлюднений.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок) з Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області (вул. Центральна, буд. 13-А, смт. Золочів, Золочівський район, Харківська область, 62203, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 17 червня 2020 року.

Суддя Бадюков Ю.В.