Справа № 620/3631/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Лобан Д.В.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА
16 червня 2020 року Справа № 620/3631/19
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Епель О.В.,
суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г.,
за участю секретаря Лісник Т.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Шиманського О.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року у справі
за позовом ОСОБА_1
до Чернігівського прикордонного загону
Північного регіонального управління
Державної прикордонної служби України
про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,
Історія справи.
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі відповідач) про:
1) визнання протиправними та скасування наказів:
- від 24.10.2019 № 1456-АГ «Про результати службового розслідування»;
- від 29.10.2019 № 546-ОС (по особовому складу);
- від 30.10.2019 № 547-ОС (по особовому складу);
2) поновлення позивача на посаді водія групи інженерних машин відділення інженерного забезпечення інженерно-технічного відділу 105 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Північного регіонального управління Держаної прикордонної служби України з 30.10.2019;
3) зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 30.10.2019 по день прийняття судом рішення в цій справі.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що застосуванню до позивача спірного в цій справі дисциплінарного стягнення передували інші застосовані до нього протягом року дисциплінарні стягнення, а також з того, що матеріалами службового розслідування, яке проведено з дотриманням визначеної законодавством процедури, підтверджується факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, за який його притягнуто до відповідальності, а саме відсутність позивача в робочий час на робочому місці та невиконання ним наказу підполковника ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій наполягає на тому, що службове розслідування відносно нього було проведено з грубим порушенням Інструкції про порядок проведення службового розслідування в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації ДПС України від 14.02.2005 № 111, а саме відсутня оцінка юрисконсульта і не зазначено всіх відомостей, які повинні бути вказані у відповідному висновку службового розслідування.

При цьому, позивач стверджує, що пояснення під час проведення вказаного службового розслідування в нього не відбиралися.

Крім того, позивач зазначає, що рапорт, який став підставою для проведення вказаного службового розслідування, не відповідає вимогам наказу АДПС України від 17.05.2004 № 400.

Також апелянт вказує, що суд першої інстанції не дослідив зміст телефонограми від 08.08.2018 № Т/30-1906 про оголошення наказів по особовому складу і що йому не зрозуміло, чому з розпорядженням Північного регіонального управління від 08.08.2018 № Т/30-1906 його вирішили ознайомити лише 16.09.2019, коли було зібрано стільки високопоставлених посадових осіб.

Разом з тим, апелянт вважає, що службову характеристику, яку суд першої інстанції прийняв до уваги при розгляді цієї справи, було складено зацікавленою особою відповідачем у справах №№ 620/2778/19, 620/3205/19, що така характеристика є недійсною, що судом першої інстанції неправильно встановлено наявність у позивача дисциплінарних стягнень та не перевірено наявності доказів вчинення позивачем дисциплінарного проступку, за який його притягнуто до відповідальності, які, на переконання апелянта, відсутні.

При цьому, апелянт вважає, що показання свідків не є належними доказами вчинення ним спірного дисциплінарного проступку, оскільки вони в суді не допитувалися і про кримінальну відповідальність не попереджалися.

З цих та інших підстав апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі, вважаючи, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2020 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, наполягаючи на тому, що доводи позивача з приводу порушення судом першої інстанції норм процесуального права є необґрунтованими та не надають підстав для скасування рішення суду, що решта доводів апелянта є безпідставними, що ним не спростовано факту наявності в нього на момент його звільнення непогашеного дисциплінарного стягнення у вигляді догани і що матеріалами службового розслідування підтверджується факт вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, за який його було притягнуто до відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом на посаді водія групи інженерних машин відділення інженерного забезпечення інженерно-технічного відділу 105 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Північного регіонального управління Держаної прикордонної служби України.

Згідно з розпорядком дня військовослужбовців управління ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.12.2018 № 185-ОД, у понеділок робочий день розпочинається о 08:00 год., закінчується о 17:00 год., обідня перерва триває з 13:00 год. до 13:45 год.

16.09.2019 близько 14:50 год. старший солдат ОСОБА_1 звернувся за медичною допомогою до відділення охорони здоров`я у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Після огляду та встановлення діагнозу сержантом ОСОБА_3 було надано старшому солдату ОСОБА_1 медичну допомогу.

З 16.09.2019 по 17.09.2019 до Чернігівської міської лікарні № 2 за медичною допомогою позивач не звертався

17.10.2019 складено висновок службового розслідування, в якому встановлено наступні фактичні обставини:

1) позивачу було визначено прибути на 14:00 год. 16.09.2019 до службового кабінету заступника начальника відділу - начальника відділення інженерного забезпечення підполковника ОСОБА_2 , але у призначену дату та час позивач не прибув, у зв`язку з чим з метою встановлення його місцезнаходження підполковником ОСОБА_2 близько 14:05 год. позивачу було здійснено телефонний дзвінок;

2) на вказаний дзвінок ОСОБА_1 повідомив про своє погане самопочуття та про те, що він перебуває у м. Чернігові, де спілкується зі своїм адвокатом;

3) близько 14:10 год. підполковник ОСОБА_2 повторно зателефонував позивачу, слухавку підняв чоловік, який відрекомендувалася ОСОБА_4 та повідомив, що він разом з ОСОБА_1 , якому стало погано за кермом, знаходиться біля Другої міської лікарні м. Чернігова, що він пересяде за кермо транспортного засобу, який належить ОСОБА_1 , та доставить його у вищезазначену лікарню;

4) за дозволом щодо виходу у місто після обідньої перерви 16.10.2019 старший солдат ОСОБА_1 до підполковника ОСОБА_2 не звертався, а також не повідомляв про своє запізнення на службу після обідньої перерви.

У службовій характеристиці позивача вказано, що він по службі характеризується негативно. Особисто не дисциплінований. Не бажає проходити військову службу та відкрито про це заявляє. Почуття відповідальності за доручену справу відсутнє. У колективі повагою не користується. На зауваження в свою адресу не реагує взагалі, вказані недоліки не усуває. Службою в Державній прикордонній службі України не пишається, до військової форми одягу відноситься з неповагою. Зовнішній вигляд неохайний. Постійно висловлює скарги на стан здоров`я. Всіляко уникає будь-яких фізичних навантажень. Схильний до розголошення службової інформації стороннім особам. Займаній посаді не відповідає.

На момент проведення службового розслідування позивач мав 6 дисциплінарних стягнень:

- «догана», оголошена наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.02.2018 № 224-АГ (ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.06.2018 у справі № 825/1898/18 позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та скасування наказу залишено без розгляду, вказану ухвалу постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2018 залишено без змін);

- «догана», оголошена наказом начальника 105 прикордонного загону від 27.04.2018 № 182-ОС;

- «догана», оголошена наказом Чернігівського прикордонного загону від 02.05.2018 №521 - АГ;

- «сувора догана», оголошена наказом Чернігівського прикордонного загону від 21.05.2018 № 597 - АГ;

- «сувора догана», оголошене наказом начальника 105 прикордонного загону від 29.05.2018 №231-ОС.

Вказані останні 4 (чотири) дисциплінарні стягнення рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.07.2019 у справі № 2540/2500/18 скасовані, але на момент проведення службового розслідування, таке рішення законної сили не набрало;

Також на позивача накладено стягнення у вигляді «догана», яка оголошена усно заступником начальника відділу - начальником відділення інженерного забезпечення інженерно-технічного відділу від 01.10.2019.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.10.2019 № 1456-АГ було затверджено результати службового розслідування, за наслідками яких на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

Наказом начальника 105 прикордонного загону імені князя Володимира Великого від 29.10.2019 № 546-ОС (по особовому складу) з позивачем припинено контракт та звільнено його з військової служби.

30.10.2019 наказом начальника 105 прикордонного загону імені князя Володимира Великого № 547-ОС (по особовому складу) позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Позивач, вважаючи протиправними зазначені накази від 24.10.2019 № 1456-АГ, від 29.10.2019 № 546-ОС, від 30.10.2019 № 547-ОС, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII), «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут), «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут), Інструкцією про порядок проведення службового розслідування у Державній прикордонній службі України, затвердженою наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14.02.2005 № 111 (далі Інструкція № 111).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

У частині першій статті 2 Закону № 2232-XII закріплено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статутом передбачено, що його дія поширюється на військовослужбовців, зокрема Державної прикордонної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Статтями 5, 6, 9, 11, 16, 17 Статуту передбачено, що внутрішня служба це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями

На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Відповідно до ст.ст. 26, 30, 37, 49, 50, 56 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Відносини між військовослужбовцями повинні грунтуватися на взаємній повазі, і у питаннях служби вони звертаються один до одного на "Ви".

Начальники й старші за військовим званням військовослужбовці у питаннях служби до підлеглих і молодших звертаються за військовим званням і прізвищем або тільки за званням, додаючи в останньому випадку перед званням слово "пане (пані)". Наприклад: "Солдат Черняк", "Пане (пані) солдат"; "Сержанте Мішин", "Пане (пані) сержанте"; "Лейтенанте Малишенко", "Пане (пані) лейтенанте".

Військовослужбовці повинні бути ввічливими у спілкуванні з іншими особами, виявляти особливу увагу до осіб похилого віку, жінок і дітей, поступатися їм місцем у громадському транспорті, сприяти захистові честі й гідності громадян, додержанню громадського порядку, а також подавати допомогу при нещасних випадках, виникненні пожежі чи стихійного лиха.

Згідно із ст.ст. 1, 4, 6, 45, 67 Дисциплінарного статуту військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження.

Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

У разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Командувач військ оперативного командування, командувач (начальник) військ (сил) Збройних Сил України, що не входять до складу видів Збройних Сил України, командир корпусу щодо підлеглих прапорщиків (мічманів) користуються правом накладати дисциплінарні стягнення в повному обсязі цього Статуту.

Відповідно до ст.ст. 83-87, 88, 92 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Якщо командир за тяжкістю вчиненого підлеглим правопорушення визнає надану йому дисциплінарну владу недостатньою для покарання військовослужбовця, він порушує клопотання про накладення стягнення на винну особу владою старшого командира.

Відповідно до пункту 6 Інструкції № 111 підставою для призначення службового розслідування можуть бути рапорти посадових та службових осіб добового (прикордонного) наряду, командирів підрозділів, начальників служб, інших посадових осіб, окремих військовослужбовців, заяви (скарги) громадян, подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції, а також інші повідомлення про правопорушення, події, що потребують з`ясування обставин, за яких вони сталися.

Рішення про проведення службового розслідування приймається начальником (командиром), який має право видавати письмові накази та притягати підлеглого військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності (пункт 5 Інструкції № 111).

Відповідно до пункту 8 Інструкції № 111 службове розслідування може бути проведено особисто начальником (командиром) чи доручено іншій посадовій особі, компетентній в питаннях, які повинні розслідуватися. У разі потреби залучення фахівців до проведення службового розслідування начальник (командир) призначає групу фахівців на чолі зі старшим групи, про що оголошується в наказі.

Відповідно до пункту 16 Інструкції № 111 розслідування та його результати оформляються письмово.

Пунктом 17 Інструкції № 111 визначено, що розслідування має встановити: наявність чи відсутність події, з приводу якої було призначено розслідування, та її обставини (час, місце) і наслідки; осіб, з вини яких трапилася подія, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли шкідливим наслідкам або створювали загрозу для їх спричинення; наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями військовослужбовця; конкретні неправомірні дії або бездіяльність військовослужбовця, який вчинив правопорушення; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів та керівних документів або посадових інструкцій, які було порушено; ступінь провини кожної з осіб, причетних до правопорушення; форму провини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до скоєного; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; чи вчинено правопорушення під час виконання військовослужбовцем службових обов`язків.

Статтею 49 Дисциплінарного статуту у редакції, яка була чинною на момент проведення службового розслідування, визначено, що на солдатів (матросів) (крім військовослужбовців строкової військової служби) можуть бути накладені такі стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) призначення поза чергою в наряд на роботу - до 5 нарядів; є) позбавлення військового звання старший солдат (старший матрос); ж) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.

Даний перелік видів дисциплінарних стягнень для солдатів (крім військовослужбовців строкової військової служби) є вичерпним.

Статтею 86 Дисциплінарного статуту визначено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Висновки суду апеляційної інстанції.
Отже, законодавством регламентовано чітку та послідовну процедуру притягнення військовослужбовця ДПС України до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

При цьому, правовою підставою для застосування саме такого виду дисциплінарного стягнення є підтверджений матеріалами службового розслідування факт вчинення військовослужбовцем дисциплінарного проступку, що з урахуванням обставин, за яких вій вчинений, наслідків, попередньої поведінки військовослужбовця та його ставлення до служби, відповідає характеру даного виду відповідальності.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріалами службового розслідування, проведеного у відповідності з вимогами законодавства, підтверджується факт порушення позивачем 16.09.2019 розпорядку дня військовослужбовців управління Чернігівського прикордонного загону, самовільний вихід у місто після обідньої перерви, відсутність на робочому місці та невиконання наказу керівника (неприбуття до начальника підполковника ОСОБА_2 у визначений час (14:00 год.), тобто факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, за який його було притягнуто до відповідальності.

При цьому, як було правильно встановлено судом першої інстанції, на момент проведення у відношенні позивача службового розслідування та застосування до нього оскаржуваного заходу дисциплінарного стягнення позивач мав не зняте (не погашене/не скасоване) дисциплінарне стягнення (догану, оголошену в усній формі від 01.10.2019), застосоване до нього протягом року.

Тож, враховуючи ці та інші обставини, а також службову характеристику позивача, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності застосування відповідачем до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що правовою підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є безпосередньо факт порушення та невиконання (неналежне виконання) ним своїх службових обов`язків та/або порушення військовослужбовцем військової дисципліни.

Водночас, вид дисциплінарного стягнення обирається особою, яка вирішує питання про його накладення, з урахуванням конкретних обставин дисциплінарного проступку, і Дисциплінарний статут не визначає конкретної послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 813/3020/16 та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України є обов`язковими для колегії суддів при розгляді цієї справи.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що виносячи наказ від 24.10.2019 № 1456-АГ «Про результати службового розслідування», відповідач діяв на підставі, у спосіб та в межах наданих йому повноважень.

Доводи апелянта про те, що службове розслідування відносно нього було проведено з грубим порушенням Інструкції про порядок проведення службового розслідування в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації ДПС України від 14.02.2005 № 111, а саме за відсутності оцінки юрисконсульта, спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що правова оцінка висновку службового розслідування, проведеного у відношенні позивача, була здійснена старшим юрисконсультом групи правого забезпечення ОСОБА_5 і на зворотному боці висновку службового розслідування міститься відповідне візування шляхом проставлення вказаною особою підпису та штампу «Група правового забезпечення 2» /т. 1 а.с. 58 зі зворотного боку/.

Твердження апелянта про те, що в нього не відбиралися пояснення під час проведення службового розслідування, також спростовуються матеріалами справи, а саме власноручними письмовими поясненнями за підписом позивача /т.1 а.с.65/.

Посилання апелянта на те, що рапорт, який став підставою для проведення службового розслідування, не відповідає вимогам наказу АДПС України від 17.05.2004 № 400, апеляційний суд приймає до уваги, але зазначає, що недоліки, на які посилається апелянт є формальними та не спростовують правомірності прийняття відповідачем оскаржуваних ним наказів.

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. Скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості (рішення від 24.03.1988 по справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden).

При цьому, колегія суддів також приймає до уваги правовий підхід, закладений ЄСПЛ при вирішенні справи «Сутяжник проти РФ» (рішення від 25.04.2018) та застосований Верховним Судом у справах №№ 826/5575/17, 910/10616/17, відповідно до якого надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом є правовим пуризмом. Скасування правильного по суті рішення, за відсутності фундаментального порушення, є відступленням від принципу правової визначеності («res judicata») та недопустимим.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки Європейського суду з прав людини є джерелом права.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не дослідив зміст телефонограми від 08.08.2018 № Т/30-1906 про оголошення наказів по особовому складу, а також, що йому не зрозуміло, чому з розпорядженням Північного регіонального управління від 08.08.2018 № Т/30-1906 його вирішили ознайомити лише 16.09.2019, коли було зібрано стільки високопоставлених посадових осіб, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції ані щодо факту вчинення позивачем спірного дисциплінарного проступку, ані щодо правомірності притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

Твердження апелянта про те, що службову характеристику, яку суд першої інстанції прийняв до уваги при розгляді цієї справи, було складено зацікавленою особою відповідачем у справах №№ 620/2778/19, 620/3205/19, що така характеристика є недійсною, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вказана характеристика складена уповноваженою посадовою особою роботодавця, який є відповідачем у цій справі, що відповідає вимогам чинного законодавства.

При цьому, наявність між позивачем та його роботодавцем інших судових спорів у галузі правовідносин у сфері проходження публічної служби не виключає можливості реалізувати його посадовими особами надані їм повноваження, зокрема щодо складання відповідної службової характеристики підлеглого.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції неправильно встановлено наявність у нього дисциплінарних стягнень та не перевірено наявності доказів вчинення позивачем дисциплінарного проступку, за який його притягнуто до відповідальності, які, на переконання апелянта, відсутні, спростовуються матеріалами справи та є необґрунтованими, з огляду на вищевикладене.

З приводу тверджень апелянта про те, що показання свідків не є належними доказами вчинення ним спірного дисциплінарного проступку, оскільки вони в суді не допитувалися і про кримінальну відповідальність не попереджалися, колегія суддів зазначає, що такі показання відібрані в рамках службового розслідування у відповідності з вимогами вищенаведених законодавчих актів, і вчинення позивачем дисциплінарного проступку підтверджується не лише такими, а й іншими доказами у їх сукупності та позивачем не спростовано.

Перевіряючи всі доводи апелянта, колегія суддів також приймає до уваги правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», відповідно до якої «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності достатніх правових підстав для задоволення цього адміністративного позову.

Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року без змін.

Розподіл судових витрат.
Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 17 червня 2020 року.

Головуючий суддя

Судді: