Справа № 400/4757/19
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2020 р. справа № 400/4757/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., у спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників справи, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідачаГоловного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

проскасування вимоги від 13.08.2019 р. № Ф-2292-51У

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1 ) звернулась з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (надалі - відповідач або ГУ ДФС у Миколаївській області), в якому просить суд скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.08.2019 року № Ф-2292-51У.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що нею отримана спірна вимога про сплату боргу з єдиного внеску. Позивач зазначає, що до 19.12.2019 року вона була зареєстрована як фізична особа-підприємець, при цьому підприємницької діяльності не здійснювала, не подавала звітності та не сплачувала єдиний соціальний внесок (надалі - ЄСВ), натомість ЄСВ за позивача сплачував її роботодавець. Крім того, на думку позивача, прийняттю вимоги повинна була передувати документальна перевірка, але відповідач такої перевірки не провів, відповідного акту не склав.

Відповідач позов не визнав, у відзиві просив відмовити в його задоволенні. Як зазначає відповідач, адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється ним на підставі норм однойменного закону. Закон покладає на позивача обов`язок своєчасно і в повному обсязі нараховувати і сплачувати єдиний внесок, але позивач такий внесок не сплатила, що і послугувало підставою для прийняття вимоги. Станом на 31.07.2019 року заборгованість ОСОБА_1 з сплати єдиного внеску становить 23 785,08 грн. Крім того, у відзиві відповідач заявив клопотання про залишення позову без розгляду, в зв`язку з пропуском строку звернення позивача до адміністративного суду..

Суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Ухвалою від 18.06.2020 року відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду.

Відповідно до ст. 205 ч. 9 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи що в судове засідання представники сторін не прибули, а їх доводи викладені в заявах по суті справи, суд розглядає справу в письмовому провадженні, на підставі наявних у ній доказів.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 31.07.2007 року, основний вид діяльності: роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах з перевагою продовольчого асортименту (код КВЕД 52.11.0), 19.12.2019 року внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch).

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки ФОП ОСОБА_2 від 24.12.2019 року № 3 ОСОБА_1 працювала у ФОП ОСОБА_2 , якою за позивачку сплачений ЄСВ за період з червня 2016 по вересень 2016 року та з червня по серпень 2017-2019 років (а. с. 22).

13.08.2019 року ГУ ДФС у Миколаївській області прийняло вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2292-51У, якою позивачці нарахована недоїмка з ЄСВ станом на 31.07.2019 року в розмірі 23 785,08 грн. (а. с. 16).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі - Закон № 2464-VІ).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктами 3, 10 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI надано визначення поняттям:

- застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

- страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI, до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Слід вернути увагу, що норми ст. 7 цього закону, які визначають базу оподаткування для фізичних особі-підприємців, в незалежності від системи оподаткування, спрощена чи загальна, всі містять застереження про мінімальний розмір суми єдиного внеску, який не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску.

Зазначене спростовує доводи позивача про те, що єдиний внесок сплачується тільки у випадку отримання доходу.

Відповідно до частини 3 статті 9 Закону № 2464-VI, обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до пункту 4 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 року № 449 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року за № 508/26953 (надалі - Інструкція № 449), вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Таким чином, Інструкція № 449 передбачає право відповідача нарахувати єдиний внесок не тільки на підставі акту перевірки платника податків, як то помилково вважає позивач, а й на підставі облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів, що і було зроблено відповідачем.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз норм Закону № 2464-VI свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Як наслідок, особа, яка провадить господарську діяльність, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27.11.2019 року у справі № 160/3114/19, від 04.12.2019 року у справі № 440/2149/19, від 23.01.2020 року у справі № 480/4656/18, від 02.04.2020 року у справі № 620/2449/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Довідка, видана позивачці ФОП ОСОБА_2 від 24.12.2019 року № 3 свідчить, що роботодавцем сплачено за ОСОБА_1 ЄСВ в розмірі 22 % за наступні місяці:

- з 01.06.2016 року по 30.09.2016 року - 1 408,0 грн.;

- з 01.06.2017 року по 31.08.2017 року - 2 244,0 грн.;

- з 01.06.2018 року по 31.08.2018 року - 3 300,0 грн.;

- з 06.06.2019 року по 30.08.2019 року - 3 674,83 грн.

Відтак, позивач у період з червня 2016 по вересень 2016 року та в період з червня по серпень 2017-2019 років є застрахованою особою, за яку ЄСВ сплачує ФОП ОСОБА_2 .

Проте, обов`язок щодо сплати ЄСВ у позивача як у фізичної особи-підприємця, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у вищезазначених постановах, відсутній за умови сплати ЄСВ за неї роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний, а як вбачається з довідки ФОП ОСОБА_2 від 24.12.2019 року № 3, позивач була працевлаштована лише з червня 2016 по вересень 2016 року та з червня по серпень 2017-2019 років.

Згідно розрахунку відповідача, наданому у відзиві, ОСОБА_1 нараховано ЄСВ всього на суму 23 785,08 грн. з яких:

- за 2017 рік (по строку сплати 02.05.2018) - 8 448,00 грн.;

- за І квартал 2018 року (по строку сплати 19.04.2018) - 2 457,18 грн.;

- за II квартал 2018 року (по строку сплати 19.07.2018) - 2 457,18 грн.;

- за III квартал 2018 року (по строку сплати 19.10.2018) - 2 457,18 грн.;

- за IV квартал 2018 року (по строку сплати 21.01.2019) - 2 457,18 грн.;

- за І квартал 2019 року (по строку сплати 19.04.2019) - 2 754,18 грн.;

- за II квартал 2019 року (по строку сплати 19.07.2019) - 2 754,18 грн.

Враховуючи викладене, суд враховує сплату ЄСВ ФОП ОСОБА_2 тільки за період з червня по серпень 2017-2019 років, оскільки заборгованість позивача з сплати ЄСВ обрахована з 2017 року по II квартал 2019 року.

Відтак, ФОП ОСОБА_2 сплачено за ОСОБА_1 ЄСВ за період з червня по серпень 2017-2019 років у розмірі 9 218,83 грн., що є меншим, за мінімальний розмір ЄСВ, який позивач мала сплатити з 2017 року по II квартал 2019 року.

Відтак, спірну податкову вимогу слід скасувати на суму 9 218,83 грн. (сума сплаченого ЄСВ за ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_2 ), в іншій частині суми заборгованості з сплати єдиного внеску - 13 972,25 грн., податкова вимога є законною.

Відповідно до п. 2 розділу І Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 07.04.2016 р. № 422, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.05.2016 р. за № 751/28881 (надалі - Порядок № 422), інтегрована картка платника (надалі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

З метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу. Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення. Інформаційна система органів ДФС після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій (розділ ІІ п. 1 Порядку № 422).

З наведених норм Порядку № 422 вбачається, що ІКП позивачки навіть після скасування оскаржуваної вимоги міститиме помилкові дані про наявність в неї боргу з сплати єдиного внеску.

Таким чином, маються підстави для зобов`язання відповідача видалити з інтегрованої картки платника ОСОБА_1 запис про наявність боргу (недоїмки) з сплати єдиного внеску в сумі 9 218,83 грн.

Як визначено ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судовими витратами в даній справі є судовий збір, доказів понесення інших судових витрат, сторони суду не подавали. Позивач сплатила судовий збір в розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 26.12.2019 року (а. с. 4). Таким чином, судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 325,89 грн., що становить 38,76 % від суми сплаченого судового збору, оскільки позов задоволено на суму 9 218,83 грн., що становить 38,76 % заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246, 262 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна. 6, м. Миколаїв, 54001, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.08.2019 року № Ф-2292-51У на суму 9 218,83 грн. (дев`ять тисяч двісті вісімнадцять гривень вісімдесят три копійки).

3. Зобов`язати Головне управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) видалити з інтегрованої картки платника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) запис про наявність боргу (недоїмки) з сплати єдиного внеску в сумі 9 218,83 грн. (дев`ять тисяч двісті вісімнадцять гривень вісімдесят три копійки).

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у виді судового збору в розмірі 325,89 грн. (триста двадцять п`ять гривень вісімдесят дев`ять копійок).

5. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням вимог п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України.

Суддя А. О. Мороз