Справа № 520/6480/2020
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2020-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2020 р. № 520/6480/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під. 2 пов.) про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

1. Визнати незаконним та скасувати рішення від 05.05.2020 № 39/184 відділу з питань перерахунків пенсій № 28 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову в перерахунку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) пенсії за вислугу років.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (юридична адреса: майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх м. Харків, 61022, ) на підставі рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 № 7-p(II)/2019 здійснити, починаючи з 04.05.2020, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) перерахунок та виплату пенсії за вислугу років, з урахуванням раніше проведених виплат, без обмеження граничного розміру виплати пенсії, виходячи з передбаченого ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХИ (в редакції Закону № 2663-ПІ від 12.07.2001) розміру 90 відсотків від суми заробітної плати, зазначеної в довідці прокуратури Харківської області № 18-357 від 29.04.2020 про фактично нараховану заробітну плату в розрізі складових (посадовий оклад прокурора відділу - 5730,00грн., підвищений оклад працівникам, які здійснюють нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у Крим, справах та інших заходів примусового характеру - 573,00грн., надбавка за вислугу років - 2521,20грн., надбавка за роботу в умовах режимних обмежень - 945,45грн., надбавка за виконання особливо-важливої роботи - 6176,94грн., щомісячна премія - 11959,94грн., індексація - 372,05грн., разова премія - 29182,26грн.) на загальну суму 57 460,84 (п`ятдесят сім тисяч чотириста шістдесят) грн. 84 коп. без обмеження розміру заробітної плати для розрахунку пенсії.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ТУ ПФУ в Харківській області (юридична адреса: майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх м. Харків, 61022, ) на мою на користь судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн. 80 коп.

В обґрунтування позову зазначено, що рішення від 05.05.2020 № 39/184 відділу з питань перерахунків пенсій № 28 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову в перерахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугу років є протиправним та таким, що порушує права позивача на пенсійне забезпечення, а отже підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 25.05.2020 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Представником відповідача 03.06.2020 року надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що діяв в межах чинного законодавства України.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2018 по адміністративній справі № 520/9148/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду в Московському районі м. Харкова, оформлене протоколом «про розгляд спірних питань, які виникають під час призначення (перерахунку) та виплати пенсій» від 20.04.2018 без номеру пенсійної справи, про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова (вул. Валентинівська, 22-Б, м.Харків, 61170, ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ з 19.04.2018 року на підставі відомостей, викладених у довідках прокуратури Харківської області про складові заробітної плати від 18.04.2018 року №18-175 та додатку до них від 04.05.2018 року №18-202. В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2019 року апеляційну скаргу було залишено без задоволення, рішення ХОАС від 26.12.2018 залишено без змін.

04.05.2020 року позивач керуючись Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 № 7-р(ІІ)/2019, яким визначені умови для перерахунку пенсій працівникам прокуратури відповідно до ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області через Московський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) з установленого зразка заявою від 04.05.2020 про перерахунок та виплату перерахованої пенсії, додавши до заяви наступні документи, а саме: копію паспорта, засвідчену печаткою прокуратури Харківської області копію трудової книжки та довідку, видану прокуратурою Харківської області № 18-357 від 29.04.2020 про нараховану заробітну плату в розрізі складових на загальну суму 57460,84 грн.

Рішенням від 05.05.2020 № 39/184 відділу з питань перерахунку пенсій № 28 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області позивачу було відмовлено в перерахунку пенсії за вислугу років згідно вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, аналогічних розрахунків Генеральної прокуратури України, на підставі Постанови Кабінету міністрів України № 657 від 30.08.2017, у зв`язку з тим, що відповідно до п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1155 зміна розмірів посадових окладів для працівників прокуратури, передбачених цією постановою, не є підставою для Перерахунку пенсій, які призначені згідно із Законом України «Про прокуратуру», а складові заробітної плати, зазначені в наданій довідці та її форма, не відповідають вимогам, наведеним у порядку дій при перерахунку пенсій працівників органів прокуратури, погодженому Міністерством соціальної політики України та Офісом Генерального прокурора.

Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», після відпрацювання прокурорами і слідчими в органах прокуратури не менше 20 років, у тому числі на цих посадах не менше 10 років, вони набувають право виходу на пенсію за вислугу років незалежно від віку, яка призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії, а за кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI, до Закону України «Про прокуратуру» внесені зміни, відповідно до яких працюючі пенсіонери органів прокуратури отримували призначену пенсію за вислугу років у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а максимальний розмір цієї пенсії не перевищував десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається й діє принцип верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Відповідно до ст. 22 Основного Закону конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до вимог статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України, якими є виключно воєнний або надзвичайний стан.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004).

Зокрема, служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. (Рішення КСУ від 06.07.1999 № 8-рп/99).

Ці положення поширюються і на службу в органах прокуратури. Багато «пільг», встановлених Законами України «Про міліцію», «Про прокуратуру» тощо, є не пільгами, а гарантіями та іншими засобами забезпечення професійної діяльності окремих категорій громадян, ефективного функціонування відповідних органів, а оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня (стаття 48 Конституції України), який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України), то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (Рішення КСУ від 20.03.2002 № 5-рп/2002).

Крім того, Конституційний Суд України у своїх Рішеннях від 11.10.2005 № 8-рп/2005, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, від 22.05.2018 № 5-р/2018 зазначив, що в Україні як соціальній, правовій державі, діяльність її правотворчих і правозастосовчих органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України. Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право5 його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене. За для цього, при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності. За ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини, гарантії цих прав і свобод. Але, визначаючи їх, законодавець може лише розширювати, а не звужувати, зміст конституційних прав і свобод та встановлювати механізми їх здійснення.

Поряд з цим, Конституційний Суд України в Рішеннях від 07.10.2009 № 25-рп/2009, від 13.05.2015 № 4-рп/2015, від 22.05.2018 № 5-рД018 неодноразово розглядав питання пенсійного забезпечення та сформулював правову позицію, відповідно до якої право на соціальний захист, яке віднесено до основоположних прав і свобод, гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян регулюється спеціальними законами з урахуванням особливостей умов праці, характеру, складності і значущості виконуваної роботи, ступеня відповідальності, певних обмежень конституційних прав і свобод тощо. Держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які за статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом, права, перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) полягає в тому, що кожна-фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та проти Греції» та «Малама проти Греції»). «Майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 у справі «Ганс-Адам 11 проти Німеччини»). «Легітимні сподівання» за характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі «Копецький проти Словачини»).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№25921/02) ЄСПЛ, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Сук проти України» від 10.03.2011, суд констатував, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинним Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування.

Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства» (№ 44277/98).

Поряд з цим, у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 ЄСПЛ зазначив, що право на пенсію та соціальні виплати включаються в поняття «майно» в розумінні статті 1 Протоколу першого до ЄКПЛ.

У справі «Міллер проти Австрії» від 16.12.1974 ЄСПЛ вказав, що обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення створює право власності на частку активів, які формуються відповідним чином.

У справі «Гайгузус проти Австрії» від 16.09.1996 ЄСПЛ наголошував про те, - якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, в свою чергу, свідчить про виникнення у відповідної особи права власності.

Під час розгляду справи «Стек та інші проти Сполученого Королівства» від 12.04.2006 ЄСПЛ констатував, що в сучасній демократичній державі багато осіб протягом усього свого життя або ж його частини, коли йдеться про засоби для існування, перебувають у повній залежності від виплат за соціальним страхуванням або соціальним забезпеченням. В правових системах багатьох країн визнається, що такі особи потребують певного забезпечення, і відтак для них передбачається, що в разі дотримання умов, за яких вони можуть скористатися цими встановленими для них виплатами, вони автоматично будуть отримувати відповідні виплати.

У справі «Пічкур проти України» від 07.11.2013 ЄСПЛ визначив - якщо у договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, зумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Протоколу першого, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства.

Подібні висновки сформульовані в правовій позиції ЄСПЛ, викладеній у п. 23 рішення у справі «Кічко проти України» від 08.11.2005, а саме - якщо правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Аналогічну європейській, сформулював позицію й Конституційний Суд України у Рішенні від 27.02.2018 № 1-р/2018, зазначивши, що у сфері пенсійного забезпечення справедливим має визнаватися такий підхід законодавця, за якого забезпечується пропорційне співвідношення між страховими внесками та призначеним розміром пенсійних виплат, а застрахована особа може безперешкодно реалізувати своє право на пенсію у повному обсязі.

З огляду на вищевикладене суд зазначає, що позивач мав «законні сподівання» не тільки на призначення за Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 17898-ХП (в редакції Закону № 2663-111 від 12.07.2001) пенсії за вислугу років в розмірі 90 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, а й на її перерахунок в зазначеному розмірі - 90 відсотків, оскільки у даних правовідносинах легітимні сподівання позивача на призначення та перерахунок пенсії були передбаченні законодавством, тобто є конкретними, отже на них поширюється режим «існуючого майна», проте внесеними до Закону України «Про прокуратуру» змінами у вигляді зменшення відсотку призначаємої пенсії (остаточно в розмірі 60 відсотків від суми місячної заробітної плати та її перерахунок в такому ж розмірі) звужено зміст та обсяг соціальних гарантій позивача як працівника прокуратури в сенсі вимог ст. 22 Конституції України.

Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постановах від 10.12.2013 (справа № 21-420а13), від 10.12.2013 (справа № 21-348а13), від 17.12.2013. (справа № 21-445а13), від 15/12.2015 (справа№21-4289а15).

Крім того, Конституційним Судом України неодноразово визнавалися такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення національних законів щодо обмеження пенсії за вислугу років максимальним розміром, оскільки обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту суддів та осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України, у тому числі працівників прокуратури (рішення № 4-рп/2007 від 18.06.2007, № 10-рп/2008 від 22.05.2008, № З-рп/2013 від 03.06.2013, № 4-рп/2016 від 08.06.2016, № 7-рп/2016 від 20.12.2016).

13.12.2019 Конституційним Судом України прийнято рішення № 7-р(П)/2019, яким визнано неконституційним та втратило чинність положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (зі змінами), яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Цим же Рішенням Конституційного Суду України установлено, що частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції, а саме: призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

Суд зазначає, що відповідно до чинного законодавства України процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.

За загальною нормою, передбаченою Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» перерахунок пенсії - це процедура зміни розміру вже призначеної пенсії у зв`язку зі зміною особистих обставин пенсіонера, поданням нових документів, ухваленням нових законодавчих актів, зміною соціальних стандартів тощо, який може бути масовим або індивідуальним.

Ураховуючи, що станом на 19.04.2020 позивач відпрацював на посаді прокурора два роки, з моєї заробітної плати щомісячно сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а крім цього в період, з 26.09.2018, у позивача збільшилася вислуга років до 25 років, у зв`язку з чим збільшився і розмір щомісячної надбавки за вислугу років у відсотках (40%) посадового окладу та склав щомісячно 2521.20 грн. (1890,90 грн - при призначенні пенсії), що у свою чергу призвело до збільшення розміру складових заробітної плати позивача в сукупності з усіма іншими щомісячними виплатами, а отже у позивача виникло право та підстави для перерахунку призначеної пенсії в розмірі (з урахуванням вищенаведених доводів) 90 відсотків від суми місячної заробітної плати (57460,84 грн.), вказаної у довідці прокуратури Харківської області від № 18-357 від 29.04.2020, у зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача.

Щодо доводів відповідача відносно відмови в перерахунку позивачу пенсії за вислугу років, пов`язаних із застосуванням п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1155, відповідно до якого зміна розмірів посадових окладів для працівників прокуратури, передбачених цією постановою, не є підставою для перерахунку пенсій, які призначені згідно із Законом України «Про прокуратуру», а також невідповідність складових заробітної плати, зазначених у виданій прокуратурою Харківської області довідці та її форма вимогам Порядку дій при перерахунку пенсій працівників органів прокуратури, погодженому Міністерством соціальної політики України та Офісом Генерального прокурора, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1155 «Про умови оплати праці прокурорів», крім іншого, передбачено збільшення посадових окладів прокурорів, що відповідно до Рішення Конституційного суду України від 13.12.2019 № 7-р(П)/2019 та ч. 20 Закону України «Про прокуратуру» є умовою для перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій за вислугу років. Проте, вказаною постановою Кабінету Міністрів України не врегульовані питання перерахунку пенсії за індивідуальними ознаками збільшення складових заробітної плати, такими як, перерахунок пенсії у зв`язку з відпрацюванням двох років, тобто з тієї підстави, з якою позивач звернувся до відповідача для перерахунку пенсії (два відпрацьованих роки), а тому до перерахунку призначеної пенсії за вислугу років вимоги цієї постанови Кабінету Міністрів України, у тому числі п. 7, не можуть бути застосовані, тоді як повинні бути застосовані Рішення Конституційного суду України від 13.12.2019 № 7-р(ІІ)/2019 та ч. 20 Закону України «Про прокуратуру», якими визначені умови, в тому числі, для індивідуального перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

Даний висновок ґрунтується також на міжнародних стандартах діяльності органів прокуратури та юридичних позиціях Конституційного Суду України, відповідно до яких метою нормативного регулювання, зокрема питань соціального захисту працівників прокуратури, у тому числі їх пенсійного забезпечення, є уникнення втручання інших органів влади в діяльність прокуратури з метою додержання принципу поділу влади та закріплення виключно на рівні закону питань пенсійного забезпечення працівників прокуратури.

Суд зазначає, що видана позивачу прокуратурою Харківської області довідка від 29.04.2020 № 18-357 складена на бланку органу прокуратури, містить обов`язкові реквізити (дату та вихідний номер), підписана посадовими особами, підпис яких скріплений гербовою печаткою, містить інформацію про назву та розмір складових заробітної плати (грошового забезпечення) за посадою прокурора, яку позивач обіймаю в цьому органі прокуратури та підстави їх виплати, в ній зазначені прізвище, ім"я та по батькові позивача. Отже, вказана довідка є належним та достатнім доказом розміру заробітної плати працівника прокуратури та підвищення її складових, та саме на її підставі має бути проведений перерахунок пенсії позивача за вислугу років.

ЄСПЛ у рішенні від 24.04.2015 за заявою № 38667/06 у справі «Будченко проти України» наголосив, що відсутність механізму реалізації законодавчого положення становить втручання у право заявника за статтею І Першого протоколу до Конвенції.

Отже, відсутність нормативного документу з регулювання порядку перерахунку пенсій не може позбавити мене, гарантованого Конституцією, Рішенням Конституційного суду України від 13.12.2019 № 7-р(П)/2019 та Законом України «Про прокуратуру» права на перерахунок, оскільки встановлене та наявне право на перерахунок призначеної працівнику прокуратури пенсії не може бути нівельоване у зв`язку з тим, що органи влади України не встановили порядку, за яким зазначена гарантія повинна бути дотримана та реалізована.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» однією із гарантій незалежності прокурора є належне матеріальне, соціальне та пенсійне забезпечення прокурора.

З урахуванням вищевикладеного суд зазначає, що ефективним способом повного захисту порушеного права позивача на перерахунок пенсії за вислугу років та відновлення цього порушеного права на пенсійне забезпечення, буде скасування рішення відповідача від 05.05.2020 № 39/184 та зобов`язання його здійснити, починаючи з 04.05.2020, перерахунок та виплату пенсії за вислугу років, з урахуванням раніше проведених виплат, без обмеження граничного розміру виплати пенсії, виходячи з передбаченого ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції Закону №2663-111 від 12.07.2001) розміру 90% від суми заробітної плати, зазначеної в довідці прокуратури Харківської області № 18-357 від 29.04.2020 про фактично нараховану заробітну плату в розрізі складових на загальну суму 57 460,84 (п`ятдесят сім тисяч чотириста шістдесят) грн. 84 коп. без обмеження розміру заробітної плати для розрахунку пенсії.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити у відповідності до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під. 2 пов.) про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

Визнати незаконним та скасувати рішення від 05.05.2020 № 39/184 відділу з питань перерахунків пенсій № 28 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову в перерахунку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (юридична адреса: майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх м. Харків, 61022, ) на підставі рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 № 7-p(II)/2019 здійснити, починаючи з 04.05.2020, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) перерахунок та виплату пенсії за вислугу років, з урахуванням раніше проведених виплат, без обмеження граничного розміру виплати пенсії, виходячи з передбаченого ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХИ (в редакції Закону № 2663-ПІ від 12.07.2001) розміру 90 відсотків від суми заробітної плати, зазначеної в довідці прокуратури Харківської області № 18-357 від 29.04.2020 про фактично нараховану заробітну плату в розрізі складових (посадовий оклад прокурора відділу - 5730,00грн., підвищений оклад працівникам, які здійснюють нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у Крим, справах та інших заходів примусового характеру - 573,00грн., надбавка за вислугу років - 2521,20грн., надбавка за роботу в умовах режимних обмежень - 945,45грн., надбавка за виконання особливо-важливої роботи - 6176,94грн., щомісячна премія - 11959,94грн., індексація - 372,05грн., разова премія - 29182,26грн.) на загальну суму 57 460,84 (п`ятдесят сім тисяч чотириста шістдесят) грн. 84 коп. без обмеження розміру заробітної плати для розрахунку пенсії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.