Справа № 400/1672/20
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2020-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

19 червня 2020 р. № 400/1672/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, вул. Потьомкінська, 17,Миколаїв,54001
до:Товариства з обмеженою відповідальністю "ВО САНДЕРА", вул. Образцова, 4б/1,Миколаїв,54020
про:стягнення заборгованості в сумі 97 065,18 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось з позовом до ТОВ «ВО САНДЕРА» з вимогами про стягнення з відповідача на користь Миколаївського обласного відділення Фонду загальну суму заборгованості 97065,18 гривень, з яких: адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу з працевлаштування осіб з інвалідністю в сумі 96890,76 гривень та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в сумі 174,42 гривень.

Свої позовні вимоги Фонд обґрунтував тим, що товариство не виконало нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотків середньооблікової кількості чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а саме у 2019 році у відповідача працювали 65 осіб, за таких обставин у нього повинні були працювати не менше 3 осіб з інвалідністю, але фактично працювали 0 осіб.

Відповідно до вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» обраховано адміністративно-господарські санкції у розмірі 96890,76 гривень, а також пеню в сумі 174,42 гривень.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Свою позицію обґрунтував тим, що не відмовляв особам з інвалідністю у працевлаштуванні. Навпаки товариство бронює робочі місця для працевлаштування інвалідів по нормативу робочих місць, згідно законодавства. Щомісяця товариство надавало до Центру зайнятості Заводського району м. Миколаєва інформацію, але робочі місця залишались вакантними, у зв`язку з не направленням інвалідів для працевлаштування.

Позивач надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що подані відповідачем звіти за 2019 форми №3-ПН не можуть вважатися доказом створення робочих місць, оскільки були заповненні з порушенням, а саме відсутні відомості про кількість осіб із числа громадян, що мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню та можуть бути працевлаштовані. Також, позивач послався на відповідну судову практику, а саме постанову Верховного Суду від 15.04.2019 у справі №819/1044/14-а.

Відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що звіт форми №3-ПН є документом, який відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» повинен надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів. Тому, відповідач кожного місяця надавав державній службі зайнятості необхідну, своєчасну, достовірну та повну інформацію для організації працевлаштування інвалідів, та при особистій явці особи з інвалідністю здійснив би заходи щодо працевлаштування на підприємство.

Суд розглянув справу 19.06.2020, в порядку спрощеного провадження відповідно до вимог ст. 262 КАС України, без проведення судового засідання, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» та Рішення Ради суддів України від 17.03.2020 №19, в порядку письмового провадження, на підставі матеріалів справи.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ТОВ «ВО САНДЕРА» зареєстровано в статусі юридичної особи 18.03.2014. Основним видом діяльності товариства є виробництво одягу зі шкіри; виробництво іншого верхнього одягу (основний).

Протягом 2019 року ТОВ «ВО САНДЕРА» подавало до Миколаївського міського центру зайнятості Звіти форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», в яких повідомляло про вакансії посад «швачки» в кількості 3-4 (у різні періоди) для інвалідів, які не досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

28.02.2020 ТОВ «ВО САНДЕРА» подало «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» форми №10-ПІ, в якому відобразило середньоблікову кількість штатних працівників - 65 осіб, кількість інвалідів -штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» - 3 особи, фактично за рік - 0 осіб.

Розмір адміністративно-господарський санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів - 96890,76 гривень.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

В подальшому, Верховним Судом України, зокрема в постанові від 20.06.2011 по адміністративній справі № 21-60а11, висловлена правова позиція, що обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

У разі, якщо відповідачем вжито усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження Підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись. (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/17316897)

Ця правова позиція була визнана також і Верховним Судом. 26.06.2018 Верховним Судом у складі палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові по адміністративній справі № 806/1368/17 зазначено, що періодичності подачі звітності за формою № 3-ПН у 2015 році законодавством не встановлено, а встановлено лише, що така звітність подається не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у строк не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення. (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/74992116).

Відповідно до аналіз норм законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, про те, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:

- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця,

- створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

- забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством;

- надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів;

- звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

- в разі не виконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Таким чином, відповідно до сталої судової практики, саме своєчасне подання звітності форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» є тією обставиною, яка свідчить про дотримання підприємством вимог ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та звільняє від сплати адміністративно-господарських санкцій, передбачених ст.20 цього Закону.

У цьому випадку судом встановлено, що підприємством такі звіти подавалися протягом всього 2019 року щомісячно. Фактів відмови відповідачем у працевлаштуванні особи з інвалідністю протягом спірного періоду позивачем не наведено.

Враховуючи правові позиції Верховного Суду щодо того, не має значення дата та періодичність подання звітності, суд вимушений визнати, що ТОВ «ВО САНДЕРА» свій обов`язок зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю виконав.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо аргументів позивача про відсутність у звітах позивача форми №3-ПН інформації про кількість осіб із числа громадян, що мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню та можуть бути працевлаштовані, а також постанову Верховного Суду від 15.04.2019 у справі №819/1044/14-а, суд вважає висловити наступне.

У справі №819/1044/14-а мова йде про форму звіту №3-ПН у редакції наказу Міністерства соціальної політики України №316 від 31.05.2013 станом на 2013 рік.

На той час у звіті №3-ПН існував п.3 у розділі ІІ «З них на які можуть бути працевлаштовані громадяни, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню (відповідно до статті 14 Закону України "Про зайнятість населення"):».

В теперішній час, відповідно до наказу №1476 від 05.12.2016 «Про внесення змін до наказу Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316» діє інша форма звіту №3-ПН та новий Порядок його подання.

У розділі ІІ, міститься п.2 «Кількість осіб, які мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню та можуть бути працевлаштовані» - та можливість обрати варіант відповіді «інваліди, які не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"».

У всіх звітах відповідача за 2019 рік, кількість вакансій у розділі ІІ з коментарем щодо «інваліди, які не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"» співпадає з загальною кількості вакансій відображений у розділі І.

Таким чином, ТОВ «ВО САНДЕРА» досить чітко і зрозуміло, відповідно до вимог Порядку, проінформувало Центр зайнятість про створення робочих місць саме для осіб з інвалідністю.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач, подавши звіт № 3-ПН про створення робочих місць для осіб з інвалідністю, виконав свій обов`язок, передбачений ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та до нього не можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції, передбачені ст.20 Закону.

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (вул. Потьомкінська, 17,Миколаїв,544) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВО САНДЕРА" (вул. Образцова, 4б/1,Миколаїв,543) відмовити.

2. Апеляційна скарга на це рішення може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя В. В. Біоносенко