Справа № 520/1539/2020
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

18 червня 2020 р. справа № 520/1539/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Біленського О.О.,

при секретарі судового засідання Бондар О.В.,

за участі:

представника позивача - Швець Р.П.,

представника відповідача Лантушенко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м.Харків, вул. Пушкінська, буд.46, ) про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просить суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення №1-2031 від 27 червня 2019 року, прийняте Головним Управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27 червня 2019 року Головним Управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області було прийняте податкове повідомлення-рішення №1- 2031, яким громадянину ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб на суму 43607,48 гривень. Вищезазначена сума земельного податку з фізичних осіб була нарахована начебто за користування платником податку земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_2 . Позивач вважає, що вказане податкове повідомлення-рішення є незаконним та підлягає скасуванню з огляду на те, що ОСОБА_1 не є власником або користувачем земельної ділянки, на яку нараховано земельний податок. За вказаною адресою розташовані нежитлові будівлі літ. «В-1», літ. «Г-3», літ. «А-5», що підтверджується схематичним планом земельної ділянки, який міститься у технічному паспорті будівлі. В нежитловій будівлі літ. «В-1» ОСОБА_1 належать на праві власності нежитлові приміщення підвалу №№ 4-:-10 площею 163,9 кв.м.; приміщення першого поверху №№6-:-19 площею 155,6 кв.м.; приміщення мансарди №№2-:-11 площею 127 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коссе Л.М., реєстровий № 4506 та зареєстрованого в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 26.01.2007 року за реєстраційним номером 128296. В той же час будь-яких прав користування земельною ділянкою, розташованою за адресою АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 не зареєстровано. Позивач зазначив, що у зв`язку з тим, що земельна ділянка на який розташована нежитлова будівля за адресою АДРЕСА_2 , на теперішній час не сформована як об`єкт права, оскільки вона не має ні визначених меж, ні кадастрового номера, інформація про неї не занесена до Державного земельного кадастру, об`єкту оподаткування земельним податком за вказаною адресою не існує. На думку позивача, при нарахуванні земельного податку громадянину ОСОБА_1 на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 , на якій розташована нежитлова будівля, частина якої належить йому на праві власності, контролюючим органом не дотримано вимоги п.286.1 ст.286 та п.287.6 ст.287 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим оскаржуване податкове повідомлення - рішення є необґрунтованими та незаконними, а тому підлягає скасуванню як протиправний акт індивідуальної дії.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

Через канцелярію суду 10.03.2020 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення - рішення відповідач діяв на підставі та у межах повноважень, визначених чинним законодавством. Представник відповідача зазначив, що по ОСОБА_1 перебуває на обліку у Київському управлінні ГУ ДПС, як платник земельного податку та сплачує земельний податок за земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0.02626 гектарів. Розрахунок суми земельного податку за земельну ділянку відповідно методики розрахунку грошової оцінки окремої земельної ділянки для нарахування земельного податку фізичним особам за 2019 рік склав: 43607,48 гривень (552.43*3.34*3*262,6)*3%. Враховуючи викладене, ГУ ДПС у Харківській області вважає вимоги безпідставними та такими що не підлягають задоволенню.

Представник позивача надав до суду 08.04.2020 року відповідь на відзив, в якій підтримав правову позицію, викладену у адміністративному позові.

Ухвалами Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2020 року та 27.04.2020 року розгляд справи відкладався у зв`язку з введенням карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити адміністративний позов з підстав та мотивів, викладених в ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримав правову позицію, викладену у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до п.п.269.1.1 п.269.1 ст.269 Податкового кодексу України, платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), а в силу вимог п.п.270.1.1 п.270.1 ст.270 Податкового кодексу України, об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

З матеріалів справи вбачається, що в нежитловій будівлі літ. «В-1» ОСОБА_1 належать на праві власності нежитлові приміщення підвалу №№ 4-:-10 площею 163,9 кв.м.; приміщення першого поверху №№6-:-19 площею 155,6 кв.м.; приміщення мансарди №№2-:-11 площею 127 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коссе Л.М., реєстровий № 4506 та зареєстрованого в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 26.01.2007 року за реєстраційним номером 128296.

З пояснень представника відповідача вбачається, що саме за земельну ділянку під нежитловою будівлею літ. «В-1» за адресою АДРЕСА_2 , податковий орган оскаржуваним податковим повідомленням - рішення нарахував земельний податок, що підлягає сплаті позивачем.

Під час розгляду справи представник відповідача не надав пояснень або відповідних відомостей, з яких би вбачалась правомірність визначення площі земельної ділянки у розмірі 262,60 кв.м. під час розрахунку суми земельного податку. Наявні матеріали справи не містять жодного доказу, що площа земельної ділянки під нежитловою будівлею, що належить позивачу, складає саме 262,60 кв.м., що окремо свідчить про неправомірність розрахунку вказаного зобов`язання відповідачем.

Суд зазначає, що в силу вимог статей 182, 334 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України на нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, обов`язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Підпунктом 14.1.72 п. 14.1 статті 14 ПК України закріплено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Згідно з пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку (плати за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі.

Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (підпункт 14.1.73. пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Стаття 270 ПК України закріплює, що об`єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Положеннями підпунктів 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 ПК України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Пунктом 287.1 статті 287 ПК України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до пункту 286.6 статті 286 ПК України на земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

Враховуючи приписи пункту 286.6 статті 286 ПК України суд зазначає, що нарахування податку на земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, відбувається з урахуванням площі земельної ділянки, яка перебуває у користуванні співвласників, а також частки кожного співвласника у праві власності на нерухоме майно, яке знаходиться на цій земельній ділянці.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач є лише співвласником нежитлових приміщень, які знаходяться у нежитловій будівлі літ. «В-1» за адресою АДРЕСА_2 . При цьому, судом встановлено, що за адресою АДРЕСА_2 , розташовані нежитлові будівлі літ. «В-1», літ. «Г-3», літ. «А-5», що підтверджується схематичним планом земельної ділянки, який міститься у технічному паспорті будівлі.

Слід відмітити, що оскільки позивач, є лише співвласником нежитлових приміщень, які знаходяться у нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , то нарахування позивачу податку на земельну ділянку, розташовану за зазначеною адресою повинно відбуватися з урахуванням частки кожного співвласника у праві власності на нерухоме майно, яке знаходиться на цій земельній ділянці.

Суд зазначає, що відповідачем всупереч п.286.6 ст.286 ПК України, при розрахунку земельного податку позивачу, не було встановлено кількість користувачів земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та при визначенні позивачу земельного податку не враховано площу частки земельної ділянки кожного співвласника у праві власності на нерухоме майно, яке знаходиться на цій земельній ділянці.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що наведені обставини роблять неможливим визначення позивачу в установленому порядку правильної суми плати за землю.

Також, пунктом 286.1 статті 286 Податкового кодексу України визначено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.38 Закону України "Про державний земельний кадастр" для здійснення повноважень, визначених законом, органи державної влади та органи місцевого самоврядування користуються відомостями і документами Державного земельного кадастру щодо земель та земельних ділянок. розташованих на відповідній території, на безоплатній основі.

Суд звертає увагу на те, що центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), відповідно до п. 1 Положення про зазначений орган, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15.

Однак, відповідачем для обчислення використано відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, про що на вимогу суду представником відповідача надано додаткові пояснення від 18.06.2020 року за вих.№12813/9/20-40-08-02-02.

При цьому, як слідує з матеріалів справи та пояснень відповідача, дані державного земельного кадастру при розрахунку відповідачем земельного податку враховані не були, що суперечить п.286.1 статі 286 ПК України.

Таким чином, визначення позивачу розмір земельного податку за 2019 рік оскаржуваним податковим повідомлення - рішення відбулось всупереч вимог діючого законодавства, у зв`язку з чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення №1-2031 від 27 червня 2019 року Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Згідно із ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За викладених обставин, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів належним чином правомірності винесення податкового повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області №1-2031 від 27 червня 2019 року.

Враховуючи вищевикладене, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування податкового повідомлення - рішення підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м.Харків, вул. Пушкінська, буд.46, ) про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення №1-2031 від 27 червня 2019 року, прийняте Головним управлінням ДФС у Харківській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м.Харків, вул. Пушкінська, буд.46, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням приписів п.3 Прикінцевих положень КАС України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 18.06.2020 року.

Суддя Біленський О.О.