Справа № 120/4196/19-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4196/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Віятик Н.В.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

18 червня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року (ухвалене 17.02.2020 у м.Вінниці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Адміністрації Державної прикордонної служби України, в якій просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України № 191 від 11.11.2019 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи, внаслідок захворювання пов`язаного з захистом Батьківщини.

- зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України призначити та виплатити йому, як інваліду ІІІ групи, внаслідок захворювання пов`язаного з захистом Батьківщини одноразову грошову допомогу в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб на 01.01.2019 відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та в Порядку затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17.02.2020 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17.02.2020 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що пунктом 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Також, аналогічні норми містить Постанова КМУ від 25.12.2013 №975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. Відповідач стверджує, що позивачу III група інвалідності встановлена понад дворічний термін після встановлення ступеня працездатності (первинне встановлення втрати ступеня працездатності 10.07.2015, встановлення інвалідності - 03.06.2019). Також зазначає, що компенсаційні суми, у зв`язку із встановленням 5% втрати працездатності, позивачу були виплачені, а тому підстав для виплати одноразової грошової допомоги немає.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Вважає, що набув право на отримання одноразової грошової допомоги з моменту первинного встановлення йому інвалідності, саме з 03.06.2019, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2020, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 в період з 04.02.2000 по 20.03.2019 проходив військову службу за контрактом в Державній прикордонній службі України. В червні 2014 року приймав участь в Антитерористичній операції в складі тактичного угрупування Кордон Державної прикордонної служби України. 27.07.2014 під час обстрілу, при виконанні бойового завдання отримав поранення мінно-вибухове акубаротравматичне ураження.

10.07.2015 під час первинного огляду органами МСЕК, що підтверджується довідкою серії 10 ААА №122288, встановлено 5% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що сталася 27.07.2014. Вказані обставини підтверджені Актом, який затверджений Начальником Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України Полковником ОСОБА_2 №424 про нещасний випадок, пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби прапорщика ОСОБА_1 від 09.01.2016 та Актом спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 27.04.2014.

03.06.2019 згідно висновку Вінницької обласної МСКЕ №1 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою серії 12 ААБ №370233.

У зв`язку з втратою 5% працездатності Могилів-Подільським прикордонним загоном позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу, що передбачена ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та члені їх сімей в розмірі 4263 грн.

12.08.2019 ОСОБА_1 звернувся до Могилів-подільського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини.

За результатами розгляду заяви позивача рішенням №191 від 11.11.2019 відповідача в особі комісії Державної прикордонної служби України було відмовлено в призначенні вказаної допомоги. Вказане рішення мотивоване встановленням позивачу третьої групи інвалідності понад 2-х річний термін після первинного встановлення часткової втрати (5%) працездатності без встановлення йому інвалідності.

Позивач не погодився із вказаною відмовою та звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи з 03.06.2019 відповідно до Порядку №975 та ст.ст. 16, 16-3 Закону №2011-ХІІ у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (Закон №2011-XII), у ст. 1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Положеннями ч.1 ст.16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно п. "б" ч.1 ст.16-2 Закону № 2011-XII (в редакції, чинній на момент звернення позивача за призначенням допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності) встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи.

За приписами ч.ч. 2, 4 ст.16-3 Закону № 2011-XII (в редакції, чинній на час первинного огляду позивача органами МСЕК та встановлення відсотку втрати працездатності) передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (Порядок №975).

Відповідно до ч. 2 п. 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з п.11 Порядку №975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Законом №2011-XII передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або відсотку втрати працездатності.

Положення статті 16-3 Закону №2011-XII застосовуються при вирішення питання щодо отримання доплат між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності нижчої групи (меншого відсотка втрати працездатності) та розміром одноразової грошової допомоги яка повинна виплачуватись при встановлені інвалідності вищої групи (більшого відсотка втрати працездатності).

В свою чергу, ст.16 Закону № 2011-ХІІ визначає перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а ст. 16-3 Закону визначає порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Встановлено, що на момент первинного встановлення позивачу часткової втрати працездатності - 17.07.2015 зазначені вище Закон №2011-ХІІ та Порядок №975 не містили норми, яка б встановлювала строк реалізації права на одноразову грошову допомогу при подальшому встановленні особі інвалідності за наслідками повторного медичного огляду.

Згодом, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) п. 4 ст. 16-3 Закону №2011-XIІ доповнено абз.2 наступного змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".

Саме зазначена норма стала підставою для відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги.

Встановлено, що позивачу 10.07.2015 під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 5% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, а 03.06.2019 під час огляду органами МСЕК встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія ААБ № 370233 від 07.08.2019).

Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

В силу вимог ст. 58 Конституції України, норма Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яка набрала чинності 1 січня 2017 року не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, а саме встановлювати часовий проміжок для встановлення первинної групи інвалідності (після встановлення відсотка втрати працездатності), оскільки це фактично означатиме застосування зворотної дії закону в часі. Застосування даної норми можливе лише у разі повторного встановлення інвалідності для позивача починаючи з 03.06.2019 і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.

При цьому, ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ у редакції до 01.01.2017 не містила часових обмежень на виплату одноразової грошової допомоги у разі, якщо після призначення первинної групи інвалідності (меншого відсотку втрати працездатності) особі було встановлено вищу групу інвалідності (більшого відсотку втрати працездатності), зокрема після двох років з часу первинного встановлення інвалідності, однак, разом з тим, суд бере до уваги і те, що ІІІ група інвалідності встановлена позивачу вперше.

Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави зробити висновок, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги. Оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, отже, позивач має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 20 березня 2018 року по справі № 295/3091/17 (№ К/9901/5281/17), від 21 червня 2018 року по справі № 760/11440/17 (№ К/9901/41104/18) та від 30 вересня 2019 року по справі № 825/1380/18, яку застосовує суд при вирішенні даної справи.

Крім того, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (п.53 рішення у справі "Ковач проти України", п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України", п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України") та статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності (меншого відсотка втрати працездатності). В даному випадку основним критерієм для призначення одноразової допомоги має слугувати той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі.

З урахуванням наведено, твердження відповідача про відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки закінчився дворічний строк після первинного встановлення втрати працездатності, є помилковими. Інших підстав для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги в рішенні Комісії № 191 від 11.11.2019 не наведено.

Отже, позивач має право на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи з 03.06.2019 відповідно до Порядку №975 та ст.ст. 16, 16-3 Закону №2011-ХІІ у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, а спірна відмова порушує право позивача на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення ІІІ групи інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною із виконанням обов`язків військової служби.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що належним способом захисту порушеного права позивача, поряд із визнанням протиправним і скасуванням рішення відповідача у якому викладено спірну відмову, є також і зобов`язання відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи із 03.06.2019, що настала внаслідок травми, що пов`язана із захистом Батьківщини у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2019 року відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та в Порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу адміністрації Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.