Справа № 640/13279/20
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

18 червня 2020 року місто Київ № 640/13279/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій просить суд заборонити Міністерству внутрішніх справ України вчиняти наступні дії, що суперечать положенням постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», а саме: заборонити повертати Міністерству внутрішніх справ України без розгляду заяву ОСОБА_1 від 01.04.2019 (разом з додатками до неї) щодо можливої виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю відповідно.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник посилається на те, що 01.04.2020 останній звернувся із заявою до начальника Управлінням поліції охорони в місті Києві як до органу, в якому проходив службу. У свою чергу, Управління поліції охорони в місті Києві прийняло заяву позивача щодо виплати одноразової грошової допомоги, склало висновок щодо можливості проведення виплати одноразової грошової допомоги та направило його на адресу Міністерства внутрішніх справ України для прийняття рішення про проведення вказаної виплати.

Проте, як зазначає заявник, листом від 05.03.2020 №7750/15-2020 Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України протиправно повернув органу поліції зазначені матеріали без прийняття відповідного рішення щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги, посилаючись на те, що прийняття рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги позивачу не входить до обов`язків Міністерства внутрішніх справ України, а належить до підвідомчості того органу, в якому позивач проходив службу.

Заявником наголошено, що 08.05.2020 Управлінням поліції охорони в місті Києві було повторно скеровано заяву ОСОБА_1 та висновок з усіма необхідними документами на адресу Міністерства внутрішніх справ України, а листом Управління поліції охорони в місті Києві від 27.05.2020 повідомлено ОСОБА_1 про те, що зазначені матеріали перебувають в Департаменті фінансового забезпечення Міністерства внутрішніх справ України, та є не розглянутими.

На думку заявника, протиправність дій Міністерства внутрішніх справ України виражена у бездіяльності стосовно неприйняття рішення щодо можливості виплатити ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, яка гарантована державою та є необхідною для лікування.

Згідно довідки МСЕК № 0963571, а саме пункту 13 щодо рекомендованих заходів відновлення працездатності, позивач потребує нагляду та лікування. У зв`язку з бездіяльністю Міністерства внутрішніх справ України, заявник, починаючи з дня подання заяви про призначення одноразової грошової допомоги не отримує гарантованої державною грошової допомоги, яка необхідна для лікування. Не вчасне лікування, яке є надто коштовним - це пряма провина держави України, що умисно не виплачує кошти, які належать ОСОБА_1 .

Вказані обставини, на думку заявника, є підставою для вжиття судом заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Частина перша статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначає види забезпечення позову, згідно з якою позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

З урахуванням зазначених норм чинного Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

У відповідності до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При розгляді та вирішенні даної заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Виходячи з наведеного, у випадку звернення сторони із вимогою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою вимогою.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Так, Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду від 06.03.2008 № 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" висвітлено позицію щодо вжиття заходів забезпечення позову в адміністративних справах, зокрема зазначено, що судам необхідно враховувати, забезпечення позову в адміністративних справах допускається лише у двох формах: зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються; заборони вчиняти певні дії. В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Дослідивши зміст заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви судом встановлено, що позивач має намір оскаржити рішення суб`єкта владних повноважень, яке ще не прийнято, тобто, на момент подання цієї заяви права позивача ще не порушено, оскільки заява перебуває на розгляді Міністерства внутрішніх України.

Враховуючи викладене, судом не встановлено підстав, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або унеможливили б захист цих прав, свобод та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову чи утруднювали б відновлення таких прав при виконанні рішення у межах заявлених позовних вимог.

Протиправність оскаржуваної бездіяльності відповідача не є очевидною та підлягає доведенню в ході розгляду даної адміністративної справи.

Суд вважає, що під час розгляду заяви суд повинен, виходячи з конкретних доказів, оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відтак, вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб, а саме заборони Міністерству внутрішніх справ України повертати без розгляду заяву ОСОБА_1 від 01.04.2019 (разом з додатками до неї) щодо можливої виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю є неможливим, оскільки при цьому фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову та є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.

Отже, заява про забезпечення позову до подання позовної заяви є передчасною, а захід забезпечення позову, який позивач просить суд вжити, суперечить інституту забезпечення позову в призмі зазначеного позивачем предмету позову, який ще не може бути конкретизований, оскільки подія, а саме прийняття Міністерством внутрішніх справ України рішення за результатами розгляду поданої 08.05.2020 повторно заяви позивача із висновком та додатками, яким, не переконання останнього, ймовірно буде порушено його права, не відбулася.

Виходячи із змісту поданої заяви та доводів наведених в її обґрунтування, суд дійшов висновку про її необґрунтованість та не вбачає підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 150, 151, 153-155, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.