Справа № 240/10718/19
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 111030300
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Капинос О.В.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Міського комунального підприємства "Бердичівводоканал" до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:
В обґрунтування позову зазначив, що не згоден з висновками контролюючого органу, вважає їх помилковими, такими, що не відповідають фактичним обставинам та оскаржує твердження щодо несплати узгодженої суми податкового зобов`язання протягом граничних строків, передбачених Податковим кодексом України. Крім того, вважає помилковими висновки ГУ ДФС у Житомирській області, викладені в акті камеральної перевірки та податковому повідомленні-рішенні у зв`язку із тим, що МКП "Бердичівводоканал" як сумлінний платник податку своєчасно та в повній мірі виконало свої податкові зобов`язання перед бюджетом, нарахувавши та сплативши податок на додану вартість. Контролюючим органом був нарахований штраф на штрафну санкцію по договору № 34 про розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) між Головним управлінням Державної фіскальної служби у Житомирській області та МКП "Бердичівводоканал", опираючись на п.126.1 ст. 126 Податкового Кодексу України. Отже, МКП "Бердичівводоканал" узгодив суму податкового зобов`язаний, уклавши договір № 34 про розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань, тому підстави для застосування штрафу відсутні.
Ухвалою від 22.10.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 19.11.2019.
20.12.2020 позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що у результаті прийняття відповідачем рішення про розстрочення податкового боргу та укладення відповідного договору, визначені ПК України строки сплати податкових зобов"язань, розстрочених зазначеним договором, переносяться на строки сплати цих податків та податкових платежів, передбачені рішенням про розстрочення.
20.12.2019 оголошено перерву в судовому засідання до 14.01.2020.
14.01.2020 усною, ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, суд перейшов до розгляду справи у порядку загального позовного провадження. В підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 21.01.2020.
21.01.2020 та 28.01.2020 відкладено розгляд справи.
20.02.2020 в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 28.02.2020.
28.02.2020 відкладено розгляд справи до 03.03.2020.
Ухвалою від 03.03.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 18.03.2020.
18.03.2020 відкладено розгляд справи до 08.04.2020.
Ухвалою від 08.04.2020 відкладено розгляд справи без визначення дати та часу розгляду, у зв"язку з карантином.
Наступне судове засідання призначено на 02.06.2020.
Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити.
Представник відповідача проти позову заперечував, з підстав, викладених у письмовому відзиві.
Усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 02.06.2020, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
В червні 2019 Головним управлінням Державної фіскальної служби у Житомирській області) була проведена камеральна перевірка своєчасності сплати податку на додану вартість МКП "Бердичівводоканал", за результатами якої складено акт від 11.06.2019 №3718/06-30-50-12.
Перевіркою встановлено, що МКП "Бердичівводоканал" порушено вимоги п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) та несвоєчасно сплачено узгоджену суму податкового зобов`язання з ПДВ.
МКП "Бердичівводоканал" оскаржував акт камеральної перевірки в адміністративному порядку, шляхом подання заперечення на акт до контролюючого органу, а саме до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області.
ГУ ДФС у Житомирській області, розглянувши заперечення, висновки зроблені в акті перевірки від 11.06.2019 р. №3718/06-30-50-12, залишив без змін.
На підставі акту перевірки ГУ ДФС у Житомирській області прийнято:
21.03.2019 ГУ ДФС у Житомирській області прийнято рішення та між МКП "Бердичівводоканал" та ГУ ДФС у Житомирській області укладено договір про розстрочення (відстрочення) грошових зобов"язань №34, яким орган ДФС надав платнику розстрочення сплати податкового боргу на суму 761780,41 грн. (321727,00 грн. - основний платіж та 317938,60 грн. - штрафні санкції, 122114,81 грн. - пеня) під проценти строком з 21.03.2019 по 27.12.2019.
31.07.2019 Державною фіскальною службою України по скарзі МКП "Бердичівводоканал" було прийнято рішення про продовження строку розгляду скарги, строком до 09.09.2019 року (включно).
20.08.2019 у ДФС України відбувся розгляд матеріалів скарги на податкові повідомлення-рішення.
10.09.2019 МКП "Бердичівводоканал" отримав рішення про результати розгляду скарги, згідно якого Державною податковою службою України було прийнято рішення про залишення скарги без задоволення.
Позивач, вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Право на проведення органами державної податкової служби камеральних перевірок встановлено пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, у відповідності до якого камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.
Згідно підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість, а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Порядок проведення камеральної перевірки встановлено статтею 76 Податкового кодексу України, якою передбачено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.
Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.
Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.
Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.
Пунктом 58.1 ст. 58, п. 86.8 ст. 86 ПК України визначено, що контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), - тобто, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
На підставі аналізу зазначених норм права, суд дійшов висновку, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів з питань проведення камеральних перевірок, урегульовані Податковим кодексом України, зокрема статтею 75 якого передбачено право контролюючого органу на проведення камеральної перевірки з питань своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання.
Підставою для винесення оскаржуваних рішень стало порушення вимог п. 203.2 ст.203 Податкового кодексу України (далі - ПКУ), що полягає у несвоєчасній сплаті узгодженої суми податкового зобов`язання з ПДВ. Зокрема, за несвоєчасну сплату грошових зобов`язань починаючи з 02.10.2018 по деклараціям з липня по вересень 2018 року та за березень 2019 року, які були сплачені позивачем на підставі договору про розстрочення податкового боргу №34.
Згідно вказаного договору, податковий борг включає в себе основний платіж - 321727 грн., штрафні санкції - 317938,60 грн., пеню - 122114,81 грн.
При цьому, як пояснив представник відповідача, спірними рішеннями штрафні санкції нараховувалися за несвоєчасну сплату основного боргу по податковим деклараціям, а також штрафним санкціям, які були визначені іншими податковими повідомленнями-рішеннями та час укладання договору про розстрочення податкового боргу №34 були узгоджені.
На думку позивача, ним не порушено граничні строки сплати грошового зобов`язання з ПДВ, оскільки у даному випадку був укладений договір про розстрочення податкового боргу, яким не передбачено застосування жодного штрафу, а тому відповідачем безпідставно винесені спірні рішення.
Суд вважає такі доводи безпідставними, з огляду на таке.
Статтею 16 Податкового кодексу України, визначено, що платники податків зобов`язані сплачувати належні суми податків у встановлені законом терміни.
Отже, не тільки відповідний розмір податків є визначальним для виконання зазначеної норми, а й відповідні строки сплати податків.
Слід зазначити, що податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом (ст. 36 ПКУ). При цьому, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п. 36.1 - 36.3 ст. 36 ПКУ).
Платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом, крім випадків, передбачених податковим законодавством (п. 54.1 статті 54 ПКУ).
Зі змісту ст. 32 Податкового кодексу України вбачається, що зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк. Зміна строку сплати податку здійснюється у формі: відстрочки, розстрочки. Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов`язку.
Відповідно до п.203.1 ст.203 ПКУ податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Підпунктом 14.1.175 п.14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
У розумінні підпункту 14.1.152 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.
За змістом статті 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.
Слід зазначити, що фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.
Так, відповідно до п. 126. 1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:
- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;
- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
У разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення-рішення (п. 116.1 ст. 116 Податкового кодексу України).
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що на платника податку покладено обов`язок щодо самостійної сплатити суми податкового зобов`язання, зазначену у податковій декларації, протягом 10 календарних днів. При цьому, податкове законодавство наділяє контролюючий орган правом нарахувати штраф за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов`язання лише із фактом такого порушення.
Перевірка своєчасності, повноти нарахування та сплати узгоджених податкових зобов`язань, у тому числі з податку на додану вартість є предметом камеральної перевірки, яка може бути проведена відповідачем протягом 1095 днів від дати зарахування грошових коштів, сплачених позивачем в розрахунок податкового боргу за минулі періоди.
При цьому, спрямування податковим органом сплаченого платником податку грошового зобов`язання є фактично сплатою простроченого грошового зобов`язання, а тому є підстави для застосування штрафних санкцій згідно ст. 126 ПКУ.
У разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.
Суд вважає за необхідне зазначити, що диспозиція п. 126.1 ст. 126 ПКУ не визначає спосіб погашення податкового боргу платником податків (самостійна сплата чи зарахування контролюючим органом в рахунок погашення боргу в порядку черговості його виконання) як обставину з якою законодавець пов`язує притягнення платника податків до відповідальності у вигляді штрафу.
Визначальним для притягнення платника податків до відповідальності у вигляді штрафу за ст. 126 ПКУ є факт несплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання, тобто наявність податкового боргу, протягом певного строку, а розмір такого штрафу залежить від кількості днів такої несплати.
При цьому, зміст наведених вище законодавчих норм дає підстави для висновку, що розстрочення є лише законодавчо передбаченою формою розрахунків платника з бюджетом шляхом зміни строків платежу, а тому його не можна розцінювати як окремий спосіб погашення податкового боргу.
Разом з цим, укладення договору про розстрочення податкового боргу не змінює статус такої заборгованості та не спростовує того факту, що боржник вчинив податкове правопорушення у вигляді несплати податкового боргу і таке правопорушення триває до часу погашення боргу в добровільному чи примусовому порядку.
Отже, укладення між контролюючим органом та позивачем договору №34 від 21.03.2019, за яким встановлено порядок його виконання шляхом розстрочення сплати боргу, не звільняє платника податків від відповідальності у вигляді штрафних санкцій статтею 126 ПК України.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20.02.2020 у справі № 819/441/16.
Матеріалами справи підтверджується, що по деклараціям з податку на додану вартість липень-вересень 2018 та березень 2019, КП "Бердичівводоканал" задекларовано грошові зобов"язання з ПДВ, сплата яких відбувалась з порушенням п.57.1 ст.57 ПК України, оскільки відбувалась часткова сплата коштів, починаючи з 02.10.2018, що свідчить про порушення граничних строків для сплати відповідного податку.
Зазначені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями за сплати ПДВ, розрахунком штрафних санкцій.
Не спростовують цього висновку і посилання позивача на те, що відповідно до п.100.1 ст. 100 ПК України укладення договору про розстрочення податкового боргу є перенесенням строків сплати платником податків його грошових зобов`язань або податкового боргу на періоди, визначені у такому договорі.
Так, сам зміст зазначеного пункту вказує на обставини наявності у платника податку податкового боргу як передумови укладення договору про його розстрочку. Відтак, укладення договору про розстрочення податкового боргу не звільняє від відповідальності платника податку за допущені перед укладенням такого договору порушення граничних строків сплати узгоджених грошових зобов`язань.
Більш того, заборгованість за сплати ПДВ у позивача виникла у 2018 році, а договір між підприємством та контролюючим органом про розстрочення податкового боргу укладений лише 21.03.2019, тобто після настання граничного терміну сплати податкових зобов"язань.
Оскільки позивачем порушено термін сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість, отже до позивача правомірно застосована фінансова санкція за зазначене порушення, тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними та не підлягають скасуванню.
Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду у справі №804/5153/17 від 18.01.2018 суд до уваги не приймає, оскільки така висловлена за інших фактичних обставин справи.
Крім того, безпідставними є посилання позивача на Закон України "Про фінансову реструктуризацію" та статті 120, 185,187, 200-1, 201 Податкового кодексу України, оскільки ці норми не врегульовують спірних правовідносин.
Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому, згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень, довів правомірність прийняття оскаржуваних рішень, а тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 242-246,295 Кодексу адміністративного судочинства України,
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос