Справа № 804/15701/15
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського» до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення про коригування митної вартості товарів, -
16.11.2015 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського» (далі ПАТ «ДМКД», позивач) до Дніпропетровської митниці ДФС, в якій позивач просить:
- визнати недійсним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці про коригування митної вартості товарів №110010000/2015/600351/1 від 11.05.2015р.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що ПАТ «ДМКД» на підтвердження заявленої митної вартості товару за ціною договору надано до митного оформлення митну декларацію з усіма необхідними документами, які не містили розбіжностей та ознак підробки, а, навпаки, містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, що, в свою чергу, виключало можливість витребування митницею у декларанта додаткових документів у розумінні приписів ч.3 ст.53 Митного кодексу України. Однак, відповідач, не зважаючи на вищенаведене, витребував у позивача додаткові документи, в тому числі ті, складання та надання яких взагалі не передбачено умовами зовнішньоекономічного контракту, на підставі якого постачався товар, а також ті, які первинно вже були надані разом із митною декларацією, відповідно, витребувані додаткові документи не моли бути надані, про що позивач повідомив митницю. Зокрема, безпідставним є витребування митним органом у позивача документів, що підтверджують витрати на транспортування, оскільки умовами поставки, на яких постачалася партія оцінюваного товару, а саме: CPT Дніпродзержинськ, передбачено, що всі витрати, пов`язані із транспортуванням товару до місця призначення, покладаються саме на продавця товару, а тому у ціну товару включені всі витрати на транспортування, отже, підтверджувати розмір цих витрат окремими документами при митному оформленні не потрібно. Той факт, що позивач купував товар не безпосереднього у його виробника, а у іншого підприємства, не може бути підставою для не застосування першого методу визначення митної вартості товару. При цьому, вказана в рахунках виробника товару його ціна призначена не для позивача, а для його постачальника ТОВ «Русская горно-металлургическая компания». Проте, відповідачем безпідставно не взято до уваги вищенаведені обставини та протиправно прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товарів та надано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. При цьому, хоча спірним рішенням про коригування митної вартості товару скориговано заявлену позивачем митну вартість за митною вартістю аналогічного товару, проте відповідачем застосовано не метод 2-а, а метод 2-r (резервний), що суперечить приписам ст.57 Митного кодексу України щодо послідовності застосування методів визначення митної вартості. Таким чином, на думку позивача, спірні рішення відповідача є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Відповідач пред`явлений позов не визнав, подав на нього заперечення, в яких просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що оскаржені рішення прийняті ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією та законами України, та є обґрунтованими, оскільки подані позивачем до митного оформлення документи містили розбіжності та не містили всіх даних, що підтверджують складові митної вартості, а додатково подані документи не підтверджували заявлену митну вартість. Так, митним органом під час митного оформлення товару встановлено, що декларантом не надано договору із третіми особами, пов`язаного з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, в той час, як позивач купував товар не у його виробника; водночас, надані рахунки-фактури контрактоутримувача та виробника товару ідентифікуються між собою виключно за вагою товару (залізорудного концентрату) та містять різні відомості щодо його ціни, яка визначається в залежності від вмісту Fe, при цьому в рахунку виробника вказана ціна залізорудного концентрату з вмістом Fe 66,5% на рівні 1240 руб.РФ/т, разом з тим, в цьому ж рахунку є посилання на сертифікат якості товару від 06.05.2015р. №30, в якому, в свою чергу, зазначено, що товар має вміст Fe 66,0%, а у рахунку контрактоутримувача вказано вартість товару з вмістом Fe 66,0% на рівні 1913,69 руб.РФ/т, з посиланням на той самий сертифікат якості товару №30. Таким чином, вказані документи контрактоутримувача та виробника товару містять розбіжності щодо вартості товару, що постачається. Крім того, на комерційних документах (рахунках) контрактоутримувача та виробника не міститься жодного штампу та печатки прикордонних служб, станції та митниць, що відповідно до Положення про уніфікований порядок проставлення митними органами держав-учасниць СНД на транспортних і комерційних документах печаток і штампів митних органів країн відправлення товару, а також митних органів транзитних країн, яке було затверджено на 32-му засіданні Ради керівників митних служб держав-учасниць СНД рішенням №5/32 від 13.09.2001р., є підставою для здійснення додаткових форм митного контролю, оскільки викликає сумніви відносно того, що декларантом надано до митного оформлення саме ті документи, які надавалися для митного оформлення товару на експорт в країні відправлення (Росії). Тим більше, що за відомостями гр.46 наданої декларантом ПАТ «ДМКД» копії декларації країни відправлення від 05.05.2015р. №10101100/300415/0000476 митна вартість оцінюваного товару на умовах поставки CPT Дніпродзержинськ складає 33,42 дол.США/т, що за курсом ЦБРФ (51,14 руб.РФ за 1 дол.США) станом на день оформлення зазначеної МД складає 1709,17 руб.РФ, що, в свою чергу, не відповідає ні рахунку виробника, ні рахунку контрактоутримувача. Також позивачем не надано до митного оформлення документи, які містять відомості, що підтверджують транспортну складову у вартості оцінюваних товарів, що є порушенням п.6 ч.2 ст.53 Митного кодексу України. Надана позивачем залізнична накладна №АЦ633925 не є підтвердженням вартості транспортування, сплаченої продавцем товару, оскільки в ній зазначено, що платниками по Російській і Українській залізницях є інші підприємства, отже, вказаний факт викликає сумніви в тому, що саме продавцем були сплачені витрати на транспортування і що ці витрати були включені до ціни товару. Оскільки надані позивачем додаткові документи не усунули сумніви митного органу, останній цілком обґрунтовано прийняв рішення про коригування митної вартості та шляхом послідовного застосування методів визначення митної вартості визначив її за резервним методом. За таких обставин, на думку митного органу, підстави для скасування спірних рішень та задоволення позовних вимог відсутні.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2020р. зазначена вище справа розподілена судді Туровій О.М.
В підготовче судове засідання 07.04.2020р. представник позивача не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, про причини неявки суду не повідомив.
Представник відповідача в підготовче судове засідання 07.04.2020р. також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при цьому 07.04.2020 року на електронну пошту суду та до канцелярії суду від нього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Підготовче судове засідання було відкладено на 05.05.2020року на 11:00 год.
14.04.2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній, посилаючись на аналогічні доводи, що і у первинних запереченнях на позов, поданих при першому розгляді справи, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Додатково відповідач наголосив, що саме у зв`язку із тим, що ціна товару формується в залежності від вмісту Fe, який є різним у документах виробника та продавця товару, митницею і сформована вимога щодо витребування договору з третіми особами, за відсутності якого неможливо провести перевірку числового значення заявленої митної вартості. Також відповідачем додатково зауважено, що на зворотному боці наданої до митного оформлення залізничної накладної у графі 89 зазначено (мовою оригіналу): «Всего взыскать с получателя 277483,90», а отримувачем вантажу у графі 5 цієї накладної вказано саме ПАТ «ДМКД», що, в свою чергу, підтверджує сумніви митниці в тому, що заявлені умови поставки СРТ Дніпродзержинськ відповідають фактичним умовам перевезення.
В підготовче судове засідання 05.05.2020р. представник позивача знову не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, про причини неявки суду не повідомив.
У судове засідання 03.06.2020р. представники сторін не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (пункт 10 частини першої статті 4 КАС України).
Таким чином, суд дійшов висновку про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження відповідно до пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ст.193 КАС України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 29.04.2015р. між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Русская горно-металлургическая компания», Москва, РФ (Продавець) укладений контракт №15-0835-12 (далі - Контракт) на поставку залізорудного концентрату, руди залізної агломераційної (далі - Товар) виробництва ВАТ «Стойленский ГОК»; орієнтовна сума Контракту 3 000 000 000 руб.
У п.п.2.6 п.2 Контракту зазначено, що походження Товару підтверджується сертифікатом походження форми СТ-1.
Згідно з п.3.4 п.3 Контракту узгодження ціни на місяць відвантаження в період дії даного Контракту здійснюється щомісячно шляхом підписання Сторонами відповідної Додаткової угоди.
Згідно п.1 та п.2 Додатку №2 від 05.05.2015р. до Контракту Сторони домовились, якщо фактичний зміст Fе в товарі, що постачається буде більше або менше базового вмісту Fе 66 %, базова ціна сировини збільшиться або зменшиться пропорційно фактичному вмісту Fе. Надбавка або знижка до базової ціни сировини складає 20,36 рублів РФ за 1 % Fе, частки пропорційно. Фактичний зміст Fе в товарі визначається на підставі сертифікатів якості, виданих виробником.
Пунктами 4, 6, 7 Додатку №2 від 05.05.2015р. до Контракту визначено, що умови поставки: СРТ - станція Дніпродзержинськ, Придніпровської залізниці, Україна; вантажовідправник: ОАО «Стойленский ГОК», Росія, 309500, Белгородська область, м. Старий Оскол, південно-західний промрайон,майданчик Фабричний, проїзд-4; виробник: ОАО «Стойленский ГОК», Росія, 309500, Белгородська область, м. Старий Оскол, південно-західний промрайон,майданчик Фабричний, проїзд-4.
Для здійснення митного оформлення означеного товару позивач звернувся до Дніпропетровської митниці ДФС з митною декларацією №110010000/2015/020785 від 05.05.2015р., відповідно до якої заявлено до митного оформлення залізорудний концентрат за ціною 1913,69 рублів РФ за тону, тобто митна вартість товару заявлена за ціною контракту (основний метод) відповідно до статті 58 Митного кодексу України.
На підтвердження заявленої митної вартості товару під час проведення митного контролю та митного оформлення позивачем разом з митною декларацією №110010000/2015/020785 надано:
1) Контракт № 15-0835-12 від 29.04.2015р.;
2) Додаток № 2 від 05.05.2015р. до Контракту № 15-0835-12 від 29.04.2015р.;
4) Лист ПАТ «ДМКД» № 062Д/1125 від 08.05.2015р.;
5) Залізнична накладна № АЦ 633925 від 06.05.2015р.;
6) Рахунок-фактура б/н від 06.05.2015р.;
8) Сертифікат якості № 30 від 06.05.2015р.;
9) Лист ПАТ «ДМКД» № 062Д/1122 від 08.05.2015р.;
10) Копія митної декларації країни відправлення №10101100/050515/0000476 від 05.05.2015р.
З причин певного ступеню ризиковості операції та за наявності розбіжностей у наданих до митного оформлення документах з метою здійснення вичерпного переліку форм та обсягів митного контролю для унеможливлення декларування недостовірної митної вартості посадовою особою контролюючого органу за МД №110010000/2015/020785 від 05.05.2015р. сформовано профіль ризику «Можливе заниження митної вартості товару».
За результатами митного контролю відповідачем встановлено, що документи, які надані декларантом на підтвердження числових значень складових митної вартості, містять розбіжності, а саме:
- товар імпортовано за Контрактом, Додатком №2 від 05.05.2015р., що заявлений декларантом ПАТ «ДМКД» як непрямий, тобто укладений не з виробником оцінюваного товару, а з посередником, проте, договір із третіми особами, що пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, в пакеті документів, приєднаних до ЕМД, декларантом не наданий. При цьому залізорудний концентрат відповідно до Контракту імпортується за ціною, що розраховується в залежності від вмісту Fе, при цьому надані до митного оформлення рахунок виробника та рахунок контрактоутримувача містять вартість оцінюваного товару, визначену відносно різної базової ціни, що залежить від вмісту Fе. Крім того, рахунки контрактоутримувача та виробника ідентифікуються між собою лише за вагою та, як зазначено вище, містять ціну товару, визначену в залежності від вмісту Fе, що не відповідає ціні рахунків виробника. Таким чином, відповідні документи отримувача та виробника містять розбіжності щодо вартості товару, що постачається, і за відсутності договору з третіми особами, що пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, неможливо провести перевірку числового значення заявленої митної вартості;
- надані рахунки-фактури контрактоутримувача та виробника не містять жодних печаток та штампів прикордонних служб, станцій та митниць, що відповідно до Положення про уніфікований порядок проставляння митними органами і держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав на транспортних і комерційних документах печаток і штампів митних органів країн відправлення товарів, а також митних органів транзитних країн, яке було затверджене на 32-му засіданні Ради керівників і служб держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав рішенням № 5/32 від 13.09.2001р. (набрало чинності з 01.01.2002р. та обов`язкове для виконання митними органами держав-учасниць Співдружності, далі - Положення), є підставою для застосування додаткових форм митного контролю;
- за умовами Контракту, Додатку № 2 від 05.05.2015р. визначено умови поставки СРТ Дніпродзержинськ, які передбачають несення продавцем витрат доставки до місця призначення на кордоні України. При цьому, в порушення п.10 ст.58 МК України позивачем не надано документів, які містять відомості, що підтверджують транспортну складову у вартості оцінюваних товарів.
У зв`язку із виявленням вищевказаних розбіжностей у наданих до митного оформлення документах, на підставі ч.4 ст.54 МК України митним органом у позивача витребувані додаткові документи, а саме:
- договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
- рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
- рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації;
- виписку з бухгалтерської документації;
- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;
- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Листом від 11.05.2015р. №062Д/1146, надісланим у складі електронного повідомлення, декларантом проінформовано митницю про неможливість надання додаткових документів, зазначених у вимогах митного органу, в термін визначений ч.3 ст.53 МК України та повідомлено, що зазначені документи будуть надані в установлений законом термін відповідно п.8 ст.55 МК України.
Судом також встановлено, що товар був випущений у вільний обіг в зв`язку з нагальною потребою ПАТ «ДМКД» у поставленій продукції за новою ВМД №110010000/2015/020788 від 11.05.2015р. з коригованою ціною товару під фінансові гарантії сплати різниці між сумами митних платежів, обчислених згідно з митною вартістю товару, визначеною декларантом, та сумами митних платежів, обчислених згідно з митною вартістю товару, визначеною відповідачем, шляхом внесення грошової застави у розмірі вищезазначених різниць.
Не погодившись з вищевказаними рішенням про коригування митної вартості та карткою відмови відповідача, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до ч.1 ст.49 Митного кодексу України (тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Згідно з ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Суд зазначає, що ч.2 ст.53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За правилами ч.3 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно з частиною четвертою статті 54 Митного кодексу України у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:
1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;
2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;
3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Відповідно до частини п`ятої, шостої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
З наведеним висновком кореспондуються положення п.2 ч.5 ст.54 Митного кодексу України, за змістом якої відповідач має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Частиною другою статті 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 Митного кодексу України.
Відповідно до частини п`ятої статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно із статтею 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 58 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до частин третьої-шостої статті 57 Митного кодексу України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до частини восьмої статті 57 Митного кодексу України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
За змістом приписів частини другої статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Згідно з частиною четвертою статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч.5 ст.58 МК України).
Частиною десятою статті 58 Митного кодексу України передбачено складові митної вартості, які додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до цієї ціни.
За змістом пункту 5 частини десятої цієї статті при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості) на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
Згідно з частиною першою статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Аналізуючи наведені вище норми, суд дійшов висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод, тобто за ціною договору.
На підставі положень статей 53, 54 Митного кодексу України можна стверджувати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, висловленій, зокрема, в постановах від 31 березня 2015 року (у справах № 21-127а15 та № 21-53а15), який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на митному органі.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Як слідує з матеріалів справи, вимога митного органу про необхідність подання додаткових документів була зумовлена наявністю розбіжностей у документах, наданих позивачем для підтвердження заявленої митної вартості оцінюваного товару, відносно числових значень складових митної вартості товарів, які полягають в наступному.
Зокрема, митницею зауважено, що товар імпортовано за Контрактом, Додатком №2 від 05.05.2015р., що заявлений декларантом ПАТ «ДМКД» як непрямий, тобто укладений не з виробником оцінюваного товару, а з посередником, проте, договір із третіми особами, що пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, в пакеті документів, приєднаних до ЕМД, декларантом не наданий. При цьому, залізорудний концентрат відповідно до Контракту імпортується за ціною, що розраховується в залежності від вмісту Fе, при цьому надані до митного оформлення рахунок виробника та рахунок контрактоутримувача містять вартість оцінюваного товару, визначену відносно різної базової ціни, що залежить від вмісту Fе. Крім того, рахунки контрактоутримувача та виробника ідентифікуються між собою лише за вагою та, як зазначено вище, містять ціну товару, визначену в залежності від вмісту Fе, що не відповідає ціні рахунків виробника. Таким чином, відповідні документи отримувача та виробника містять розбіжності щодо вартості товару, що постачається, і за відсутності договору з третіми особами, що пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, неможливо провести перевірку числового значення заявленої митної вартості.
З цього приводу судом встановлено, що дійсно, з поданих до митного оформлення документів слідує, що виробником та відправником Товару є ВАТ «Стойленский ГОК», Продавцем за Контрактом від 29.04.2015р. №15-0835-12, укладеним з позивачем, є ТОВ «Русская горно-металлургическая компания». Тобто вказаний Контракт є посередницьким, а не прямим, як вірно вказано митним органом.
Згідно з Контрактом базова ціна залізорудного концентрату визначається на рівні 1913,69 руб. РФ/т при вмісті Fе 66 %. В залежності від збільшення або зменшення фактичного вмісту Fе, надбавка або знижка до базової ціни складає 20,36 руб. РФ/т за 1 % Fе долі в пропорції. Отже, відповідно до зазначеного середня вартість одиниці оцінюваного товару заявлена на рівні 1913,69 руб. РФ/т.
При цьому, за даними гр.23 «Документы, приложенные отправителем» скан-копій залізничних накладних, приєднаних до МД від 11.05.2015р. №110010000/2015/020785, наявні товаросупровідні документи, що надавались відправником (ВАТ «Стойленский ГОК»), в т. ч. рахунок-фактура та декларація країни експорту від 30.04.2015р. №10101100/300415/0000476.
Позивачем надано до митного оформлення вищевказаний рахунок-фактуру виробника - ВАТ «Стойленський ГОК» від 06.05.2015р. б/н (т.1 а.с.74), з якого слідує, що він також містить посилання на сертифікат якості №30, відповідно до якого, як зазначалося вище, вміст заліза (Fе) у залізорудному концентраті складає саме 66 % (т.1 а.с.76), водночас, у самому рахунку-фактурі ВАТ «Стойленський ГОК» від 06.05.2015р. б/н ціна залізорудного концентрату вказана при базі Fе - 66,5 % і визначена в єдиному розмірі - на рівні 1240 руб. РФ/т.
Наведені обставини свідчать про те, що рахунок-фактура виробника та рахунок-фактура контрактоутримувача містять вартість оцінюваного товару, визначену відносно різної базової ціни, що залежить від вмісту Fе, який в цих документах також не збігається, при цьому рахунки контрактоутримувача та виробника ідентифікуються між собою лише за вагою та, як зазначено вище, містять ціну товару, визначену в залежності від вмісту Fе, що не відповідає ціні рахунків виробника.
Крім того, ідентифікувати надані рахунки-фактури з сертифікатом якості №30 можливо лише за вагою товару.
Таким чином, митний орган дійшов вірного висновку про те, що вищевказані документи виробника та контрактоутримувача дійсно містять суттєві розбіжності щодо вартості товару, що постачається, і обґрунтовано вказав на необхідність надання договору з третіми особами, що пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається.
Так, у розумінні приписів ч.3 ст.53 МК України необхідність витребування договору з третіми особами, що пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, не є сама по собі свідченням наявності розбіжностей. Необхідність надання такого документу може мати місце лише у випадку витребування додаткових документів відповідно до ч.3 ст.53 МК України, у разі виявлення у документах саме тих розбіжностей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
У даному випадку необхідність надання договору з виробником продукції митний орган пояснив наявністю у наданих до митного оформлення документах неузгодженостей стосовно ціни оцінюваного товару, що полягали в тому, що сторони Контракту від 29 квітня 2015 року обумовили, що вартість товару може змінюватися з урахуванням вмісту заліза (Fe), відтак договірна ціна товару була різною стосовно кожної партії, проте, в рахунку-фактурі, виставленому продавцем покупцю, відомостей про вміст заліза в товарі немає, проте є посилання на сертифікат якості, яким визначено вміст заліза у залізорудному концентраті на рівні - 66 %; поряд із цим, декларант надав рахунок-фактуру, виставлений виробником продавцеві (за Контрактом 15-04-29), за яким ціна товару за одиницю є сталою, незалежно від зміни кількості заліза, при цьому в рахунку-фактурі виробника вказано, що вміст заліза у залізорудному концентраті складає 66,5 %.
Таким чином, у даному випадку митний орган чітко зазначив в чому саме полягає невідповідність (розбіжність), виявлена у поданих до митного оформлення документах (рахунки-фактури отримувача та виробника містять розбіжності щодо вартості товару, що постачається), тому правомірно витребував у декларанта договір з третіми особами, що пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається.
При цьому суд наголошує, що виявлені митним органом вищевказані розбіжності та невідповідності у поданих до митного оформлення документах є суттєвими для обчислення ціни, у зв`язку із чим у відповідача були наявні обґрунтовані сумніви у правильності визначення заявленої митної вартості, а тому відповідач мав право витребувати у декларанта додаткові документи.
Водночас, позивачем не надано ані під час митного оформлення, ані під час судового розгляду справи договору із третіми особами, який пов`язаний з контрактом про поставку товару, митна вартість якого визначається, а саме: контракт № 15-04-29 та Додаток №1 до цього Контракту, на які містяться посилання у рахунку-фактурі виробника і які могли б пояснити зазначену невідповідність, надані не були.
Отже, незважаючи на те, що обов`язок доведення митної вартості товару лежить на позивачеві, останнім не спростовані встановлені у ході митного контролю невідповідності та розбіжності у поданих до митного оформлення документах та не доведено обґрунтованості визначення митної вартості товарів за основним методом. Додаткових документів витребуваних митним органом позивачем не надано.
Вказаний факт унеможливлює перевірку числового значення заявленої митної вартості.
Крім того, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що надані до митного оформлення рахунки-фактури виробника і продавця не містять жодних печаток та штампів прикордонних служб, станцій та митниць, що суперечить приписам Положення про уніфікований порядок проставляння митними органами і держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав на транспортних і комерційних документах печаток і штампів митних органів країн відправлення товарів, а також митних органів транзитних країн, яке було затверджене на 32-му засіданні Ради керівників і служб держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав рішенням № 5/32 від 13.09.2001р. (набрало чинності з 01.01.2002р. та обов`язкове для виконання митними органами держав-учасниць Співдружності, далі - Положення).
Так, згідно п.п.1, 2 даного Положення (мовою оригіналу): «Настоящее Положение применяется таможенными органами государств участников Содружества Независимых Государств (далее - государства СНГ) в отношении товаров, которые вывозятся или следуют транзитом через таможенную территорию этих государств, в том числе в отношении товаров, перемещение которых начинается или заканчивается за пределами государств - участников СНГ.
Настоящее Положение устанавливает обязательное проставление на транспортных и коммерческих документах (далее - перевозочные документы) печатей и штампов таможенных органов (далее - отметки таможни) государств СНГ при вывозе товаров, а также таможенных органов государств СНГ в местах пересечения таможенных границ при перемещении товаров автомобильным, железнодорожным, авиационным, водным видами транспорта и при смешанном перемещении».
За приписами п.4 Положення (мовою оригіналу) «Для целей настоящего Положения под перевозочными документами подразумеваются только те из них, которые используются при перемещении товаров всеми без исключения государствами СНГ, а именно:
а) транспортный документ, содержащий базовую информацию об условиях и характере перемещения, а также основные качественные и количественные характеристики перемещаемого товара:
- при перемещении железнодорожным транспортом - накладная СМГС, по форме, установленной Соглашением о международном железнодорожном грузовом сообщении (СМГС), действующем с 1 ноября 1951 г.);
б) коммерческий документ, содержащий исчерпывающую информацию о стоимостных характеристиках перемещаемого товара, необходимых для целей таможенного контроля и оформления и использующийся при перемещении всеми указанными видами транспорта. В качестве коммерческих документов могут использоваться счета-фактуры, счета-проформы и иные документы, используемые во внешнеэкономической практике».
При цьому у пункті 3 Положення зазначено, що «Унифицированный порядок проставления отметок таможни в перевозочных документах предназначен для идентификации документов, предоставляемых таможенному органу для целей таможенного контроля и оформления, а также идентификацию перемещаемых товаров и повышение эффективности борьбы с нарушениями таможенных правил и контрабандой на таможенных территориях государств СНГ путем предотвращения замены перевозочных документов».
На наданих позивачем рахунках-фактурах виробника і продавця дійсно відсутні печатки та штампи митних органів РФ при вивозі товару, а також в місцях перетину митних кордонів під час переміщення товару залізницею, що свідчить про порушення приписів вищевказаного Положення. При цьому позивачем не наведено жодних обставин, які б унеможливлювали їх надання.
Судом також встановлено, що на наданих до митного оформлення залізничній накладній та відомості вагонів (які є транспортними документами), містяться відмітки митних органів як Російської Федерації, так і України (т.1 а.с.71,72), проте, в графі 23 «Документы, приложенные от правителем» наданої залізничної накладної не вказано ані номеру рахунку-фактуру, ані його дати, що, в свою чергу, не надає можливості ідентифікувати який саме рахунок-фактура був додатком до цієї залізничної накладної, як і робить неможливим ідентифікувати за яким рахунком-фактурою здійснювалося митне оформлення вивезення товару.
При цьому, п.6 Положення чітко визначено, що відсутність на транспортних і/або комерційних документах відміток відповідних органів держав СНД є підставою для застосування додаткових форм митного контролю, що в даному випадку і було зроблено відповідачем.
Щодо доводів митного органу про неможливості використання наданої позивачем декларації країни експорту в якості документа, що підтверджує заявлену митну вартість, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Разом з цим, судом встановлено, що у експортній декларації країни відправлення від 05.05.2015р. №0/300415/0000476 (т.1 а.с.78) у графі 22 вказано інформацію про загальну вартість за рахунком у сумі 84202360 рос. руб., у графі 42 вказано ціну товару 84202360 рос. руб., а у графі 46 вказано статистичну вартість товару у розмірі 1470545,48 без зазначення валюти, і якщо розділити ціну товару, яка вказана у експортній декларації країни відправлення та масу товару нетто, то отримана сума за одиницю товару відповідає сумі, яка вказана у Додатку №2 від 05.05.2015р. до Контракту.
При цьому суми у графах 46 експортних деклараціях країни відправлення визначають саме статистичну інформацію про товар. Статистичною вартістю товару є вартість, яку мають товари у відповідності до правил, встановлених у країні статистичного обліку. У даному випадку країною статистичного обліку є Російська Федерація, оскільки Товар прибув саме з цієї країни.
Згідно з рішенням Комісії Митного союзу від 20.05.2010р. №257 «Про Інструкції з заповнення митних декларацій і формах митних декларацій» статистична вартість товару розраховується на основі митної вартості товару, яка вказується у графі 45 митної декларації. Якщо графа 45 митної декларації не заповнюється, статистична вартість товару розраховується на основі ціни товару, яка вказана у графі 42 митної декларації.
Наведене свідчить про те, що статистична вартість товару не є тотожною митній вартості товару і лише остання повинна враховуватись митним органом.
Крім того, суд зауважує, що декларація країни експорту не входить в перелік документів, що підтверджують митну вартість згідно ч.2 ст.53 МК України.
Таким чином, хоча доводи відповідача відносно невідповідностей відомостей щодо вартості товару, вказаних у декларації країни відправлення, відомостям щодо його вартості, зазначеним в рахунках-фактурах виробника та продавця, і не знайшли свого підтвердження, проте, наведене жодним чином не спростовує обґрунтованості інших зауважень митного органу щодо наявності суттєвих розбіжностей та невідповідностей у інших поданих до митного оформлення документах, що є суттєвим для обчислення ціни товару, та не були спростовані позивачем ані під час митного оформлення, ані під час розгляду справи судом.
Стосовно вимоги митниці про підтвердження транспортної складової митної вартості оцінюваного товару суд зазначає, що, як слідує з матеріалів справи, така необхідність була зумовлена виявленими під час митного оформлення розбіжностями щодо замовника послуг перевезення вантажу, з огляду на різних перевізників, які надали такі послуги спершу до пункту пропуску на територію України, потім територією України. Та обставина, що за умовами Контракту від 29 квітня 2015 року поставку (до місця, обумовленого сторонами на території України) товару здійснює продавець, на думку митниці, не звільняє декларанта від обов`язку документально підтвердити витрати в цій частині (чи факт їх понесення саме контрагентом), як одну зі складових митної вартості товару.
Як зазначалося вище, відповідно до умов Контракту від 29 квітня 2015 року №15-0835-12, Додатку від 05 травня 2015 року №2, умовами поставки товару визначено СРТ Дніпродзержинськ.
Зазначені умови поставки передбачають несення продавцем витрат доставки товару до місця призначення на кордоні України.
Позивачем до документів митного оформлення надано лист №062Д/1125 від 08 травня 2015 року, в якому зазначено, що підтвердження транспортної складової територією України неможливе, тому з урахуванням умов поставки СРТ Дніпродзержинськ відповідно до пункту 10 статті 58 Митного кодексу України вартість транспортування від виробника до пункту призначення є складовою вартості товару за контрактом, заявленої декларантом як митна вартість.
Позивачем у позові зазначається, що оскільки товар постачається на умовах СРТ Дніпродзержинськ, згідно з якими витрати на транспортування товару несе продавець, то подання документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, не передбачено Митним кодексом України.
Однак, зазначене суперечить положенням статті 53 Митного кодексу України щодо того, що документи, що містять відомості про вартість перевезення, подаються у будь-якому разі, незалежно від умов поставки.
Позивач також посилається, що документом, який підтверджує транспортну складову митної вартості товару, є залізнична накладна, при цьому ПАТ «ДМКД» зауважує, що в цій накладній вказана вартість транспортування.
Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України № 599 від 24 травня 2012 року, до документів, що місять відомості про вартість перевезення, належать: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Судом встановлено, що позивачем у якості документа на підтвердження транспортної складової митної вартості товару надано до митного оформлення залізничну накладну АЦ №633925 (т.1 а.с.71), в графах 4 та 20 якої зазначено, що платниками по Російській залізниці є АТ «ПГК», по Укрзалізниці - ТОВ «Перша вантажна компанія в Україні».
Однак, при цьому, жодних документів щодо взаємовідносин між продавцем та АТ «ПГК» і ТОВ «Перша вантажна компанія України» до митного оформлення позивачем не надано, що обґрунтовано викликало у відповідача сумніви відносно того, що саме продавцем сплачені витрати на транспортування (як того вимагають умови СРТ) і що ці витрати були включені до ціни товару.
Тим більше, що на зворотному боці наданої до митного оформлення залізничної накладної АЦ №633925 у графі 89 зазначено (мовою оригіналу): «Всего взыскать с получателя 277483,90», а отримувачем вантажу у графі 5 цієї накладної вказано саме ПАТ «ДМКД», що, в свою чергу, підтверджує сумніви митниці в тому, що заявлені умови поставки СРТ Дніпродзержинськ відповідають фактичним умовам перевезення.
За наведених обставин, суд доходить висновку, що виявлені відповідачем розбіжності (невідповідності), що стосуються митної вартості товару та її складових, зокрема, різні відомості у документах продавця і виробника про вартість на імпортований товар, а також на умови, які впливають на цю вартість (як-то вміст заліза, умови поставки), не підтвердження транспортних витрат, свідчать про те, що у контролюючого органу були наявні обґрунтовані підстави сумніватися у достовірності задекларованої митної вартості, з чим і пов`язана необхідність її перевірки та витребування додаткових документів у декларанта.
При цьому, необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість, зокрема, врахував усі її складові відповідно до вимог Митного кодексу України. Неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору (контракту) закон пов`язує або з відсутністю документального підтвердження відомостей, які декларант чи уповноважена ним особа використали при обчисленні митної вартості, та/або якщо не було враховано хоча б однієї обов`язкової складової митної вартості.
Зважаючи на розбіжності у наданих декларантом документах, митниця обґрунтовано виставила йому вимогу про необхідність подання додаткових документів для перевірки числових значень цієї складової митної вартості, яких, як встановлено у справі, позивач не надав.
Таким чином, зважаючи на встановлені в цій справі обставини, наявні підстави вважати, що за відсутності документів, які б пояснили чи спростували сумніви митного органу, останній мав достатні та обґрунтовані підстави для невизнання митної вартості товару за ціною договору (контракту).
При цьому, позивачем не надано витребуваних додаткових документів на вимогу митного органу ані в термін, визначений пунктом 3 статті 53 Митного кодексу України, ані в термін, визначений пунктом 8 цієї статті, ані під час судового розгляду справи.
Відповідно до вимог статті 57 Митного кодексу України митним органом проведено консультацію з приводу обрання методу визначення митної вартості, під час якої Дніпропетровською митницею ДФС прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товарів, відповідно до якого митну вартість товару скориговано із застосуванням другорядного методу (2-r), із зазначенням у графі 33 цього рішення причини через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також вказано про послідовне застосування методів визначення митної вартості та неможливість застосування попередніх методів, внаслідок чого почергово перейдено до застосування саме резервного методу визначення митної вартості.
Також відповідно до приписів ст.264 Митного кодексу України митницею оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
При цьому, судом встановлено, що у зв`язку з нагальною потребою позивача у поставленій продукції, вищезазначений товар було випущено у вільний обіг під фінансові гарантії сплати різниці між сумами митних платежів. Під час дії гарантійних зобов`язань позивачем 21.07.2015р. направлено лист за №062Д/1887, в якому позивач просив розглянути питання стосовно відкликання, зокрема, спірного рішення про коригування митної вартості та до якого було додано лист TOB «Русская горно-металлургическая компания» від 07.07.2015р. № 286, яким контрактоутримувач повідомляє ПАТ «ДМКД» про неможливість надання договору з третіми особами, рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, оскільки ця інформація є конфіденційною. Отже, під час дії гарантійних зобов`язань позивач також не надав додаткових документів на спростування обґрунтованих сумніві митного органу відносно правильності заявленої декларантом митної вартості, з огляду на що, за результатами розгляду додаткових документів позивач отримав відповідь контролюючого органу про залишення чинним рішення про коригування митної вартості.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду, відповідно до ст.139 КАС України не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 04.06.2020р.

Суддя О.М. Турова