Справа № 240/4793/20
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м. Житомир справа № 240/4793/20

категорія 111031200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Панкеєвої В.А.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом державного підприємства "Білокоровицьке лісове господарство" до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, встановив:

Державне підприємство "Білокоровицьке лісове господарство" звернулось до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області від 23.11.2019 №, яким визначено додаткове зобов`язання з земельного податку в розмірі 423147,81 грн та застосовано штрафну (фінансову) санкцію на суму 105786,95 грн, разом - 528934,76 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що вказане податкове повідомлення-рішення є протиправним, у зв`язку з тим, що позивачем при складанні декларації з плати за землю на 2019 рік законно застосовано ставку оподаткування відповідно до п.09 Додатку №1 до Рішення Олевської міської ради від 14.03.2019 №1005 - 0,01% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок. Коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Ухвалою суду від 30.03.2020 відкрито спрощене провадження у справі без повідомлення учасників справи.

29 квітня 2020 року до відділу документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву. По змісту якого, відповідач просить відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідно до рішення №631 від 07.06.2018 XXXII сесії VIII скликання Олевської міської ради Житомирської області "Про встановлення ставок плати за землю по Олевській міській об`єднаній територіальній громаді на 2019 рік" та змінами до даного рішення внесеними рішеннями №775 від 04.10.2018 та №1005 від 14.03.2019 встановлено, що ставка земельного податку на земельні ділянки, які перебувають у власності відповідно до п.09.01 Для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг Розділу 9 Землі лісогосподарського призначення становить 3 відсотки нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено (незалежно від місця знаходження). Натомість позивачем протиправно застосовано Розділ 21 вказаного Рішення (у подальшому чомусь змінений рішенням №1005 ; від 14.03.2019 року на Розділ 09) в якому зазначено, що: "Податок за один гектар лісових земель: за земельні ділянки вкриті лісовою рослинністю, а також земельні ділянки не вкриті лісовою рослинністю від нормативно грошової оцінки одиниці площі рілля по Житомирській області становить 0,01 відсотка нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено (незалежно від місця знаходження)".

Вказана обставина, на думку відповідача, суперечить вимогам вищезазначених рішень Олевської міської ради та не відповідає цільовому призначенню земельних ділянок ДП "Білокоровицьке лісове господарство".

Зважаючи на незначну складність справи, суд вважає за необхідне розглянути її в порядку п.2 ч.1 ст.263 КАС України.

У відповідності до частини четвертої статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено з матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у Житомирській області проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства.

За результатом перевірки складено Акт від 25.11.2019 №109/06-30-05-01/00991798 (а.с.6-16).

Під час перевірки встановлено, що платником занижено ставку земельного податку з юридичних осіб.

На підставі висновків акту перевірки Головне управління ДПС у Житомирській області винесло податкове повідомлення-рішення № від 23.12.2019 яким визначено додаткове зобов`язання з земельного податку в розмірі 423147,81 грн та застосовано штрафну (фінансову) санкцію на суму 105786,95 грн, разом - 528934,76 грн (а.с.17).

Не погодившись із висновками акту перевірки, підприємство подало до ДПС України скаргу від 10.01.2020. В обґрунтування якої вказано, що з 01 січня 2019 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів" (далі - Закон № 2628), яким, зокрема, внесені зміни до повноважень місцевих рад в частині встановлення плати за землю та розмірів ставок земельного податку за лісові землі. Ці зміни в першу чергу обумовлені тим, що Законом України від 10.07.2018 № 2497 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо стимулювання створення та діяльності сімейних фермерських господарств" з 15 серпня 2018 року була змінена норма статті 273 ПК України щодо оподаткування земельним податком земельних ділянок, наданих на землях лісогосподарського призначення незалежно від місця знаходження, згідно з якою "податок за лісові землі складається із земельного податку та рентної плати, що визначається податковим законодавством", а окремих ставок для таких земель не було передбачено. Тим самим було встановлено, що лісові землі підлягають оподаткуванню земельним податком у загальному порядку - за ставками, затвердженими рішеннями місцевих рад в межах ставок, визначених ПКУ. Так, Законом № 2628 внесені зміни до статей 274 та 277 ПКУ, згідно з якими для лісових земель встановлені наступні ставки податку:

- стаття 274 ПКУ (для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено незалежно від місцезнаходження) - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки;

- стаття 277 ПКУ (стосується земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, як в межах так і за межами населених пунктів) - не більше 0,1 відсотка від нормативної грошової оцінки площі ріллі по області.

Позивач просив задовольнити дану скаргу та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області № від 23.12.2019 року (а.с.19-22).

Рішенням від 25.03.2020 №8476/6/99-00-08-05-06-06 податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Житомирській області від 23.12.2019 №залишено без змін, а скаргу - без задоволення (а.с.23-25).

Вважаючи таке податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся з позовом до суду.

Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Згідно з п.п.14.1.156. ст.14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року N 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі - Закон N 71-VIII), яким було введено новий податок - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. А у "Прикінцевих положеннях" Закону N 71-VIII міститься пряма норма щодо введення цього Закону у дію з 01 січня 2015 року.

Згідно з п.п.14.1.147. п.14.1. ст.14 ПК України плата за землю це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Статтею 270 вказаного Кодексу визначено, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно ст.5 Закону України "Про плату за землю" від 03.07.1992 № 2535-12 суб`єктом плати за землю є власник землі, землекористувач та орендар, об`єктом плати є земельна ділянка, яка перебуває у користуванні чи власності, або в оренді.

За змістом пункту 286.1. статті 286 ПК України закріплено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно з п.287.1. ст.287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Пунктом 274.1 ст. 274 ПК України визначено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Відповідно до п.10.3 ст.10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.

Аналіз обставин справи дозволяє зробити висновок, що спірним у вказаних правовідносинах є питання відповідності застосування ставки податку на певну категорію земель у визначеному регіоні.

Так, у податковій декларації з плати за землю ДП "Білокоровицьке лісове господарство" за 2019 рік № від 20.02.2019 року за земельну ділянку площею 43918,00 га визначено ставку податку 0.01% та з застосуванням нормативної грошової оцінки визначено суму річного земельного податку, що становить 94032,85 (а.с.26-27).

Обґрунтовуючи підстави застосування ставки податку за землю у розмірі 0,01% позивач посилається на рішення 38 сесії 7 скликання Олевської міської ради від 14.03.2019 №1005 яким внесено зміни до рішення 32 сесії 7 скликання від 04.10.2018 №775 "Про внесення амін до рішення 28 сесії Олевської міської ради 7 скликання від 07.06.2018 № 631 "Про встановлення ставок плати за землю по Олевській міській об`єднаній територіальній громаді на 2019 рік".

Підпунктом 1 пункту 2 рішення від 14.03.2019 №1005 вирішено встановити на території Олевської міської об`єднаної територіальної громади ставки земельного податку згідно з додатком 1 (а.с.28).

Згідно пункту 09 додатку 1 податок за один гектар лісових земель: за земельні ділянки вкриті лісовою рослинністю, а також земельні ділянки не викриті лісовою рослинністю від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Житомирській області становить 0,01 %.

Водночас, пунктом 09.01 додатку 1 визначено ставку податку для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг 3,0% (а.с.29-32).

Суд не приймає до уваги доводи відповідача, що позивачем не може бути застосовано ставку податку за пунктом 09, як за земельні ділянки вкриті лісовою рослинністю, а також земельні ділянки не викриті лісовою рослинністю від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Житомирській області, у зв`язку з тим, що вказаний розділ визначає ставки на землі оборони, з огляду на наступне.

Згідно додатку 1 до рішення від 14.03.2019 №1005 ставки за землі оборони визначені у розділі 15 вказаного додатку, тоді як ставки за земельні ділянки вкриті лісовою рослинністю, а також земельні ділянки не викриті лісовою рослинністю від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Житомирській області визначені у додатку окремим розділом за номером 09 (розділ 09 в подальшому було змінено і вказано за номером розділ 21).

Таким чином, спірним у вказаних правовідносинах є правомірність застосування позивачем ставки податку за землю за категорією: "земельні ділянки вкриті лісовою рослинністю, а також земельні ділянки не вкриті лісовою рослинністю" у розмірі 0,01%, замість визначеної у рішенні міської ради ставки за категорією: "для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг" зі ставкою у 3,0%.

Так, п.14.1.98. ст.14 ПК України визначено, що лісові землі -це земельні ділянки, на яких розташовані лісові ділянки. А лісова ділянка -це ділянка лісового фонду України з визначеними межами, виділена відповідно до цього Кодексу для ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів без вилучення її у землекористувача або власника землі.

Таким чином, наведені дві категорії земель, що зазначені у додатку №1 до рішення Олевської міської ради встановлюють ставки визначення розміру податку за земельні ділянки вкриті лісом, однак мають досить відмінний розмір у відсотковому відображенні.

З метою встановлення об`єктивних обставин виникнення спірних правовідносин судом досліджено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державного підприємства "Білокоровицьке лісове господарство" за кодом .

Згідно вказаного витягу серед видів діяльності державного підприємства "Білокоровицьке лісове господарство" наведено: 50 Змішане сільське господарство, 02.10 Лісівництво та інша діяльність у лісовому господарстві, 02.20 Лісозаготівлі, 02.40 Надання допоміжних послуг у лісовому господарстві, 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (а.с.33-37).

Аналіз наведених обставин вказує на той факт, що господарська діяльність позивача прямо пов`язана з використанням ділянок лісового фонду України. Економічний зміст господарської діяльності полягає у специфічному використанні лісових природних ресурсів з метою отримання матеріальної вигоди.

Таким чином, земельні ділянки лісогосподарського призначення мають визначальне значення для реалізації завдань господарської діяльності позивача.

На підтвердження вказаних обставин на 75 аркуші акту перевірки від 25.11.2019 №109/06-30-05-01/00991798 міститься посилання контролюючого органу, що відповідно до державних актів на право постійного користування земельною ділянкою, виданих на землі ДП "Білокоровицьке лісове господарство" встановлено, що у всіх актах виданих на землі ДП "Білокоровицьке лісове господарство" зазначено Цільове призначення (використання) земельної ділянки - Для ведення лісового господарства, що повністю відповідає вимогам оподаткування визначених у п.09.01 Для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг Розділу 9 Землі лісогосподарського призначення вище зазначено рішення Олевської МР (а.с.7).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що за цільовим призначенням земельні ділянки, що вкриті лісом, державного підприємства "Білокоровицьке лісове господарство" використовуються для "ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг", у зв`язку з чим застосування позивачем ставки податку як за категорією: "земельні ділянки вкриті лісовою рослинністю, а також земельні ділянки не вкриті лісовою рослинністю" у розмірі 0,01% є безпідставним.

З огляду на наведене, державним підприємством "Білокоровицьке лісове господарство" неправомірно визначено відсоток нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено (незалежно від місця знаходження) при обрахуванні податку на землю та безпідставно застосовано 0,01% замість необхідних 3%.

Перевіряючими враховано, вимоги п.274.1. ст.274 ПК України, згідно ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше З відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,і відсотка від їх нормативної грошової оцінки", тому ДП "Білокоровицьке лісове господарство" при обрахуванні податку на землю необхідно було застосувати 0,1% замість 0,01%.

Варто звернути увагу позивача, що під час розгляду даної справи суд не може надавати оцінку правомірності рішення 38 сесії 7 скликання Олевської міської ради від 14.03.2019 №1005.

Таким чином, позивач не дотримався податкової дисципліни в частині визначення ставки нарахування земельного податку з юридичних осіб, чим допустив податкове правопорушення за яке відповідачем на підставі норм чинного законодавства було прийнято податкове повідомлення-рішення.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, з урахуванням того, що відповідачем спростовано доводи позовної заяви, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 23.12.2019 №, у зв`язку з чим, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Питання розподілу судових витрат в порядку ст.139 КАС України судом не розглядається.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішив:

У задоволенні позову державного підприємства "Білокоровицьке лісове господарство" (вул.Гагаріна,1, смт.Нові Білокоровичі, Олевський р-н, Житомирська обл., 11050, ) відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва