Справа № 810/1750/18
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2019-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Київ № 810/1750/18

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі судді Донця В.А., секретар судового засідання Сом П.А., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Адміністрація річкових портів" до Державної аудиторської служби України про визнання протиправними та скасування вимог,

за участю представників:

позивача - адвокат Сербулов О.В., адвокат Черкашин О.А.;

відповідача - Аландаренко А.В., Самохатня О.Г.,

Державне підприємство "Адміністрація річкових портів" звернулось до суду з позовом про:

- визнання протиправною та скасування вимоги про усунення порушень, зазначених відповідачем у пунктах 1, 2, 6 та 8 нумерованого переліку порушень в листі від 21.02.2018 №05/14-157;

- визнання протиправною та скасування вимоги відповідача про притягнення працівників позивача, винних у вказаних порушеннях, до встановленої законом відповідальності.

Ухвалами суду: від 08.05.2018 - відкрито провадження в адміністративній справі, постановлено здійснювати судовий розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті та доказів; від 13.08.2018 - задоволено клопотання представника відповідача про звернення до Верховного Суду з поданням про розгляд питання про відкриття провадження в зразковій справі; від 26.03.2019 - призначено судовий розгляд справи по суті. В судовому розгляді оголошувалась перерва на стадії дослідження доказів у зв`язку з їх об`ємністю. Судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Підставами позову зазначено: порушення зазначені у пунктах 1, 2, 6 та 8 листа від 21.02.2018 №05/14/157 не потребують усунення та притягнення працівників до відповідальності; наказ Міністерства транспорту України від 10.02.1998 №43 не є нормативно-правовим актом та не може встановлювати, змінювати чи припиняти норми права та бути підставою для притягнення до відповідальності; вимога про притягнення працівників позивача до відповідальності є незаконною, оскільки розрахунок заробітної плати, в тому числі індексація грошових доходів працівників ДП "Адміністрація річкових портів" здійснювався автоматично за допомогою програмного забезпечення 1С, тому матеріальна шкода завдана через некоректне функціонування програмного забезпечення має бути віднесена до категорії нормального виробничо-господарського ризику; порушення ПАТ "СК "Укррічфлот" частини третьої статті 403 Цивільного кодексу України в частині обов`язку внесення плати за користування майном, що виключає відповідальність позивача в цій частині.

Державною аудиторською службою України подано відзив, в якому позов не визнається. Підставами заперечень зазначено: ДП "Адміністрація річкових портів" належить до сфери управління Міністерства транспорту та зв`язку України, правонаступником якого є Міністерство інфраструктури України, тому наказ від 10.02.1998 №43 для позивача є обов`язковим для виконання; порушення посадової інструкції головного бухгалтера ОСОБА_3 та пункту 4 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 у зв`язку з чим завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 17.041,83 грн.; ДП "Адміністрація річкових портів", як стягувач відповідно до рішення Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2013 у справі №910/13850/13 не вжив всіх необхідних заходів щодо примусового виконання рішення з внесення плати за користування майном на підставі сервітуту ПАТ "СК "Укррічфлот".

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій підтримано підстави позову та наголошено, що позивач оскаржує вимоги, що висунуті безпідставно, за фактичної відсутності порушень з боку позивача, а не розмір виявлених збитків.

Представником Держаудитслужби подано заперечення на додаткові пояснення позивача, в яких зазначено про наявність повноважень відповідно до пунктів 7, 10, 13 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" заявляти вимогу про відшкодування збитків, яка підлягає виконанню в добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом, а також повноваження вимагати усунення виявлених порушень.

Під час судового розгляду представники позивача вимоги підтримали, представники відповідача позов не визнали.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд установив.

Державною аудиторською службою України проведено планову виїзну ревізію фінансово-господарської діяльності Державного підприємства "Адміністрація річкових портів" за період з 01.01.2013 по 30.09.2017, за результатами якої складено акт від 19.01.2018 №05-21/1.

Сторонами наведені обставини не заперечувались. Оскільки позивачем не визначено підставами позову порушення процедури проведення перевірки, судом не витребовувались докази щодо підстав проведення перевірки (наказ, направлення), її зупинення.

Позивачем подано до Держаудитслужби заперечення на акт ревізії від 19.01.2018 №05-21/1.

На підставі акту ревізії від 19.01.2018 №05-21/1 Держаудитслужбою сформовано документ від 21.02.2018 №05-14/157 "Щодо усунення порушень законодавства" (вимога), відповідно до якого Держаудитслужба на підставі пункту 2.10 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Держаудитслужби на ІV квартал 2017 року провела ревізію фінансово-господарської діяльності ДП "Адміністрація річкових портів", за період з 01.01.2013 по 30.09.2017, за результатами якої складено акт від 19.01.2018 №05-21/1.

У вимозі зазначено, що під час ревізії встановлено порушення законодавства, які не усунуто:

1) у порушення вимог пунктів 3.2.1 та 3.2.2 "Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті", затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 10.02.1998 №43, Державне підприємство протягом 2016 року та 9 місяців 2017 року під час перебування у відрядженні поза межами міста не застосовувало норми зменшення витрат палива при русі автомобілів між містами на 15 %, що призвело до зайвого його списання на загальну суму 20.249,67 грн. без податку на додану вартість, чим завдано збитків Державному підприємству на зазначену суму;

2) у порушення пункту 4 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (зі змінами), через неправильний розрахунок індексації заробітної плати працівникам Державного підприємства, які працювали неповний робочий час, а саме з розрахунку повного робочого часу, безпідставно нараховано та сплачено заробітну плату на загальну суму 13.120,90 грн. та відповідно зайво перераховано єдиного соціального внеску на загальну суму 3920,93 грн., чим завдано збитків Державному підприємству на загальну суму 17.041,83 грн.;

3) у порушення пункту 5 П(С)БО 10 "Дебіторська заборгованість" Державним підприємством завищено обсяг дебіторської заборгованості на загальну суму 1.601.110,41 грн.: ТОВ "Кий-Луга-Сервіс" - 484.996,55 грн.; ТОВ "Річкова агенція "Енеїда" - 373.896,46 грн.; ПАТ "Чернігівський річковий порт" - 742.217,40 грн.;

4) у порушення пункту 29 П(С)БО 7 "Основні засоби" протягом 2013-2016 років та І квартал 2017 року нараховувалася амортизація на чотири причали, які відповідно до наданих актів передачі-приймання основних засобів (форма ОЗ-1) Державне підприємство передало ДП "Херсонський морський торговельний порт" 28.05.2009, що призвело до завищення амортизації на загальну суму 149.569,75 грн.;

5) у порушення пункту 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XІV та пунктів 3.2, 3.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, Державне підприємство без наявності підтвердних первинних документів відобразило в обліку вартість наданих послуг ТОВ "Гроссбонд" за листопад 2008 року на суму 19.408,62 грн., що призвело до завищення вартості активів на зазначену суму;

6) у порушення пунктів 5, 8 П(С)БО 8 "Нематеріальні активи", класу 1 "Необоротні активи" рахунку 12 "Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій", затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291, у бухгалтерському обліку протягом 2013-2016 років та 9 місяців 2017 року Державного підприємства обліковувалося програмне забезпечення на загальну суму 18.878,19 грн. без документів, які підтверджують авторське право та суміжне з ним право комп`ютерних програм, що, своєю чергою, призвело до завищення вартості активів;

7) за результатами проведеної інвентаризації встановлено нестачу радіостанції УКВ первісною вартістю 440,00 грн. у Нижньодніпровському представництві Державного підприємства;

8) у порушення частини третьої статті 403 Цивільного кодексу України Державним підприємством недоотримано доходів від сервітуту протягом періоду з вересня 2016 року по вересень 2017 року.

9) у порушення пункту 7 П(С)БО 10 "Дебіторська заборгованість" та "Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій" Державне підприємство протягом 2013-2016 років та 9 місяців 2017 року не створювало резерву сумнівних боргів.

10) у порушення пункту 16 "Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 №92 та пункту 3 розділу ІІІ "Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку в державному секторі 121 "Основні засоби", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.10.2010 №1202, Державне підприємство під час дооцінки двох теплоходів не здійснило переоцінки всіх об`єктів групи основних засобів, до якої належать ці об`єкти.

Крім того, ревізією установлено, що Державне підприємство протягом 2013-2015 років надавало послуги із перевезення пасажирів річковим транспортом за тарифами нижчими, ніж їх фактична собівартість, на загальну суму 656.060,00 грн.

Ревізією установлено, що через невідшкодування управлінням соціальної політики Херсонської міської ради коштів за послуги з безоплатного перевезення окремих категорій громадян річковим транспортом Державним підприємством недоотримано доходів за 2015 рік на суму 61.721,42 грн.

Під час ревізії також установлено низку порушень щодо ведення бухгалтерського обліку.

На підставі пункту 1 частини першої статті 8, пункту 7 статті 10, частини другої статті 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", підпункту 9 пункту 4, підпункту 16 пункту 6 "Положення про Державну аудиторську службу України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43, пунктів 46, 49-50, 52 "Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550, Держаудитслужба вимагала:

1. Опрацювати матеріали ревізії та усунути виявлені порушення законодавства в установленому законодавством порядку.

2. Провести незалежну експертну оцінку радіостанції УКВ та гідротехнічних споруд, на які відповідно до рішення Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2013 у справі №910/13850/13 встановлено сервітут.

3. Розглянути питання про притягнення працівників Державного підприємства, винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності.

Вичерпну інформацію про вжиті заходи з усунення порушень і недоліків разом із завіреними копіями підтвердних первинних, розпорядчих та інших документів необхідно було надати Держаудитслужбі до 21.03.2018.

Поінформовано, що відповідно до пунктів 8, 10 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, орган Держаудитслужби має право звернутися до суду в інтересах держави.

Вирішуючи спір, суд ураховує таке.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні врегульовано Законом України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 №2939-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні. Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування. Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні": органу державного фінансового контролю надається право: пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства (пункт 7); звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (пункт 10); при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку (пункт 13).

Відповідно до "Положення про Державну аудиторську службу України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43: Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 9 пункту 4); Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право: пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; порушувати перед керівниками відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях; (підпункти 16, 22 пункту 6).

На думку суду, за змістом наведених норм Держаудитслужбі надано повноваження у випадках, коли виявлені порушення законодавства за наслідками ревізії пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень та порушувати питання перед керівниками підконтрольних установ про притягнення винних осіб до відповідальності. При цьому, в разі виявлення збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю наділений повноваженнями визначати їх розмір та звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання. Отже, предметом оскарження в адміністративному судочинстві може бути лише така вимога, яка породжує обов`язки для підконтрольної установи. Зазначення у вимозі інформації про виявлені порушення не створює та не припиняє права чи обов`язки, а лише фіксує певні факти (наприклад, постанова Верховного Суду від 23.04.2019 справа №820/339/17).

Судом установлено, що за результатами ревізії підконтрольної установи ДП "Адміністрація річкових портів" складено акт від 19.01.2018 №05-21/1, на підставі якого, з урахуванням розглянутих заперечень (зауважень), сформовано вимогу від 21.02.2018 №05-14/157, якою ДП "Адміністрація річкових портів" зобов`язано: опрацювати матеріали ревізії та усунути виявлені порушення законодавства в установленому законодавством порядку (пункт 1); провести незалежну експертну оцінку радіостанції УВК та гідротехнічних споруд, на які відповідно до рішення Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2013 у справі №910/13850/13 встановлено сервітут (пункт 2); розглянути питання про притягнення працівників ДП "Адміністрація річкових портів", винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності (пункт 3).

Зі змісту оскаржуваної вимоги вбачається, що саме ці вимоги є обов`язковими до виконання підконтрольною установою відповідно до пункту 7 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні".

Як уже зазначалось, ДП "Адміністрація річкових портів" оскаржує пункти 1, 2, 6 та 8 вимоги від 21.02.2018 №05/14-157, а також вимогу в частині притягнення працівників державного підприємства до відповідальності.

На думку суду, з урахуванням наведеного висновку суду, позовні вимоги в частині скасування пунктів 1, 2, 6 та 8 вимоги від 21.02.2018 №05/14-157 задоволенню не підлягають, позаяк у цих пунктах констатується порушення, які встановлені під час ревізії. Згідно з оскаржуваною вимогою для усунення порушень, визначених у пунктах 1, 2, 6 та 8 цієї вимоги, Держаудитслужбою вимагалось опрацювати матеріали ревізії та усунути виявлені порушення. Вказана вимога позивачем не оскаржується.

Підставами позову щодо незгоди з вимогою про розгляд питання про притягнення працівників ДП "Адміністрація річкових портів", винних у зазначених в оскаржуваній вимозі порушеннях зазначено, що відповідно до пункту 2.6.2 "Положення про облікову політику ДП "Адміністрація річкових портів", затвердженого наказом ДП "Адміністрація річкових портів" від 30.09.2015 № 94/1, бухгалтерією Державного підприємства в періоді, що перевірявся використовувалась автоматизована система бухгалтерського обліку "1С: Підприємство" з 2005 року (введено в експлуатацію на підставі наказів ДП "Адміністрація річкових портів" від 29.06.2005 №02-03 та від 17.02.2006 №05-03). Розрахунок заробітної плати, в тому числі індексації грошових коштів працівників позивача, здійснювався автоматизовано за допомогою вказаного програмного забезпечення, тому помилковий розрахунок індексації був здійснений внаслідок неправильного алгоритму розрахунку, закладеного в системі 1С. Також, за твердженням представників позивача, оскільки матеріальна шкода була завдана у зв`язку з некоректним функціонуванням програмного забезпечення 1С, така шкода має бути віднесена до категорії нормального виробничо-господарського ризику.

Відповідно до акта ревізії фінансово-господарської діяльності ДП "Адміністрація річкових портів" за період з 01.01.2013 по 30.09.2017 від 19.01.2018 №05-21/1 відповідальною особою за ведення бухгалтерського обліку з оплати праці на підприємстві за період з 01.01.2013 по 30.09.2017 була головний бухгалтер ОСОБА_3

В акті ревізії від 19.01.2018 №05-21/1 зафіксовано, що згідно з посадовою інструкцією головного бухгалтера ОСОБА_3 ., затвердженої першим заступником директора Державного підприємства від 25.09.2009, головний бухгалтер повинен забезпечувати законність, своєчасність і правильність оформлення документів, складання економічно обґрунтованих звітних калькуляцій собівартості виконаних робіт (послуг), здійснювати розрахунки з заробітної плати, правильний переказ податків і зборів у державний та місцевий бюджети, страхових внесків у державні фонди соціального страхування, платежів у банківські установи, кошти на фінансування капітальних вкладень, погашення у встановлений термін заборгованостей за банкам та позиками, а також відрахування коштів на матеріальне стимулювання працівників підприємства.

Згідно з актом ревізії індексація працівникам Державного підприємства, які працювали неповний робочий час, виплачувалась з розрахунку повного робочого часу незалежно від фактично відпрацьованого часу, внаслідок чого безпідставно нараховано та сплачено заробітну плату на загальну суму 13.120,90 грн. та зайво перераховано єдиний соціальний внесок на загальну суму 3920,93 грн., чим завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 17.041,83 грн. Встановлене порушення призвело до перекручення фінансової звітності ДП "Адміністрація річкових портів" за 2014-2016 роки та 9 місяців 2017 року: у формі №2 "Звіт про фінансові результати" за 2014 рік - елементи операційних витрат за рядком 2505 "Витрати на оплату праці" завищено на 2.258,97 грн., за рядком 2510 "Відрахування на соціальні заходи" завищено на 843,28 грн.; у формі № 2 "Звіт про фінансові результати" за 2015 рік - елементи операційних витрат за рядком 2505 "Витрати на оплату праці" завищено на 4.514,04 грн., за рядком 2510 "Відрахування на соціальні заходи" завищено на 1.685,08 грн.; у формі № 2 "Звіт про фінансові результати" за 2016 рік - елементи операційних витрат за рядком 2505 "Витрати на оплату праці" завищено на 4.726,70 грн., за рядком 2510 "Відрахування на соціальні заходи" завищено на 1.039,86 грн.; у формі №2 "Звіт про фінансові результати" за 9 місяців 2017 року - елементи операційних витрат за рядком 2505 "Витрати на оплату праці" завищено на 1.603,27 грн., за рядком 2510 "Відрахування на соціальні заходи" завищено на 352,71 грн.

Крім цього встановлено, що відповідно до висновку СПД-ФО ОСОБА_4 від 31.01.2018 перепрограмування конфігуратора бази даних ДП "Адміністрації річкових портів України" на вимогу головного бухгалтера відбулося в жовтні 2017 року.

Пунктом 4 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.03.2003 №1078 (зі змінами), встановлювалось: індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (абзац 1). У разі коли особа працює неповний робочий час, сума індексації визначається з розрахунку повного робочого часу, а виплачується пропорційно відпрацьованому часу (абзац 7).

За висновком контролюючого органу посадовими особами відповідальними за нарахування індексації не враховано наведені особливості, що призвело до завищення сум індексації та сплачених сум обов`язкових платежів.

Як уже зазначалось протиправність вимоги про притягнення посадових осіб ДП "Адміністрації річкових портів України" обґрунтовано некоректною роботою програмного забезпечення, яке невірно розраховувало суми індексації.

На думку суду, такі твердження позивача не свідчать про протиправність оскаржуваної вимоги від 21.02.2018 №05/14-157 у частині розглянути питання про притягнення працівників Державного підприємства, винних у здійсненні індексації на завищену суму та сплату зайвих обов`язкових платежів, до встановленої законом відповідальності.

Зі змісту наведеної вимоги вбачається, що підконтрольній установі необхідно розглянути питання про наявність, відсутність підстав для притягнення посадових осіб ДП "Адміністрація річкових портів України", які відповідно до закону, посадової інструкції відповідали за правильність індексування заробітної плати працівників або за належність функціонування програмного забезпечення та в разі встановлення вини вчинити дії щодо притягнення винних осіб до відповідного виду юридичної відповідальності. Відтак та обставина, що програмне забезпечення працювало неналежно, внаслідок чого невірно розраховувались суми індексації та зайво сплачувались обов`язкові платежі, не є підставою для визнання оскаржуваної вимоги від 21.02.2018 №05/14-157 у частині зобов`язання розглянути питання про притягнення працівників Державного підприємства, винних у наведеному порушенні, до встановленої законом відповідальності

Наведений висновок стосується також порушень, визначених у пунктах 1, 2, 6, 8 оскаржуваної вимоги від 21.02.2018 №05/14-157.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскільки наказ Міністерства транспорту України від 10.02.1998 №43 не зареєстрований у Міністерстві юстиції України, такий наказ не є нормативно-правовим актом в розумінні закону та не може встановлювати, змінювати чи припиняти норми права та бути підставою для притягнення до відповідальності.

В акті ревізії зафіксовано, що наказом директора ДП "Адміністрація річкових портів" від 19.02.2016 №14 "Про затвердження норм витрат палива" передбачено списання пального на Державному підприємстві відповідно до "Норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті", затверджених наказом Міністерства транспорту України від 10.02.1998 №43, та висновку №3/60-2 Державного автотранспортного науково-дослідного і проектного інституту.

Згідно зі статтею 1 Статуту ДП "Адміністрація річкових портів" Державне підприємство є державним унітарним транспортним підприємством і діє як державне комерційне підприємство, що засноване на державній власності та входить до сфери управління Міністерства транспорту та зв`язку України.

Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 28.02.2014 №112-0-4-14/10.1 наказ Міністерства транспорту від 10.02.1998 №43 є актом нормативно-технічного характеру та відповідно до підпункту "е" пункту 5 "Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 №731 не підлягає державній реєстрації в Міністерстві юстиції України, є чинним та діючим без реєстрації.

На думку суду, встановлення ревізією невиконання, в тому числі, наказу директора ДП "Адміністрація річкових портів" щодо норм витрат палива і мастильних матеріалів є достатньою підставою для вимоги про вирішення питання про притягнення винних осіб до відповідальності, в разі встановлення таких. Та обставина, що наказ директора ДП "Адміністрація річкових портів" від 19.02.2016 №14 про норми витрат палива і мастильних матеріалів прийнятий на підставі наказу Міністерства транспорту України, який не зареєстрований в Міністерстві юстиції України не є достатньою підставою для працівників Державного підприємства не виконувати такий наказ директора. Крім того, ДП "Адміністрація річкових портів" належало до сфери управління Міністерства транспорту та зв`язку України, правонаступником якого Міністерство інфраструктури України.

Відповідно до акта ревізії від 19.01.2018 №05-21/1 встановлено документи, які підтверджують факт придбання та відображення у бухгалтерському обліку нематеріальних активів на субрахунку 127 "Інші нематеріальні активи". При цьому на запити Держаудитслужби від 30.11.2017 №14 та від 12.01.2018 №35 не було надано документи, які підтверджують авторське право та суміжні з ним права комп`ютерних програм відповідно до вимог "Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 8 "Нематеріальні активи", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.10.1999 №242, та вимог "Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань, і господарських операцій підприємств і організацій", затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291.

Контролюючим органом зроблено висновок, що в порушення пунктів 5, 8 П(С)БО 8 "Нематеріальні активи", класу 1 "Необоротні активи" рахунку 12 "Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій", затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291, у бухгалтерському обліку протягом 2013-2016 років та 9 місяців 2017 року Державного підприємства обліковувалося програмне забезпечення на загальну суму 18.878,19 грн. без документів, які підтверджують авторське право та суміжне з ним право комп`ютерних програм, що, своєю чергою, призвело до завищення вартості активів.

У позовній заяві стверджується про неотримання запиту про надання документів щодо правомірності обліку програмного забезпечення та неприйняття ревізорами пояснень щодо наведеного питання. Доказів отримання запитів відповідачем не надано.

Оскільки представники позивача заперечили отримання запитів про надання документів на підтвердження підстав віднесення придбаних комп`ютерних програм до інших нематеріальних активів, відповідачем не враховані пояснення позивача з наведеного питання, передчасним був висновок Держаудитслужби про порушення позивачем правил ведення бухгалтерського обліку, оскільки не надано документів, які б підтверджували право на визнання комп`ютерних програм нематеріальними активами, що призвело до завищення вартості активів.

До позову додано договір від 04.07.2005 № 07/01-07, укладений між ТОВ "Апекс" та ДП "Адміністрація річкових портів", відповідно до якого постачальник зобов`язується передати у встановлений договором строк товар, в номенклатурі та кількості згідно специфікації (додаток 1) у власність покупця для його використання у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. У додатку №1 специфікація зазначено про придбання відповідної версії програмного забезпечення OEM Windows XP Pro Rus та OEM MS Office 2003 Basic Edition Rus.

Додано також аналогічний за змістом договір від 01.07.2005 №06/01-07, на підставі якого придбано OEM MS Office 2003 Basic Edition Rus.

Згідно з Умовами ліцензії на програмний продукт Майкрософт (https://www.microsoft.com/) програмний продукт не продається, а надається в користування за ліцензією. За цією угодою надається право інсталювати та запускати один екземпляр програмного забезпечення на пристрої покупця (ліцензований пристрій) для використання однією особою одночасно, якщо буде дотримано всіх умов цієї угоди. Оновлення неавтентичного програмного продукту за допомогою програмного забезпечення від Майкрософт або з дозволених джерел не робить оригінальну чи оновлену версію автентичною, і в цій ситуації у покупця немає ліцензії на використання програмного продукту. Виробник або установник і Майкрософт зберігають за собою всі права (наприклад, права згідно із законами про інтелектуальну власність), які не надано прямо в цій угоді. Наприклад, ця ліцензія не надає жодного права: використовувати або віртуалізувати функції програмного забезпечення окремо; публікувати, копіювати програмне забезпечення (крім дозволеної резервної копії), позичати його або здавати в оренду чи прокат; передавати програмне забезпечення (крім випадків, передбачених цією угодою); обминати будь-які технічні обмеження програмного продукту; використовувати програмне забезпечення як серверне програмне забезпечення, для надання комерційних послуг розміщення, надавати доступ до програмного забезпечення для одночасного використання кількома користувачами через мережу, інсталювати програмне забезпечення на сервері та відкривати віддалений доступ до нього користувачам, інсталювати програмне забезпечення на пристрої для використання лише віддаленими користувачами; здійснювати зворотне проектування, декомпілювати або дизасемблювати програмне забезпечення чи намагатися зробити це, за винятком ситуації, у якій зазначене обмеження дозволено згідно з належним до застосування законом; дозволено умовами ліцензії, що регулюють використання компонентів із відкритим кодом, які можуть входити до складу програмного забезпечення; необхідно для налагодження роботи будь-яких бібліотек, ліцензованих за стандартною загальною ліцензією обмеженого застосування GNU, яка може включатися до програмного забезпечення, або посилання на яку містяться в програмному забезпеченні; у разі застосування інтернет-функцій програмного забезпечення використовувати ці функції в будь-який спосіб, який може завадити їх використанню іншою особою, або намагатись отримати несанкціонований доступ до будь-яких служб, даних, облікових записів або мереж чи використати їх неналежним чином (підпункти "a", "c" Розділу 2).

Зі змісту наведеного договору вбачається, що покупцю не передавались права інтелектуальної власності, відповідно покупець придбав право використання програмного забезпечення згідно з ліцензійними умовами виробника програмного забезпечення, яке не передбачало передання права інтелектуальної власності.

До позову також додано договір про інформаційне обслуговування від 30.06.2005 №06/323, укладеного між ТОВ "Інформаційно-технологічний центр "Інсайт" (виконавець) та ДП "Адміністрація річкових портів" (абонент), відповідно до якого абоненту передавався програмний комплекс та повнотекстова інформація баз даних. Згідно з конфігурацією та комплектацією системи в користування передавалась система Ліга:Конструктор баз даних у складі системи Ліга:Закон. Ліцензійними умовами про використання комп`ютерних систем інформаційно-правового забезпечення Ліга:Закон (https://ligazakon.net) передбачено, що ліцензіат за цією Угодою набуває право використовувати системи тільки як довідковий ресурс для інформаційного забезпечення діяльності своїх структурних підрозділів.

Згідно з видатковими накладними від 14.01.2015, 31.07.2015, 23.09.2015 придбано програмну продукцію "Kaspersky Interne Security 2015 Multi-Device EEMEA Edition. 2 Device 1 year Renewal Box". Ліцензійними умовами також не передбачено передання права інтелектуальної власності покупцю.

Відповідно пункту 5 "Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 8 "Нематеріальні активи", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.10.1999 №242, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 002.11.1999 за №750/4043 (у редакції, чинній на час здійснення бухгалтерського обліку придбаних комп`ютерних програм):

бухгалтерський облік нематеріальних активів ведеться щодо кожного об`єкта за такими групами: права користування природними ресурсами (право користування надрами, іншими ресурсами природного середовища, геологічною та іншою інформацією про природне середовище тощо);

права користування майном (право користування земельною ділянкою відповідно до земельного законодавства, право користування будівлею, право на оренду приміщень тощо); права на комерційні позначення (права на торговельні марки (знаки для товарів і послуг), комерційні (фірмові) найменування тощо), крім тих, витрати на придбання яких визнаються роялті;

права на об`єкти промислової власності (право на винаходи, корисні моделі, промислові зразки, сорти рослин, породи тварин, компонування (топографії) інтегральних мікросхем, комерційні таємниці, у тому числі ноу-хау, захист від недобросовісної конкуренції тощо), крім тих, витрати на придбання яких визнаються роялті;

авторське право та суміжні з ним права (право на літературні, художні, музичні твори, комп`ютерні програми, програми для електронно-обчислювальних машин, компіляції даних (бази даних), виконання, фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення тощо), крім тих, витрати на придбання яких визнаються роялті;

інші нематеріальні активи (право на провадження діяльності, використання економічних та інших привілеїв тощо).

Згідно з "Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 21.12.1999 за №893/4186 (у редакції чинній на час здійснення бухгалтерського обліку придбаних комп`ютерних програм):

рахунок 12 "Нематеріальні активи" призначений для обліку та узагальнення інформації про наявність та рух нематеріальних активів. До нематеріальних активів належать немонетарні активи, які не мають матеріальної форми, можуть бути ідентифіковані та утримуватися підприємством з метою використання протягом періоду більше одного року (або одного операційного циклу, якщо він перевищує 1 рік) для виробництва, торгівлі, адміністративних потреб чи надання в оренду іншим особам;

методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про нематеріальні активи та розкриття інформації про них у фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 8 "Нематеріальні активи". За дебетом рахунку 12 "Нематеріальні активи" відображається придбання або отримання в результаті розробки (від інших фізичних або юридичних осіб) нематеріальних активів, які обліковуються за первісною вартістю, та сума дооцінки таких активів, за кредитом - вибуття внаслідок продажу, безоплатної передачі або неможливості отримання підприємством надалі економічних вигод від його використання та сума уцінки нематеріальних активів;

рахунок 12 "Нематеріальні активи" має такі субрахунки: 121 "Права користування природними ресурсами", 122 "Права користування майном", 123 "Права на комерційні позначення", 124 "Права на об`єкти промислової власності", 125 "Авторське право та суміжні з ним права", 127 "Інші нематеріальні активи";

на субрахунку 121 "Права користування природними ресурсами" ведеться облік наявності об`єктів права користування ресурсами природного середовища. До них належать: права користування надрами, іншими ресурсами природного середовища, геологічною та іншою інформацією про природне середовище;

на субрахунку 122 "Права користування майном" ведеться облік наявності прав користування майном (право користування земельною ділянкою, право користування будівлею, право на оренду приміщень тощо);

на субрахунку 123 "Права на комерційні позначення" ведеться облік наявності прав на комерційні позначення (права на торговельні марки (знаки для товарів і послуг), комерційні (фірмові) найменування тощо);

на субрахунку 124 "Права на об`єкти промислової власності" ведеться облік наявності прав на об`єкти промислової власності (право на винаходи, корисні моделі, промислові зразки, сорти рослин, породи тварин, компонування (топографії) інтегральних мікросхем, комерційні таємниці, у тому числі ноу-хау, тощо);

на субрахунку 125 "Авторське право та суміжні з ним права" ведеться облік наявності авторського права та суміжних з ним прав (право на літературні, художні, музичні твори, комп`ютерні програми, компіляції даних (бази даних), виконання, фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення тощо).

на субрахунку 127 "Інші нематеріальні активи" ведеться облік інших нематеріальних активів, якими володіє підприємство (права на здійснення діяльності, використання економічних та інших привілеїв тощо).

За висновком суду, встановлені обставини та зміст наведених норм дає підстави для висновку, що позивачем програмне забезпечення, з урахуванням ліцензійних умов, придбавалось лише з правом користування такими програмними продуктами та не передбачалось передання покупцю права інтелектуальної власності, внесення змін до програмного забезпечення, до баз даних чи надання такого програмного забезпечення в користування третім особам, відповідно позивачем правомірно здійснено облік придбаного програмного забезпечення на субрахунку 127 "Інші нематеріальні активи", позаяк іншими субрахунками передбачено облік конкретно визначених нематеріальних прав, які відмінні від права користування програмним продуктом.

Згідно з пунктом 8 оскаржуваної вимоги в порушення частини третьої статті 403 Цивільного кодексу України Державним підприємством недоотримано доходів від сервітуту протягом періоду з вересня 2016 року по вересень 2017 року.

Ревізією встановлено, що ДП "Адміністрація річкових портів" недоотримано доходів від сервітуту протягом періоду з вересня 2016 року по вересень 2017 року, що призвело до викривлення фінансової звітності за рядком 2000 "Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг)" форми №2 Звіт про фінансовий результат (Звіт про сукупний дохід) за 2016 рік та 9 місяців 207 року.

Згідно з актом ревізії від 19.01.2018 №05-21/1 за рахунком 681 "Розрахунки за одержаними авансами" та виписок банку Державним підприємством протягом 2014-2015 років отримано від ПАТ "СК "Укррічфлот" авансових платежів на загальну суму 569.000,00 грн., що відображено в проміжних актах приймання-передачі користування майном. За рахунком 361 "Розрахунки з покупцями та замовниками" та виписок банку ДП "Адміністрація річкових портів" протягом 2016 року прийняло від ПАТ "СК "Укррічфлот" як оплату за користування майном на підставі сервітуту грошові кошти на загальну суму 800.000,00 грн., що відображено у проміжних актах приймання-передачі користування майном на підставі сервітуту за січень-серпень 2016 року.

З урахуванням наведеного, за відсутності інших доказів, контролюючим органом зроблено висновок, що ПАТ "СК "Укррічфлот" не сплатило кошти з вересня 2016 року по вересень 2017 року за користування гідротехнічними спорудами, які передані як сервітут.

Обставина передання гідротехнічних споруд як предмету сервітуту в користування ПАТ "СК "Укррічфлот" позивачем не заперечувалась. Зокрема, в акті ревізії зазначено, що рішенням Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2013 у справі №910/13850/13 та постановою Вищого господарського суду України від 02.04.2014 встановлено сервітут на річкові гідротехнічні споруди строком на 49 років з річною орендною ставкою в розмірі 15%, відповідно до пункту 29 додатку 2 "Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95 №786.

У позові зазначено, що ПАТ "СК "Укррічфлот" сплачувало лише авансові платежі без належної оцінки вартості майна, відповідно неможливо було розрахувати відповідну суму з метою її відображення у бухгалтерському обліку.

На думку суду, наведені доводи не спростовують висновків контролюючого орану в пункті 8 оскаржуваної вимоги щодо недоотримання доходів від сервітуту протягом періоду з вересня 2016 року по вересень 2017 року. Відповідно обставина недоотримання коштів за користування майном на підставі сервітуту, в тому числі вчинення дій щодо отримання належної оцінки майна, яке було передано в користування, належне відображення господарських операцій в бухгалтерському обліку має бути перевірена Державним підприємством і в разі встановлення винних осіб повинно вирішуватись питання про наявність підстав для притягнення таких осіб до певного виду юридичної відповідальності.

З урахуванням встановлених органом фінансового контролю під час ревізії обставин, висновків суду щодо виявлених порушень, зважаючи на те, що обов`язковою для виконання згідно з оскаржуваною вимогою була вимога, зокрема, про розгляд питання про притягнення працівників ДП "Адміністрація річкових портів", винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог. При цьому судом ураховано, що позовна вимога в частині визнання протиправною та скасування вимоги органу фінансового контролю про усунення порушень, зазначених відповідачем у пунктах 1, 2, 6 та 8 нумерованого переліку порушень в листі від 21.02.2018 №05/14-157 є лише висновком контролюючого органу про встановлені під час ревізії порушення, водночас обов`язковою для виконання вимогою визначено розгляд питання ДП "Адміністрація річкових портів" про притягнення працівників Державного підприємства, винних у таких порушеннях, до встановленої законом відповідальності.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 7048,00 грн. (платіжне доручення від 22.03.2018 №1798). Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, сторонами не надано інших доказів понесення судових витрат, такі витрати присудженню та розподілу не підлягають.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач - Державне підприємство "Адміністрація річкових портів" (ідентифікаційний код 33404067, місцезнаходження: 04071, місто Київ, вулиця Електриків, будинок 14).

Відповідач - Державна аудиторська служба України (ідентифікаційний код 40165856, місцезнаходження: 04070, місто Київ, вулиця Сагайдачного, будинок 4).

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII) передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Відповідно до пункту 3 Розділ VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України (зі змінами згідно з Законом України від 30.03.2020 №540-IX) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення складено 12 червня 2020 року.

Суддя В.А. Донець