Справа № 1.380.2019.003869
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.003869
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Василько А.В., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу №1.380.2019.003869 за позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним і скасування рішення та картки відмови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA209000/2019/000238/2 від 25.04.2019 року;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209190/2019/00624 від 25.04.2019 року.

Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 21.03.2019 року позивач через свого представника за довіреністю придбала у Федеративній Республіці Німеччина в компанії, яка

спеціалізується на продажу автомобілів, - «AL-WAGmbH» (Am S?dhang 20 48455 Bad Bentheim, Deutschland; DarmerEsch 66a 49811 Lingen, Deutschland; податковий номер - DE214949217 ) легковий автомобіль марки CITROEN, модель С4 PICASSO, тип кузова універсал, рік виготовлення 2015, модельний рік 2015, дата першої реєстрації 28.05.2015 р., об`єм двигуна 1997 см куб., 110 Kw, тип двигуна - дизельний, повна маса 2250 кг, колісна формула 4x2, кількість сидячих місць включаючи водія 7, колір білий, призначений для використання по дорогах загального користування, номер кузова № НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Частина І (Документ про допущення транспортного засобу до експлуатації)№ NOH-K-0-080/19-00006 від 21.03.2019 року, Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Частина II (Технічний паспорт) № НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , за ціною 4250 евро відповідно до рахунку (інвойсу) №4000439 від 21.03.2019 року, відповідно до якого за вказаний автомобіль було сплачено готівкою 4250 евро, в тому числі був сплачений авансовий платіж в сумі 1000 евро 20.03.2019 року. Зазначений автомобіль був придбаний Позивачем з метою ввезення його на митну територію України для вільного обігу. Відповідно до митної експортної декларації типу ЕХ А № MRN: 19NLJTIKTGA3PBWD52 від 21.03.2019 року, яка оформлялась митним органом ФРН 0432 під час вивезення вказаного автомобіля з території ФРН, була зазначена митна вартість вказаного автомобіля - 4250 євро.

13.04.2019 року через митного брокера було подано в електронному вигляді митному органу - Відділ митного оформлення «Скнилів» митного поста «Західний», - попередню митну декларацію з обсягом даних, необхідним для пропуску товарів через митний кордон України та доставления до митного органу призначення, типу ДКД - EE № UA209190.2019.32841 від 13.04.2019 року. В декларації декларантом було зазначено фактурну вартість вказаного автомобіля - 4250 евро, що при курсі евро - 30,22291 грн. за 1 евро, становить митну вартість - 128447,37796 грн. Також у декларації декларантом було самостійно розраховано суми митних платежів за розмитнення вказаного автомобіля: (121) мито на транспортні засобі та шини до них, що ввозяться на територію України фізичними особами, - група 87 Митного тарифу України -128447,37796 * 10 % / 100 % = 12844,74 грн.; (185) акцизний податок з транспортних засобів, -пп. 215.3.5-1 п. 215.3 ст. 215 ПК України (Ставка = Ставка базова х К двигун х К вік) - 75 евро * 1997 см. куб. / 1000 куб. см.*3 * 30,22291 грн./євро = 13579,91 грн.; (128) Податок на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів фізичними особами (крім транспортних засобів, що були ввезені на митну територію України та поміщені в митні режими транзиту або тимчасового ввезення у період з 01 січня 2015 року до дня набрання чинності Законом України від 08 листопада 2018 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо оподаткування акцизним податком легкових транспортних засобів»)-п. 190.1 ст. 190, пп. «а» п. 193.1ст. 193 ПКУ-(128447,37796 + 12844,74 + 13579,91)* 20%/100% = 30974,4 грн. На підтвердження заявленої митної вартості декларантом в попередній митній декларації було зазначено підтверджуючі документи -(2800) Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 ( НОМЕР_5 ) Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice)№ 4000439 від 21.03.2019 року.

Однак відповідачем за результатами перевірки вказаної митної декларації та доданих до неї вищезазначених документів було протиправно та незаконно винесено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209190/2019/00624 від 25.04.2019 року, якою було безпідставно відмовлено у прийнятті митної декларації, а також було незаконно та безпідставно прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2019/000238/2 від 25.04.2019 року, яким була визначена митна вартість заявленого товару за резервним методом у сумі 8500 евро.

Відповідачем без належного обґрунтування підстав було витребувано в декларанта додаткові документи та відомості. Посилання відповідача, як на підставу для витребування зазначених документів та відомостей, на спрацювання АСАУР, слід не брати до уваги та не враховувати, адже митний орган повинен насамперед здійснити перевірку відомостей, що містяться в документах, які підтверджують заявлену митну вартість, і лише після цього у разі виявлення підстав може витребувати у декларанта додаткові документи, зазначивши при цьому ці виявлені підстави та обставини, які ці документи повинні підтвердити.

Також позивач вважає необґрунтованими посилання відповідача на те, що сума - 4250 євро, яка зазначена в Рахунку (інвойсі) № 4000439 від 21.03.2019 року та митній експортній декларації № MRN: 19NLJTIKTGA3PBWD52 від 21.03.2019 року, яка оформлялась митним органом ФРН 0432 під час вивезення вказаного автомобіля з території ФРН, поданими позивачем, не була підтверджена, оскільки положення ст. 53 Митного кодексу України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару. Одночасно слід вказати, що автомобіль придбано за готівкові кошти, розрахунок через фінансову установу не здійснювався, тому відсутні будь-які банківські платіжні документи, що стосуються даного товару.

Позивач зазначає, що спірному рішенні нічого не зазначено про Рахунок (інвойс)4000439 від 21.03.2019 року, відповідно до якого за вказаний автомобіль було сплачено готівкою 4250 євро, та митну експортну декларацію № MRN: 19NLJTIKTGA3PBWD52 від 21.03.2019 року, яка оформлялась митним органом 0432 під час вивезення вказаного автомобіля з території ФРН, в якій була зазначена митна вартість вказаного автомобіля - 4250 євро, інформація про які була внесена декларантом до попередньої митної декларації типу ДКД - EE № UA 209190.2019.32841 від 13.04.2019 року, про яку теж чомусь нічого не вказано у вказаному спірному рішенні, хоча всі ці документи подавались відповідачу.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав, надав суду додаткові пояснення та докази, просив позов задоволити повністю.

Відповідач подав відзив на адміністративний позов, в якому проти позову заперечив з підстав, що у відповідача виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість товару (4250,00 Євро) не підтверджена документально і не відповідає інформації по вартості даного транспортного засобу, яка згенерована відповідно до постанови КМУ №1077 від 12.12.2018 АСАУР та складає 8500,00 Євро. Відповідно до вимог ч. 1 ст.368 МК України, для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується

фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів. Проте касові або товарні чеки щодо здійснення оплати до митного оформлення не подавались.

Про неподання касових або товарних чеків щодо здійснення оплати вказано в графі 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.

В рахунку-фактурі від 21.03.2019 № 4000439 вказано про наявність Авансового платежу 20.03.2019 року у сумі 1 000 Євро. Проте ані документи про сплату авансового платежу, ані про сплату повної вартості подані не були.

Подані документи не містили всіх відомостей, що підтверджували б числові значення складових митної вартості товарів, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, декларанту 24.04.2019 року о 16:15 була скерована вимога про необхідність подання додаткових документів, для підтвердження заявленої митної вартості товару. Однак декларантом не було надано документів та скеровано повідомлення від 25.04.2019 року про неможливість подання додаткових документів та прохання визначити митну вартість на підставі поданих. Вартість транспортного засобу була визначена відповідачем самостійно.

Пунктом 3.3 розділу І «Загальні положення» Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 651, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 серпня 2012 р. за № 1372/21684 визначено, що графи А, С, D/J, E/J, F, G, І МД паперового примірника МД та її електронної копії або електронної МД заповнюються посадовими особами митних органів. Інші графи МД заповнюються Декларантом.

Представник відповідача в судових засіданнях позовні вимоги заперечив, надав суду додаткові докази та документи, просив в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою від 13 серпня 2019 року у даній справі відкрито спрощене провадження у справі. Ухвалою судді від 16 жовтня 2019 року постановлено про перехід з спрощеного провадження в загальне позовне провадження. Ухвалою судді від 15.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Судом встановлені наступні обставини.

13.04.2019 року позивач через митного брокера було подано в електронному вигляді електронну митну декларацію типу ДКД - EE № UA209190.2019.32841 для здійснення митного оформлення імпортованого товару. В цій декларації декларантом було зазначено фактурну вартість вказаного автомобіля - 4250 евро. На підтвердження заявленої митної вартості декларантом в попередній митній декларації було зазначено підтверджуючі документи -(2800) Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 ( НОМЕР_5 ) Рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice)№ 4000439 від 21.03.2019 року.

24.04.2019 року о 16:15 год. відповідачем скерована вимога про необхідність подання додаткових документів, для підтвердження митної вартості товару, а саме:

- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (тобто митним органом вимагалися документи, які не були подані та були обов`язковими до подання);

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

25.04.2019 року митним брокером Мисник В.В. скеровано вимогу, у якій зазначив, що додаткових документів, що підтверджують митну вартість надати не може. Просить визначити митну вартість на підставі поданих документів.

25.04.2019 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2019/000238/2, відповідно до п. 30 якого скориговано вартість автомобіля до 8500,00 євро.

В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що відповідно до методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів та зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні митного контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом від 11.05.2015 року № 689 та постанови КМУ № 1077 від 12.12.2018 року у митного органу виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість не підтверджена документально і не відповідає інформації по вартості транспортного засобу, яка згенерована АСАУР ДФС та складає 8500,00 EUR. Касові або товарні чеки до митного оформлення не подавались (ст. 368 МКУ). Проведено консультації з декларантом згідно ст. 57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст.59 МКУ) та методу 2б (ст.60) з причин відсутності в органу доходу і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (агалогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МКУ) та методу 2г(ст..63 МКУ) з причин відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Митну вартість визначено за резервним методом у зв`язку з наявністю у митного органу цінової інформації з системи АСАУР ДФС. Виходячи із вищенаведеного, митна вартість товару становитиме 8500,00 EUR. Джерелом інформації для визначення митної вартості використано ціну, за яку транспортний засіб визначеної марки, моделі, комплектації пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції, визначеної за результатами спрацювання АСАУР.

25.04.2019 року, Львівською митницею ДФС винесено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209190/2019/00624, якою відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів за митною декларацією №UA209190.2019.034816 від 24.04.2019 року. Причиною відмови зазначено наступне: «Неможливість завершення митного оформлення, по причині необхідності внесення змін у гр. 12, 45МД (у зв`язку із коригуванням митної вартості товару № 1 після прийняття рішення про коригування митної вартості товару №UA209000/2019/000238/2 від 09.07.2019). Декларантом порушено умови декларування передбачені п.1, п.8 ст. 257 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012 та наказ Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа» від 30.05.2012 № 651) невірно розраховано митну вартість, неправильно заповнена графа 12, 45 ВМД, МКУ № 4495- VI від 13.03.2012 р., ст. 54, п.6, п.п.1.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач з вказаними рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови не погоджується, вважає їх протиправними та такими, що суперечать поданим декларантом документам та нормам чинного законодавства.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішення відповідача як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягає оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною першою статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Розділ ІІІ МК України регулює питання митної вартості товарів та методи її визначення.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).

Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений у частині другій статті цієї статті.

Частиною третьою статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Згідно з частиною четвертою 54 МК України у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 МК України).

З системного аналізу вищенаведених норм, суд дійшов висновку проте, що правовою підставою для винесення рішення про коригування митної вартості є: виявлення обставин, що заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість товарів, у тому числі невірного визначення митної вартості товарів; невірне проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. ч. 2-4 ст. 53 цього Кодексу; відсутності у поданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Як вбачається з матеріалів справи, під час митного оформлення на підтвердження ціни імпортованого товару позивачем подано рахунок № 4000439 від 21.03.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 МК України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

Разом з тим, прихідний касовий ордер, касовий чек чи інший документ про прийняття визначеної суми готівки від громадянина до митного оформлення не подавалися.

Відповідно до вимог Тимчасового порядку та ч. 3 ст. 53 МК України, Львівська митниця ДФС повідомила декларантові про можливість доведення достовірності заявленої фактурної вартості транспортного засобу шляхом подання визначеного переліку документів, разом з тим, такі подані не були.

Таким чином, оскільки платежі, які були здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю, позивачем підтверджені не були, зважаючи на вимоги ч. 3 ст. 58 МК України (у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу), основний метод застосуванню не підлягав.

Статтями 57, 58 МК України встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до частини восьмої статті 57 МК України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Як встановлено судом на момент перевірки заявленої позивачем митної вартості були відсутні митні оформлення ідентичних товарів, які б співпадали по асортименту продукції, не відомі та документально не підтверджені їх фізичні характеристики, якість та репутація даної продукції на ринку від виробника за час максимально наближений до моменту прийняття рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, що свідчить про неможливість застосування другорядного методу визначення митної вартості ціною договору щодо ідентичних товарів.

Крім того, на момент перевірки заявленої позивачем митної вартості були відсутні митні оформлення подібних товарів, які б співпадали по асортименту продукції, не відомі та документально не підтверджені їх якість та репутація даної продукції на ринку від виробника за час максимально наближений до моменту прийняття рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, що свідчить про неможливість застосування другорядного методу визначення митної вартості ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

Другорядний метод визначення митної вартості ціною договору на основі віднімання вартості щодо подібних товарів також не був застосований, оскільки на момент визначення заявленої позивачем митної вартості було відсутнє документальне підтвердження про ціну одиниці товару, що були продані на території України, з поправкою відповідно до ч. 2, 3 ст. 62 МК України.

Другорядний метод визначення митної вартості на основі додавання вартості (обчислена вартість) не був застосований, оскільки відсутнє документальне підтвердження щодо витрат, які включаються в ціну товарів відповідно до ст. 63 МК України.

Таким чином, митницею послідовно застосовувались методи визначення митної вартості, разом з тим, таку визначити за жодним з них не вдалося, тому відповідно до ст. 64 МК України митна вартість на імпортований позивачем товар визначена з використанням резервного методу.

Вказаний метод визначення митної вартості передбачає, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень ст. 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.

Під жоден із цих критеріїв імпортний товар позивача не підходить, тому перешкод до застосування резервного методу не було.

Суд також звертає увагу на те, що визначення митної вартості оцінюваних товарів з використанням резервного методу має відповідати принципам та положенням статті VII ГАТТ «Оцінка товару для митних цілей» та Угоди про застосування статті VII ГАТТ.

Відповідно до п. 2(а) ст. VII ГАТТ оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару, який обкладається митом, або аналогічного товару.

Згідно з п. 2(b) статті під "дійсною вартістю" повинна розумітись ціна, за якою такий або аналогічний товар продасться або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах вільної конкуренції.

Якщо дійсна вартість може бути визначена відповідно до пункту (b), оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті, який може бути встановлений.

Відповідно до додатка 1 до статті VII формування пунктів (а) і (b) дозволяє стороні, що домовляється, одноманітно визначати вартість для митних цілей або на підставі цін окремого експортера на імпортний товар, або на підставі загального рівня цін на подібний (аналогічний) товар.

Враховуючи наведене, митним органом у якості джерела інформації для визначення митної вартості при винесенні рішення про коригування митної вартості використано середню ціну, за яку транспортний засіб визначеної марки, моделі, комплектації пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції, визначену за результатами спрацювання АСАУР в сумі 8500 Євро.

Позивач не надав банківських платіжних документів щодо оплати за товар або чеків про оплату готівкою, а надані ним документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості імпортованого автомобіля.

Таким чином, відсутні будь-які документи про оплату за транспортний засіб, що унеможливлює підтвердження заявленої митної вартості товару відповідно до п. 4 та п. 5 ч. 2 ст. 53, ст. 58, ст. 368 МК України.

Додаткових документів для спростування обґрунтованих сумнівів митниці в об`єктивності заявленої митної вартості товарів позивачем надано не було.

Щодо посилань позивача на висновок експертного дослідження №9/36 від 14.05.2019 року, суд вважає безпідставним оскільки такий під час митного оформлення позивачем не надавався.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд вважає, що Галицька митниця Держмитслужби з дотриманням вимог ст. 58 МК України здійснила визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, за достатніх на те підстав та з дотриманням порядку черговості послідовного використання методів, визначених ст. 59-63 МК України, що свідчить про те, що спірне рішення про коригування митної вартості товарів прийняті правомірно, тому підстави для їх скасування відсутні.

З цих же підстав судом враховуються заперечення відповідача, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які документи про фактичну оплату за транспортний засіб, що унеможливлює підтвердження заявленої митної вартості товару відповідно до п. 4 та п. 5 ч. 2 ст. 53, ст. 58, ст. 368 МК України. Львівська митниця ДФС з дотриманням вимог ст. 58 МК України, здійснила визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу, оскільки позивачем, на підтвердження заявленої митної вартості, не було подано, зокрема, банківських платіжних документів, також до митного оформлення не подавалися прихідний касовий ордер, касовий чек чи інший документ про прийняття визначеної суми готівкою, а тому відповідачем правомірно здійснено визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, за достатніх на те підстав та з дотриманням порядку черговості послідовного використання методів, визначених ст. 59-63 МК України. Отже, рішення про коригування митної вартості товарів прийнято правомірно і підстави для його скасування відсутні.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 у справі № 809/33/17.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України, судові витрати на користь позивача не присуджуються.

Керуючись ст.ст.19-21, 72-77, 132, 139, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Галицької митниці Держмитслужби (79000, м. Львів, вул. Костюшка, 1) про визнання протиправним і скасування рішення та картки відмови, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5. п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Рішення складено у повному обсязі 15.06.2020 року.

Суддя Гавдик З.В.