Справа № 500/2513/19
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 рокуЛьвівСправа № 500/2513/19 пров. № А/857/4742/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузьмича С. М.,

суддів Глушка І.В., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року (ухвалене головуючим суддею Мартиць О.І. у м. Тернополі о 14 год. 38 хв., повний текст судового рішення складено 24 лютого 2020 року) у справі № 500/2513/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови в донарахуванні не виплаченої з вини Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області пенсії за період з 07.08.1990 по 01.12.2017 та не нарахування компенсації втрати частини доходів за відповідний період згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 08.04.2019 у формі листа № 265/Р-11 щодо відмови у перерахунку та виплати частини не виплаченої пенсії за період з 07.08.1990 по 01.11.2017 із врахуванням служби в армії з 29.07.1959 по 17.10.1962;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зробити перерахунок пенсії з 07.08.1990, врахувавши період служби в армії з 29.07.1959 по 17.10.1962 та донарахувати ОСОБА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , не виплачену частину пенсії з вини Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області за період з 07.08.1990 по 01.12.2017;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області нарахувати ОСОБА_1 , компенсацію втрати частини доходів за період з 07.08.1990 по 01.12.2017 згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

В обґрунтування позову вказує на те, що він 03.02.1940 року народження, вийшов на пенсію 01.09.1990, що підтверджується копією пенсійного посвідчення від 20.10.1990. При оформленні пільгової пенсії як машиніста механізованої колони подав усі необхідні документи, що підтверджують трудовий стаж, в тому числі й трудову книжку, в якій зазначено період проходження ним військової служби в армії з 31.08.1959 по 16.10.1962. В 2017 звернувся до відповідача про перерахунок пенсії із донарахуванням до страхового стажу періоду служби в армії з 31.08.1959 по 16.10.1962 та виплати частини невиплаченої пенсії з 07.08.1990. В березні 2018 року відповідачем надано відповідь, що до трудового стажу період військової служби зараховано з 01.12.2017, так як при оформленні пенсії 07.08.1990 не надавались підтверджуючі документи, які б свідчили про проходження служби з 31.08.1959 по 16.10.1962. 20.03.2019 повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про донарахування і виплату не виплаченої з вини відповідача частини пенсії за період з 07.08.1990 по 01.12.2017, однак в квітня 2019 року отримав відмову через не подання при оформленні пенсії копії військового квитка. Вважаючи дану відмову незаконною, звернувся до суду за захистом своїх пенсійних прав.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.02.2020 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, пенсії є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду у встановленому порядку. Оскільки лише 15.12.2017 було подано заяву про перерахунок пенсії та додано копію військового квитка і як наслідок Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області було проведено перерахунок та виплату пенсії із врахуванням служби в армії з 29.07.1959 по 17.10.1962. Таким чином відповідачем не порушено строки виплати пенсії позивачу ОСОБА_1 і вимоги Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати».

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги, що при первинному оформленні пенсії в 1981 році, по інвалідності, відповідач отримав копію трудової книжки де було зазначено період служби проходження в армії, проте не зарахував його в трудовий стаж. Тобто не зарахування служби в армії відбулось не з його вини, а з вини відповідача, який при оформленні пенсії не врахував та якщо і цьому була необхідність не отримав додаткових відомостей, щодо проходження служби в армії. А тому вважає, що пенсійним органом допущено порушення встановленого строку виплати донарахованого пенсійного стажу, у зв`язку з врахуванням служби в армії в 2017 році, а тому у нього виникло право на донарахування до пенсії із врахуванням служби в армії із моменту призначення пенсії.

Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому покликається на те, що позивачу при зверненні за призначенням пенсії не враховано період служби в армії, оскільки запис про проходження військової служби, який внесено у трудову книжку, не містить дати на номер військового квитка на підставі якого внесено. Також зазначає, що позивачем не було подано копію військового квитка для підтвердження періоду проходження в армії. У зв`язку з цим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що при призначенні пенсії позивачу ОСОБА_1 не враховано період служби в армії з 31.08.1959 по 16.10.1962, оскільки запис про військову службу у трудовій книжці не містить дати та номера військового квитка, а позивачем не було додано копію військового квитка для підтвердження періоду служби в армії, що позбавило можливості органу Пенсійного фонду України здійснити зарахування періоду військової служби. Страховий стаж позивача ОСОБА_1 становив 29 років 5 місяців 13 днів.

15.12.2017 позивач особисто звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії та долучив копію військового квитка, з 01.12.2017 позивачу проведено перерахунок пенсії із донарахуванням до страхового стажу періоду служби в армії з 29.07.1959 по 17.10.1962. Після проведеного перерахунку страховий стаж становить 32 роки 7 місяців 4 дні.

Листом від 19.03.2018 № 256/Р-11 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило позивача, що відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, для підтвердження військової служби приймаються військові квитки або довідки військових комісаріатів. До страхового стажу при призначенні пенсії не враховано період служби в армії, оскільки позивачем не подавались відповідні документи.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянувши звернення ОСОБА_1 щодо зарахування до страхового стажу періоду служби в армії листом від 08.04.2019 за № 265/Р-11 повідомило позивача про проведений з 01.12.2017 перерахунок пенсії із дорахуванням до страхового стажу періоду-служби в армії з 29.07.1959 по 17.10.1962.

Позивач вважаючи таку відмову протиправною звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з`ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон України № 1058- IV) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи.

На підставі абзацу 1 ч. 4 ст. 24 Закону України № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до абзацу 1 ч. 2 ст. 24 Закону України № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону України № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

На підставі ч. 5 ст. 45 Закону України № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Як визначено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон України № 1788-ХІІ), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України № 1788-ХІІ за цим Законом призначаються: трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Пунктами «а» та «в» ч. 3 ст. 56 Закону України № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

За приписами п. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно зі ст. 62 Закону України № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення (перерахунку) пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок № 637), пунктом 1 якого визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

В свою чергу, порядок ведення трудових книжок визначається наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція № 58).

Згідно пункту 2.19 Інструкції № 58 до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів записи про час служби у складі Збройних Сил України із зазначенням дати призову (зарахування) і дати звільнення із служби.

Як свідчать матеріали справи трудова книжка позивача містить записи про службу в лавах Радянської армії. В якості документа, на підставі якого внесено цей запис до трудової книжки, зазначено військовий квиток, проте не зазначена дати та номера військового квитка (а.с. 11).

Як встановив суд першої інстанції та не спростовано апелянтом, що військовий квиток ОСОБА_1 до пенсійного органу не надавався, як і не надавались архівні довідки, які підтверджують факт проходження позивачем військової служби.

Відтак, відповідач правомірно не зарахував до загального стажу роботи позивача період проходження ним військової служби.

Крім цього як зазначив суд першої інстанції, що дати початку та закінчення військової служби позивача, зазначені в трудовій книжці (з 31.07.1959 по 16.10.1962) і військовому квитку (з 29.07.1959 по 17.10.1962) різні, що дає можливість зробити висновок про зарахування військової служби до трудового стажу тільки за наявності документа про проходження такої служби.

Відповідно до абзацу 2 ч. 4 ст. 45 Закону України 1058-1V. перерахунок призначеної пенсії проводиться у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Оскільки позивач 15.12.2017 особисто звернувся із заявою до відповідача про перерахунок пенсії та додав копію військового квитка, останній правомірно провів з 01.12.2017 перерахунок пенсії із донарахуванням до страхового стажу періоду служби в армії з 29.07.1959 по 17.10.1962.

А тому позовні вимоги про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови в донарахуванні не виплаченої з вини Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області пенсії за період з 07.08.1990 по 01.12.2017 є безпідставними.

Щодо позовної вимоги нарахування компенсації втрати частини доходів за відповідний період згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ (далі - Закон України № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159)

Згідно із ст. 1 Закон України № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 цього Закону передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Наведене вище свідчить, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону України № 2050-ІІІ та Порядком № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Разом з цим, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Відтак для визначення компенсації втрати частини доходу, потрібно встановити чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 у справі №21-518а14, від 11.07.2017 у справі №21-2003а16, Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №522/5664/17, від 21.06.2018 у справі №523/1124/17, від 03.07.2018 у справі №521/940/17, від 05.10.2018 у справі №127/829/17, від 12.02.2019 у справі №814/1428/18, від 08.08.2019 у справі №638/19990/16-а, які в силу вимог частини п`ятої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України враховуються судом при прийнятті рішення в даній адміністративній справі.

Однак як згадувалось вище позивачем лише 15.12.2017 було подано заяву про перерахунок пенсії та додано копію військового квитка і як наслідок Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області було проведено перерахунок та виплату пенсії із врахуванням служби в армії з 29.07.1959 по 17.10.1962, а тому відповідачем не порушено строки виплати пенсії позивачу ОСОБА_1 і вимоги Закону України №2050-ІІІ.

З огляду на встановлене та практику Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач при здійсненні своїх повноважень діяв в межах та з підстав встановлених Законом.

Згідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі № 500/2513/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді І. В. Глушко
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 17 червня 2020 року