Справа № 160/35/20
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2020-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2020 року м. Дніпросправа № 160/35/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року (суддя 1-ї інстанції Верба І.О.) у справі №160/35/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

02.01.2020р. позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення та компенсації за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.08.2017 протиправною; зобов`язання Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення та компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.08.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані незгодою з відмовою відповідача здійснити нарахування та виплату непроведеної індексації грошового забезпечення позивача.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду як таке, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким залишити позовні вимоги без задоволення.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам відповідача про те, що на час проходження позивачем служби були відсутні законні підстави для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення, відсутній механізм виплати, а нарахування компенсації є неправомірним, оскільки не встановлено факту нарахування доходу.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у задоволенні такої. У відзиві зазначив, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи, а рішення прийнято з дотриманням норм законодавства та з урахуванням правової позиції суду касаційної інстанції.

Сторони повідомлені про день розгляду справи.

Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок такого.

Судом встановлено, що наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 28.08.2017 № 269 о/с ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України Про Національну поліцію з 31.08.2017.

Під час проходження служби позивач отримував грошове забезпечення, та у період з 01.01.2016 по 31.08.2017 індексація грошового забезпечення позивачу виплачена не була.

01.10.2019 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області із заявою, у якій просив виплатити невиплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.08.2017 та виплатити компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.08.2017.

Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області на зазначену заяву надано відповідь за вих. № 1/ф-6261/103/05-19 від 31.10.2019, у якій відповідач зазначив, що правові підстави для нарахування та виплати сум індексації грошового забезпечення за період проходження позивачем служби у період з 01.01.2016 по 31.08.2017 відсутні, оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 № 782 Про внесення змін до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, відповідно до якої до видів грошових доходів громадян, які підлягають індексації, віднесено грошове забезпечення поліцейських, набрала чинності 24.10.2017.

Позивач не погодившись з відмовою відповідача, звернувся до суду із зазначеним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позов дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення та компенсації втрат частини доходу у зв`язку із своєчасно невиплаченою індексацією грошового забезпечення з 01.01.2016 по 31.08.2017.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову з наступних підстав.

Як свідчать встановлені обставини справи, ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України Про Національну поліцію з 31.08.2017.

Під час проходження служби позивач отримував грошове забезпечення, та у період з 01.01.2016 по 31.08.2017. Індексація грошового забезпечення позивачу виплачена не була.

01.10.2019 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області із заявою, у якій просив виплатити невиплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.08.2017 та виплатити компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.08.2017, відповідач відмовив у нарахуванні та виплаті таких.

Вказані фактичні обставини справи не спростовуються сторонами.

Так, відповідач не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції зазначає, що індексація грошового забезпечення поліцейського повинна здійснюватися лише з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України №782, якою внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення. Щодо нарахування компенсації така може проводитися лише у разі затримки нарахованих, але не виплачених доходів громадян.

Щодо індексації грошового забезпечення.

Згідно з ч. 5 ст. 94 Закону України «Про національну поліцію» (Закон №580-VІІІ) грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України №1282-ХІІ від 03.07.1991 "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до інформації, яка розміщена на офіційному веб-сайті Держстату України (http://www.ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2016/ct/is_c/isc_u/isc2016m_u.html) у квітні місяці 2016 року величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації у 103 відсотка та складала 103,5 відсотка.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Дійсно постанова Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення не містила визначення щодо індексації безпосередньо грошового забезпечення поліцейських, та до такої внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України №782 від 18.10.2017 та включено поліцейських до переліку категорій осіб, яким здійснюється індексація грошового забезпечення.

Проте, доводи відповідача, що індексація грошового забезпечення позивача повинна здійснюватися лише з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України №782 є помилковими, оскільки здійснення індексації прямо передбачене Законом України №580-VІІІ від 02.07.2015 "Про Національну поліцію" та Законом України №1282-ХІІ від 03.07.1991 "Про індексацію грошових доходів населення".

Враховуючи викладене, є вірними висновки суду першої інстанції щодо неправомірного відповідачем не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивачу у період з 01.01.2016р. по 31.08.2017р.

Щодо питання про нарахування та виплату компенсації за несвоєчасно виплачену індексацію, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 Закону № 2050-ІІІ передбачає що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Дія зазначених положень Закону поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у тому числі, і заробітна плата (грошове забезпечення).

Пунктом 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, встановлено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ та пункті 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2017 року у справі №2а-1102/09/2670.

Відповідач в апеляційній скарзі посилався на те, що спірна компенсація може проводитися лише у разі затримки нарахованих, але не виплачених доходів громадян. Оскільки позивачем не було нарахований таких дохід (індексація) і відсутня була заборгованість з виплати такого, то і відсутні підстави для нарахування компенсації.

Проте таке твердження спростовується неодноразово висловленою Верховним Судом України правовою позицією.

Аналогічна правова позиція викладені у постанові Верховного Суду від 14.05.2020р. №816/379/16.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є обгрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та повністю відображено обставини, що мають значення для справи, висновок суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року у справі №160/35/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак