Справа № 761/41977/19
Суддя: Пономаренко Н. В.
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/59/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Пономаренко Н.В.

з участю секретаря: Ганущака А.М.

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Скорбача О.І.

представника відповідача: Мельника М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом згідно з яким просить суд: 1) визнати протиправною та скасувати постанову першого заступника голови ДМСУ від 04.10.2019 року по скарзі на постанову у справі про адміністративне правопорушення управління ЦМУ Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності від 06.09.2019 року (постанова про накладання адміністративного стягнення ПН ЦМУ 005509 від 06.09.2019 року;

2) зобов`язати відповідача прийняти рішення про скасування постанови про адміністративне правопорушення управління ЦМУ Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності від 06.09.2019 року (постанова про накладання адміністративного стягнення ПН ЦМУ 005509 від 06.09.2019 року).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що звертається до суду з даним позовом на постанову першого заступника голови ДМСУ від 04.10.2019 року по скарзі на постанову у справі про адміністративне правопорушення управління ЦМУ Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності від 06.09.2019 року (постанова про накладання адміністративного стягнення ПН ЦМУ 005509 від 06.09.2019 року), оскільки вважає, зокрема, що рішення відповідача було прийнято формально і не має під собою правового підґрунтя, має суттєві протиріччя із практикою Європейського суду з прав людини (яка є частиною національного законодавства України), національним адміністративним законодавством та законодавством про іноземців і шукачів притулку. Під час складання рішення службовими особами міграційної служби, були допущені численні порушення, якими регулюються питання притягнення до відповідальності.

При цьому зазначає, що вона не погоджується із постановою відповідача про залишення скарги без задоволення, а постанову ЦМУ ДМСУ м. Києва та Київської області без змін, оскільки відповідно до ст. 7 КАС ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенні інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Обґрунтовує своє позицію тим, що вона оскаржила постанову № ПН ЦМУ 005509 від 06.09.2019 року ЦМУ Державі міграційної служби в м. Києві та Київській області про накладання адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП, а саме - порушення правил перебування в Україні, оскільки правила перебування не порушувала, адже відносно неї порушено кримінальне провадження і в даний час обвинувальний акт перебуває у Голосіївському районному суді і Києва. Відповідач та підлеглі працівники міграційної служби, не пояснили, який саме документ, окрім довідки про звернення за захистом, вони повинні позивачу видати на підтвердження законності перебування в Україні.

Зауважує, що вона звернулася за статусом біженця в Україні не тому, що їй потрібна легалізація і в Україні будь-яким чином, а саме тому, що вважає, що їй загрожує небезпека в РФ, куди могли видворити у якості «обмінного фонду».

Крім того, вказує, що довідку про звернення за захистом, на яку постійно посилаються відповідач, так і працівники ЦМУ ДМС в м. Києві та Київської області, вчасно не продовжили саме працівники міграційної служби, про що позивач вказала відповідачу, але у порушення принципу об`єктивності, він вказаний момент не розглядав.

Зазначає, що 13 вересня 2019 року позивач оскаржила постанову про притягнення її до відповідальності, яку розглядала заступник Голови ДМСУ Науменко H.H., на яку ОСОБА_1 постійно скаржилася, що є порушенням принципу об`єктивності та неупередженості. 16 жовтня 2019 року позивач отримала відповідь про відхилення скарги. Підставою вказано те, що наявні документи Генеральної прокуратури України про те, що паспорт перебуває у матеріалах кримінальної справи, а також порушення кримінального провадження не спростовують факту її проживання без документів на право проживання і не є підставою для звільнення від адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.203 КУпАП.

ОСОБА_1 вважає, що постанова про притягнення її до відповідальності від 06.09.2019 та протокол від 06.09.2019 року, окрім посилань на законодавчі норми та суб`єктивну думку відповідача, не містить жодних обґрунтувань, а суб`єктивне ставлення сторони відповідача - результат її скарг та скарг її представника, що вбачається із ряду дій, зокрема, відмова у прийомі заяві та видачі довідки про звернення за захистом через «відсутність бланків довідок», яким чином це відноситься до відмови у прийомі заяви - не пояснили, прийняли заяву майже через три тижня. У той же час, міграційна служба України, не надала їй пояснень, у порушення законодавства про звернення громадян, що саме потягло порушення терміну видачі. Крім того, постанова направлена була з порушенням терміну, а саме на 6 день.

30.10.2019 ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва відкрито провадження у адміністративній справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а сторонам роз`яснено право на подачу до суду відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень та визначено строк на їх подачу.

18.12.2019 року ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва замінено відповідача по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області про визнання протиправною, скасування постанови та зобов`язання вчинити дії, - Державну міграційну службу України в м. Києві та Київській області, на належного відповідача - Державну міграційну службу України (01001, м. Київ, вул. Володимирська,9).

17.01.2020 до суду надійшли додаткові пояснення позивача, підписані її представником, в яких зазначено, що, позивач перебуває на території України на підставі довідки про звернення за захистом, вона є лише факультативним документом, який не вказує на законність чи незаконність перебування в Україні. Що стосується порушень, вказаних у ч. 1 ст. 203 КУпАП, то вони стосуються документів, які надають право на проживання в Україні. Довідка не регулює питання такого права у конкретному випадку, адже таким «правом» виступає кримінальна справа та обвинувальний акт, що забороняє позивачу виїзд з України.

Посилається також на відповідь т.в.о. голови ДМС України від 13.12.2019, в якому вказано, зокрема, що: «Ніяких спеціальних правил чи процедур щодо визначення законності перебування для іноземців та осіб без громадянства, які перебувають під слідством та судовому процесі, законодавством не передбачено».

12.02.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача - Державної міграційної служби, в якому міститься заперечення проти задоволення позову та прохання відмовити у його задоволенні повністю. При цьому, відповідач вказує, що 13.09.2019 року до ДМС надійшла скарга позивача від 13.09.2019 подана до ДМС та зареєстрована за № ОП-Л-826-19 від 13.09.2019), на постанову про накладення адміністративного стягнення ПН ЦМУ № 005509 від 06.08.2019. Зазначена постанова винесена стосовно позивача першим заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі - ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області) Пустовітом О.О. за правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 203 Кодексу про адміністративні правопорушення. Зазначає, що під час розгляду скарги, вивчено матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо позивача від 06.09.2019, матеріали особової справи ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області № 218 КУ 0314 про звернення Позивача за отриманням статусу біженця, копії сторінок журналу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області реєстрації видачі довідок про звернення за захистом в Україні та інформацію, надану ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області з питань, порушених у скарзі ОП-Л-826-19 від 13.09.2019.Також вказано, що позивача та її адвоката було запрошено на 03.10.2019 на особистий прийом до ДМС задля можливості надати додаткові пояснення та матеріали, що могли мати значення при розгляді скарги, однак вони не з`явилися (копія запрошення додається).

У відзиві також зазначено, що позивач в`їхала в Україну 07.04.2015 та з того часу з України не виїжджала. За період перебування вона декілька разів зверталася до територіальних органів ДМС із заявами про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Востаннє вона звернулася із зазначеною заявою 20.11.2018 до Управління ДМС в Київській області, на підставі чого їй було видано довідку про звернення за захистом строком дії до 28.12.2018.

Вказано, що 21.05.2019 позивач звернулась до Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області з метою продовження строку дії довідки про звернення за захистом в Україні, тобто через 5 місяців після закінчення строку дії вказаного документа. ОСОБА_1 було роз`яснено, що вона вчинила адміністративне правопорушення, передбачене статтею 203 Кодексу та направлено до Управління міграційного контролю, протидії нелегальної міграції та реадмісії ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області для складання адміністративного протоколу. У відповідь позивач зазначила, що адвокат її запевнив, що факт відкриття стосовно неї кримінального провадження автоматично свідчить про легальність її перебування в Україні. 06.09.2019 Позивач прийшла на прийом до Управління міграційного контролю, протидії нелегальної міграції та реадмісії ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, де стосовно неї головним спеціалістом ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області Зіловою Н.С., у приміщенні ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області по вул. Петропавлівській, 11, було складено адміністративний протокол ПР ЦМУ 005509 стосовно громадянки Російської Федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за порушення нею правил перебування іноземців в Україні, а саме: за проживання без документів на право проживання в Україні, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно з частиною 1 статті 203 Кодексу. Крім того, до протоколу були долучені документи, що підтверджують факт вчинення іноземцем адміністративного правопорушення: копія довідки про звернення за захистом, виданої УДМС України в Київській області від 20.12.2018, дійсної до 28.12.2018; копія листів Генеральної прокуратури України від 02.04.2019 № 04/4/2-417 вих-19 та від 07.05.2019 № 04/4/2-4309-15 на ім`я адвоката Скорбача О.І. в інтересах ОСОБА_1 про те, що вилучений під час досудового розслідування паспорт громадянки Російської Федерації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 02.03.2019 та 07.05.2019 знаходиться у матеріалах кримінального провадження. Вказує, що від пояснень Позивач відмовилася (зазначено нею особисто в протоколі) та зазначила, що перебуває в Україні через порушення кримінальної справи і залишити Україну не може. На підставі вищевказаних матеріалів за протоколом ПР ЦМУ 005509 першим заступником начальника ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області Пустовітом О.О. 06.08.2019 було винесено постанову ПН ЦМУ 005509 про накладення на громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 адміністративного штрафу в розмірі 1700 гривень.

Таким чином, відповідач вважає, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням приписів чинного законодавства та Порядку оформлення постанови у справі про адміністративне правопорушення у відповідності до наказу МВС від 28.08.2013 № 825, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1654/24186 (а.с.74-79).

17.02.2020 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказала, що вона в Україні на даний час перебуває законно, не зважаючи на вихід із процедури оскарження рішення міграційної служби. Так, вказує, що крім постанов суду та прокуратури, інших документів на підтвердження особи не має. Проте, міграційна служба не може вирішити питання про її переміщення з території України, адже вона виконує законодавство про іноземців та Кримінальний процесуальний кодекс України (а.с.106-108).

В судових засіданнях представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали і просили задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у позові, а представник сторони відповідача заперечував щодо задоволення позову в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві.

Вислухавши сторону позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 06.09.2019 складений протокол про адміністративне правопорушення ПР ЦМУ 005509 про те, що 06.09.2019 за адресою АДРЕСА_1 виявлено, що громадянка РФ ОСОБА_1 порушила правила перебування іноземців в Україні, а саме проживала без документів на право проживання в Україні. Із вказаного протоколу вбачається, що ОСОБА_1 відмовилась від надання пояснень відповідно до ст.63 Конституції України, водночас зазначивши, що не визнає себе винуватою, оскільки перебуває в Україні через порушення кримінальної справи і залишити Україну не може (а.с.95-96).

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення ПН ЦМУ 005509 від 06.09.2019, складеного Першим заступником ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області О.О. Пустовіт вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до ч.1 ст.203 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1700,00 грн. При цьому, зі змісту вказаної постанови вбачається, що 06.09.2019 о 09.00 за адресою АДРЕСА_1 виявлено, що громадянка РФ ОСОБА_1 порушила правила перебування іноземців в Україні, а саме проживала без документів на право проживання в Україні, що є порушенням ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (а.с.97-98).

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач 13.09.2019 звернулась до Голови ДМС України зі скаргою на постанову про накладення адміністративного стягнення ПН ЦМУ 005509 від 06.09.2019 (а.с.90-91).

В свою чергу, листом т.в.о. Голови ДМС України Науменко Н. від 28.09.2019 було запропоновано ОСОБА_1 та її адвокату 03.10.2019 з`явитись до ДМС для подачі додаткових письмових пояснень та документів які не були враховані ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області під час винесення постанови ПН ЦМУ 005509 від 06.09.2019 (а.с.99).

Разом із тим, в судовому засіданні сторона позивача зазначила, що цей лист було отримано вже після призначеної дати і винесення оскаржуваної постанови від 04.10.2019.

При цьому, слід зазначити, що стороною відповідача не надано жодних доказів на підтвердження своєчасного направлення та отримання позивачем копії вказаного листа, що дало б змогу останнім надати додаткові документи та відповідні пояснення до винесення постанови від 04.10.2019.

Вподальшому, постановою першого заступника голови ДМСУ від 04.10.2019 року Наталією Науменко скаргу громадянки ОСОБА_1 від 13.09.2019 на постанову ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області ПН ЦМУ 005509 від 06.09.2019, винесену стосовно неї першим заступником начальника ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області О.О. Пустовітом, залишено без задоволення, а постанову ПН ЦМУ 005509 від 06.09.2019 - без змін (а.с.100-102).

В даному випадку, слід зазначити, що обґрунтуванням залишення без змін постанови про накладення адміністративного стягнення ПН ЦМУ 005509 від 06.09.2019, складеного Першим заступником ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області О.О. Пустовіт слугувало встановлення Першим заступником Голови ДМС України Науменко Н.М. того, що посадові особи ЦМУ ДМС в м.Києві та Київській області при складанні протоколу та постанови 06.09.2019, керувалися наступними фактами, зокрема: дата закінчення строку дії довідки про звернення за захистом, виданій ОСОБА_1 - 28.12.2019; відсутність у ОСОБА_1 інших документів, що підтверджують її право перебування в Україні; дата звернення до ЦМУ ДМС в м.Києві та Київської області - 06.09.2019.

При цьому зауважено, що наявні в матеріалах справи копії листів з Генеральної прокуратури України про те, що паспорт громадянки РФ ОСОБА_1 знаходиться в матеріалах кримінального провадження, а також порушення стосовно неї кримінальної справи не спростовують факт її проживання без документів на право на проживання та не є підставою для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.203 КУпАП (а.с.101-102).

Відповідно до ч.1 ст. 203 КУпАП Порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України передбачено, зокрема, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, стаття 245 КУпАП передбачає, що завданням провадження по справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що спричиняють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, у відповідності до вимог ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 278 КУпАП при підготовці справи до розгляду перевіряється, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Виходячи із системного аналізу змісту ст.ст. 7, 256, 280 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, в якому зазначається суть адміністративного правопорушення.

В даному випадку, суд прийшов до висновку, що вказаний протокол про адміністративне правопорушення складено без дотримання вимог ст.256 КУпАП, що унеможливлює подальше притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.95-96) зазначено лише про передбачену відповідальність за порушення правила перебування іноземців в Україні, а саме проживання ОСОБА_1 без документів на право проживання в Україні, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.203 КУпАП.

Суд зауважує, що нормою ч.1 ст.203 КУпАП дійсно передбачено одну із наведених в протоколі ознак суті такого адміністративного правопорушення - проживання без документів на право проживання в Україні.

Таким чином, норми ч.1 ст.203 КУпАП відсилають до інших законодавчих чи нормативних актів які регулюють правовідносини щодо дозвільного права проживання на території України.

Відповідно, в протоколі про адміністративне правопорушення повинно бути зазначено, які конкретно правові норми порушила позивач, проживаючи, без документів на право проживання в Україні. Однак, такої інформації протокол не містить.

Крім того, згідно постанови про накладення адміністративного стягнення ПН ЦМУ 005509 від 06.09.2019, складеного Першим заступником ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області Пустовіт О.О. вбачається, що громадянка РФ ОСОБА_1 порушила правила перебування іноземців в Україні, а саме проживала без документів на право проживання в Україні, що є порушенням ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Разом із тим, весь зміст статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлює підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України і містить двадцять одну частину, тобто двадцять одну підставу для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, проте, постанова про накладення адміністративного стягнення на позивача та притягнення її до адміністративної відповідальності, не містить посилання на конкретну норму чинного законодавства (частину ст.4 вказаного Закону), за порушення якої ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності.

При цьому, судом встановлено і не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 звернулась до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області саме за продовженням дії довідки про звернення за захистом в Україні від 20.12.2018, строк дії якої на час звернення 06.09.2019 - закінчився 28.12.2018.

Водночас, слід зазначити, що в день складання протоколу та постанови від 06.09.2019, термін дії вказаної довідки був продовжений 06.09.2019 до 06.12.2019, про що свідчить відповідна відмітка на довідці (а.с. 93-94).

Однак, притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правила перебування іноземців в Україні, а саме проживання без документів на право проживання в Україні, з посиланням на порушення всієї норми ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», - не в повній мірі відповідає змісту вже оскаржуваної постанови від 04.10.2019, оскільки вказана постанова містить посилання на Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та наявність довідки про звернення за захистом, як документу, що засвідчує законність перебування особи в країні, а також на строк її дії та порядку і підстав її продовження за зверненням іноземця.

Тобто, на думку суду, в даній постанові від 04.10.2019 досліджувались обставини також притягнення до відповідальності позивача не за проживання в Україні без документів на право на проживання, а за проживання за документами, термін дії яких закінчився. Що, в свою чергу, є різними підставами для притягнення особи до адміністративної відповідальності з огляду на диспозицію ч.1 ст.203 КУпАП.

В свою чергу, положеннями ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, що потребують додаткового або тимчасового захисту» визначено, що довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Як вже зазначалось, термін дії довідки про звернення за захистом в Україні від 20.12.2018, був продовжений ОСОБА_1 06.09.2019 до 06.12.2019 (а.с. 93-94), що також спростовує підставу притягнення позивача до адміністративної відповідальності саме за проживання в Україні без документів на право на проживання.

При цьому, строки перебування іноземців та осіб без громадянства та процедура продовження строку перебування встановлені Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 15.02.2012 №150 (надалі - Порядок).

Відповідно до цього Порядку, рішення про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України понад встановлені цим Порядком строки приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником у разі подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України та наявності підстав, які не дають змоги виїхати з України, відповідно до статті 22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також Головою ДМС або його заступником в інших випадках за умови подання підтверджувальних документів.

Вимогами ч.2 статті 22 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що виїзд з України іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, якщо: йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або кримінальна справа розглядається судом - до закінчення кримінального провадження.

При цьому, сторонами визнається, що в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва знаходиться на розгляді обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000130, однією із обвинувачених по якому є ОСОБА_1 .

При цьому, відповідно до відповіді Генеральної прокуратури України від 02.04.2019 на адвокатський запит, вбачається, що вилучений під час досудового розслідування паспорт громадянки РФ ОСОБА_1 на цей час знаходиться в матеріалах кримінального провадження (а.с.43, 44). Вказана обставина також сторонами не заперечується.

В свою чергу, відповідно до п. 12 Порядку розгляду заяв іноземців та осіб без громадянства про продовження строку перебування на території України, затвердженого наказом МВС України від 25.04.2012 №363 (із відповідними змінами), оформляється шляхом проставлення в паспортному документі штампа (додаток 6), у якому зазначається орган, який прийняв рішення, та термін, на який вирішено продовжити строк перебування. Штамп проставляється на першій вільній сторінці паспортного документа поряд з візою чи наявною відміткою про реєстрацію, завіряється підписом начальника (або його заступника) територіального органу чи підрозділу ДМС за місцем проживання іноземця чи особи без громадянства та скріплюється печаткою. У разі необхідності іноземцю чи особі без громадянства видається вкладний талон до паспортного документа.

При цьому, суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Натомість, оскільки, гр. ОСОБА_1 у відповідності до вимог ч.2 статті 22 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", перебуває на території України без правових підстав для виїзду із країни - до закінчення кримінального провадження, то, за таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність у ОСОБА_1 умислу (прямого або непрямого) на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП, за вчинення якого останню притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Таким чином, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому такі кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Враховуючи вищевикладене, наданими матеріалами справи не доведена вина ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП.

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині скасування постанови першого заступника голови ДМСУ від 04.10.2019 року по скарзі на постанову у справі про адміністративне правопорушення управління ЦМУ Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності від 06.09.2019 року (постанова про накладання адміністративного стягнення ПН ЦМУ 005509 від 06.09.2019 року).

Слід зауважити, що вимоги ч.3 ст. 286 КАС України передбачають, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною постанову від 04.10.2019, - задоволенню не підлягає.

При цьому, суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 ст.2 КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а у справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенні судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя, а тому позовні вимоги зобов`язати відповідача прийняти рішення про скасування постанови про адміністративне правопорушення управління ЦМУ Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності від 06.09.2019 року (постанова про накладання адміністративного стягнення ПН ЦМУ 005509 від 06.09.2019 року), - в даному випадку є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що при винесенні оскаржуваної постанови від 04.10.2019 року перший заступник Голови Державної міграційної служби України Науменко Н.М., діяла в межах своїх повноважень, зокрема, відповідно до ст. 222-2 КУпАП, та прийняла рішення згідно вимог ст.293 КУпАП (п.1 ч.1 - залишила постанову без зміни, а скаргу без задоволення), в даному випадку, правові підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення про скасування постанови про адміністративне правопорушення управління ЦМУ Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності від 06.09.2019 року (постанова про накладання адміністративного стягнення ПН ЦМУ 005509 від 06.09.2019 року), - відсутні, а тому у вказаній частині позов задоволенню не підлягає.

Водночас, на підставі положень ч.2 ст.9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог і з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача - скасувати постанову від 06 вересня 2019 року ПН ЦМУ 005509, винесену Першим заступником начальника ЦМУ ДМС у Києві та Київській області Пустовіт О.О. про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст.203 КУпАП .

Крім того, з урахуванням вимог п.3 ч.3 ст.286 КАС, суд приходить до висновку про закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.203 КУпАП та накладення адміністративного стягнення згідно постанови 06 вересня 2019 року ПН ЦМУ 005509, відповідно до вимог п.1 ст.247 КУпАП України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 62 Конституції України, Законом України "Про правовий статусі іноземців та осіб без громадянства", ст.ст. 9, 203, 222-2, 245, 246, 251, 254, 256, 268, 278, 280, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 7-9,72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 288, 289, 371 КАС України, суд,-

в и р і ш и в :

адміністративний позов ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України про оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити частково.

Постанову Першого заступника голови ДМСУ від 04.10.2019 року Науменко Наталії по скарзі ОСОБА_3 від 13.09.2019 на постанову ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області ПН ЦМУ 005509 від 06.09.2019 винесену стосовно неї Першим заступником начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області О.О. Пустовітом, про залишення скарги без задоволення, а постанови ПН ЦМУ 005509 від 06.09.2019 без змін - скасувати.

Постанову від 06 вересня 2019 року ПН ЦМУ 005509, винесену Першим заступником начальника ЦМУ ДМС у Києві та Київській області Пустовітом О.О. про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст.203 КУпАП - скасувати.

Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.203 КУпАП та накладення адміністративного стягнення згідно постанови від 06.09.2019 ПН ЦМУ 005509.

В іншій частині задоволення позову - відмовити.

З урахуванням ч.4 ст.286 КАС України, рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду на протязі десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Державна міграційна служба України, адреса: , місцезнаходження: м. Київ, вул. Володимирська, 9.

Повний текст складений 18.06.2020.

Суддя: