Справа № 440/2837/20
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2020-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/2837/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С., розглянув у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Суми) про скасування постанови.

Позовні вимоги:

скасування постанови від 22.10.2019 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 134 569 грн 34 коп. у виконавчому провадженні № 52687223.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

04 червня 2020 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Суми) (надалі також - відповідач, Київський ВДВС у м. Полтаві) про скасування постанови.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи згідно з вимогами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аргументи учасників справи

В обґрунтування вимог позивач посилався на протиправність постанови державного виконавця від 22.10.2019 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 134 569 грн 34 коп. у виконавчому провадженні № 52687223.

На думку позивача, при стягненні виконавчого збору відповідно до частини 3 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

18.06.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, у якому останній заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні повністю.

В обґрунтування правомірності прийняття спірної постанови відповідач посилався на приписи частини 3 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено винесення постанови про стягнення виконавчого збору у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 37 Закону.

Вказано, що державним виконавцем правомірно винесено постанову про стягнення виконавчого збору, яку потім правомірно виділено в окреме виконавче провадження та розпочато примусове виконання.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дана справа підлягає розгляду з урахуванням особливостей статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України протягом десяти днів після відкриття провадження.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Обставини справи, встановлені судом

З матеріалів справи вбачається, що Київським районним судом м. Полтави 15.09.2016 видано виконавчий лист № 552/1738/16ц про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПРАВЕКС-БАНК" заборгованості за кредитним договором № 3365-001/08 Ф від 11.09.2008 у розмірі 53823 доларів США, що по курсу НБУ станом на час розгляду справи становить 1 345 693,41 грн.

Постановою державного виконавця від 20.10.2016 відкрито виконавче провадження №52687223.

22.10.2019 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №52687223 в загальному розмірі 134 569 грн 34 коп.

АТ "ПРАВЕКС-БАНК" подано до Київського ВДВС м. Полтава заяву про повернення виконавчого документа № 552/1738/16-ц стягувачу.

Постановою державного виконавця від 24.10.2019 повернуто стягувачу виконавчий лист №552/1738/16ц, виданий 15.09.2016 Київським районним судом м. Полтави, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПРАВЕКС-БАНК" заборгованості за кредитним договором № 3365-001/08 Ф від 11.09.2008 у розмірі 53823 доларів США, що по курсу НБУ станом на час розгляду справи становить 1 345 693,41 грн.

В подальшому, 25.10.2019 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60422445 щодо примусового виконання постанови № 52687223 від 22.10.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 134 569 грн 34 коп.

В рамках цього виконавчого провадження винесена постанова про арешт майна боржника від 25.10.2019, а в подальшому виконавче провадження № 60422445 об`єднане у зведене виконавче провадження № 60427432 постановою державного виконавця від 25.10.2019.

Позивач, не погодившись із постановою про стягнення виконавчого збору від 22.10.2018 у ВП №52687223, звернувся до суду з цим позовом.

Норми права, які підлягають застосуванню

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 02.06.2016 №1404-VІІІ "Про виконавче провадження".

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404-VІІІ (в редакції, яка діяла на момент винесення спірної постанови, далі - Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині першій статті 5 Закону №1404-VІІІ зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно зі статтею 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону №1404-VІІІ (у редакції чинній до 28.08.2018) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За приписами пунктів 1-6 частини п`ятої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також частиною дев`ятою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Приписами статей 40, 42 Закону №1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Частиною третьою статті 40 Закону №1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону №1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Висновки щодо правозастосування

Отже, з аналізу вищенаведених норм Закону №1404-VІІІ слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби.

24.10.2019 старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м.Полтава винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ у зв`язку з письмовою заявою стягувача.

При цьому, прийняттю постанови про повернення виконавчого документа стягувачу передувало прийняття 22.10.2019 виконавцем спірної постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №52687223.

З матеріалів виконавчого провадження, наданих відповідачем до суду, вбачається, що підтвердження виконання виконавчого листа № 552/1738/16ц від 15.09.2016 у повному обсязі немає.

Суд звертає увагу на те, що за своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Аналогічні правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18.

При стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Зазначене дає підстави для висновку, що виконавець, приймаючи спірну постанову, не врахував принципу пропорційності, спрямованого на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються.

З огляду на викладене, суд вважає, що у виконавця були відсутні правові підстави для стягнення з позивача виконавчого збору, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону №1404-VIII.

При формуванні вказаних висновків судом враховано позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14.05.2020 у справі №640/685/19.

Таким чином, суд доходить висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийнятої постанови про стягнення виконавчого збору від 22.10.2019 ВП № 52687223, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне визнати протиправною та скасувати вказану постанову.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1355 грн 70 коп. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень зі статусом юридичної особи.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Суми) (вул. Ватутіна, 29, м. Полтава, Полтавська область, 36039, ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про стягнення виконавчого збору від 22.10.2019 у виконавчому провадженні ВП№ 52687223.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Суми) (вул. Ватутіна, 29, м. Полтава, Полтавська область, 36039, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1355 грн 70 коп. (одна тисяча триста п`ятдесят п`ять гривень сімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом десяти днів з дня складення судового рішення, з урахуванням положень пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.С. Шевяков