Справа № 460/3554/19
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2020-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2020 року м. Рівне №460/3554/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.10.2019 №.

В обґрунтування позовної заяви зазначив, що в жовтні 2019 року відповідачем була проведена фактична перевірка позивача з питань дотримання вимог законодавства в сфері обігу підакцизних товарів. За її результатами був складений акт, а на підставі нього було прийняте спірне податкове повідомлення-рішення. Позивач не погоджується із висновками акту перевірки щодо встановленого порушення та прийнятим у зв`язку із вказаним порушенням рішенням. Вказує, що продаж газу на його АЗС під час проведення перевірки 03.10.2019 був здійснений одноразово, без його відома і спровокований працівниками податкового органу. Наголошує, що реалізований ним газ не є пальним у розумінні Податкового кодексу України, а тому його продаж не тягне встановлену законом відповідальність. Разом з тим, вважає, що у зв`язку з незначною вартістю проданого товару він мав бути звільнений від відповідальності на підставі статті 22 КУпАП у зв`язку з малозначністю вчиненого ним порушення. З наведеного просив задовільнити його позовні вимоги.

Відповідач подав відзив на позов в якому зазначив, що дійсно, була проведена перевірка позивача , за результатами якої складений акт і на підставі висновків акту прийнято податкове повідомлення-рішення. В ході її здійснення було виявлено порушення позивачем дотримання вимог законодавства в сфері обігу підакцизних товарів, яке відображене у акті. Так, 03.10.2019 посадовими особами податкового органу проведена контрольна розрахункова операція на АЗС за адресою здійснення позивачем господарської діяльності: (вул. Авіаційна 1А, м. Сарни АДРЕСА_1 ) з придбання газу вуглеводневого (скрапленого) на загальну суму 41,45 грн за відсутності ліцензії у вказаного суб`єкта господарювання на право роздрібної торгівлі пальним. Підтвердженням вказаних обставин є фіскальний чек. Вказує, що наведені дії позивача є порушенням законодавства у сфері обігу підакцизних товарів і тягне відповідальність у виді штрафу в розмірі 250000 грн, до якої його і було притягнуто відповідно до оскаржуваного ним рішення. Зауважив, що Наказом ДПС України №14 від 12.07.2019 затверджене Положення про Головне управління ДПС у Рівненський області. Відповідно до підпункту 22 пункту 4 вказаного Положення ГУ ДПС у Рівненській області виконує роботу, пов`язану із здійсненням ліцензування діяльності суб`єктів господарювання, зокрема роздрібної торгівлі пальним. Контроль за дотриманням положень законодавства у сфері обігу підакцизних товарів здійснюють органи, які видають ліцензії. Відтак, відповідач мав повноваження проводити перевірку позивача з зазначених вище питань. Повідомив, що податкове законодавство не передбачає звільнення позивача від відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого ним порушення. Поряд з цим, зауважив, що товар реалізований позивачем є саме пальним у розумінні пп. 215.3.4. п. 215.3 ст. 215 ПК України, що підтверджується його кодом УКТ ЗЕД. Наголосив, що відповідно до відомостей з Єдиного вікна подання електронної звітності, а саме Архіву електронної звітності) позивачем у період з 01.07.2019 по 03.10.2019 на постійній основі здійснювалась роздрібна торгівля скрапленим газом без дозвільного документа, а тому його твердження про підбурювання посадовими особами на вчинення ним незаконних дій є необґрунтованими. З тих підстав просив у позові відмовити.

Позивач відповідь на відзив не подав.

Ухвалою суду від 11.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи проводити у загальному позовному проваджені, підготовче засідання призначено на 15.01.2020.

Ухвалою суду від 15.01.2020 відкладено підготовче засідання до 05 лютого 2020 року у зв`язку з задоволенням клопотання позивача про перенесення підготовчого засідання на іншу дату з поважних причин, а саме: зайнятістю представника позива в іншому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 05.02.2020 вирішено викликати у судове засідання свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 04 березня 2020 року.

Ухвалою суду від 04.03.2020 відкладено розгляд справи до 01 квітня 2020 року у зв`язку з задоволенням клопотання позивача про перенесення судового засідання на іншу дату з поважних причин, а саме: тимчасовою непрацездатністю представника позивача.

Ухвалою суду від 01.04.2020 відкладено розгляд справи до 06 травня 2020 року у зв`язку з задоволенням клопотання позивача про перенесення судового засідання на іншу дату з поважних причин, а саме: впровадженням обмежувальних протиепідемічних заходів (карантину).

Ухвалою суду від 06.05.2020 відкладено розгляд справи до 03 червня 2020 року у зв`язку з задоволенням клопотань позивача і відповідача про перенесення судового засідання на іншу дату з поважних причин, а саме: впровадженням обмежувальних протиепідемічних заходів (карантину).

В судове засідання призначене на 03.06.2020 учасники справи, яких належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, не прибули. Позивач про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача 03.06.2020 надіслав на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із карантинними заходами.

Надаючи правову оцінку поданому клопотанню представника відповідача, суд вказує наступне.

Відповідно до рішення Ради суддів України № 19 від 17.03.2020 затверджено Рекомендації щодо встановлення особливого режиму судів України задля убезпечення населення України від поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу СОУШ-19, який віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб, відповідно до яких рекомендовано, зокрема здійснювати судовий розгляд справ без участі сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 205 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, враховуючи те, що представник відповідача не прибув у судове засідання, був належним чином про нього повідомлений, не скористався правом брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, надав відзив на позовну заяву, в якому викладені усі пояснення стосовно доводів позивача, а також те, що його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті суд відмовляє у задоволенні такого клопотання.

Додатково слід зазначити, що поверхневі та загальні покликання на умови карантину не можуть вважатися достатньою підставою для відкладення розгляду справи. Також рекомендація Ради суддів України (лист №9рс-186/20 від 16.03.2020) не вказує на припинення судами розгляду справ, а лише встановлює особливий режим судів України, який включає в себе, зокрема, розгляд справ в режимі відеоконференції, по можливості здійснення розгляду справи без участі сторін, в порядку письмового провадження, рекомендацію учасникам судових засідань подавати до суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності за наявними у справі матеріалами.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі сторонами не наведено, клопотань про їх витребування або долучення тощо не заявлено.

В іншому випадку відкладення розгляду справи без пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя в умовах карантину може бути розцінене як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи.

Поряд з цим, суд вважає, що потреба повторно викликати у судове засідання свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відпала, оскільки обставини для підтвердження або спростування яких вони викликались можливо достовірно встановити за допомогою інших засобів доказування, а саме: письмових доказів, які містяться у матеріалах справи.

Відповідно до частини 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, суд продовжив розгляд справи у письмовому провадженні.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований фізичним особою - підприємцем, основним видом діяльності якого є роздрібна торгівля пальним (КВЕД 47.30) (а. с. 124-129).

Відповідно до відомостей з Єдиного вікна подання електронної звітності, а саме Архіву електронної звітності( а. с. 44-45) позивачем у період з 01.07.2019 по 03.10.2019 неодноразово здійснювалась роздрібна торгівля скрапленим газом (код УКТ ЗЕД ).

Згідно з виданою ГУ ДПС у Рівненській області ліцензією фізична особа -підприємець ОСОБА_1 отримав право на роздрібну торгівлю пальним лише з 18.12.2019 (а. с. 121-122).

20.09.2019 ГУ ДПС у Рівненській області на підставі пп.80.2.5 п.80.2 ст.80, ст.81 Податкового Кодексу України (надалі ПК України) видано наказ №238 "Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 ", яким призначено проведення фактичної перевірки АЗС, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 1 АДРЕСА_2 з питань дотримання вимог законодавства в сфері обігу підакцизних товарів у період з 25.09.2019 терміном на 10 діб (а.с.13).

Згідно з цим наказом відповідач доручив посадовим особам здійснення зазначеної вище перевірки і видав направлення на її проведення №19 і № 20 від 20.09.2019 (а. с 49-50).

За результатами названої перевірки складено акт від 03.10.2019 (а.с.14-15), в якому відображені обставини щодо проведення контрольної розрахункової операції на АЗС за адресою здійснення позивачем господарської діяльності: ( АДРЕСА_2 ) з придбання газу вуглеводневого (скрапленого) виробництва ПП "Надежда" (а .с. 51) в обсязі 3,4 літри по ціні 12,19 грн за літр на загальну суму 41,45 грн за відсутності ліцензії у вказаного суб`єкта господарювання на право роздрібної торгівлі пальним. Підтвердженням вказаних обставин є фіскальний чек №4716 від 03.10.2019, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.47). Водночас названий акт перевірки підписаний ФОП ОСОБА_1 без зауважень. Поряд з цим, позивачем надано контролюючому органу інформацію про те, що фактичний залишок скрапленого газу на його АЗС станом на дату складання акту перевірки - 03.10.2019 становить 13889,63 літри (а. с. 58).

Відповідно до сертифікату відповідності і паспорту якості №11 на газ, які видані виробником ПП "Компанія "Надежда" зазначена продукція є газом вуглеводневим скрапленим марок Євро для двигунів внутрішнього згорання (а. с. 51).

На підставі висновків такого акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення рішення № від 15.10.2019, яким до позивача на підставі абзацу 9 частини 2 статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального"№481/95-ВР (ділі по тексту - Закон №481/95-ВР) застосовано штраф відповідно до розрахунку (а. с. 59) у розмірі 250000 грн за роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії (а.с.60).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача позивач звернувся до суду із вказаним позовом для захисту своїх прав і інтересів.

Поряд з цим, суд критично оцінює і не враховує при ухваленні рішення долучене позивачем до матеріалів справи Положення про Головне управління ДФС у Рівненській області від 01.02.2019 №80 ( а. с. 108-122), оскільки перевірку і винесення оскаржуваного рішення здійснювалось ГУ ДПС у Рівненській області, яке в силу пп. 22 п. 4 Положення про Головне управління ДПС у Рівненській області, затвердженого наказом Державної податкової служби України № 14 від 12.07.2019, відповідно до покладених на нього завдань виконує роботу, пов`язану із здійсненням ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з оптової та роздрібної торгівлі пальним, зберігання пального та контроль за таким виробництвом. Відтак, Положення про Головне управління ДФС у Рівненській області від 01.02.2019 №80 не містить інформації щодо предмета доказування у даній справі та не береться до уваги судом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до абзацу першого преамбули Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР) в редакції Закону України від 23.11.2018 р. N 2628-VIII цей Закон визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.

Відповідно до статті 1 Закону №481/95-ВР ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Статтею 15 Закону № 481/95-ВР встановлено, що суб`єкти господарювання отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на п`ять років.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України Закону № 481/95-ВР контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України. Контроль за дотриманням вимог відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства до малих виробництв виноробної продукції здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів.

Абзацем 9 частини 2 статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального"№481/95-ВР передбачено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії - 250000 гривень (ст. 17 Закону № 481/95-ВР).

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Згідно з підпунктом 19-1.1.16 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального.

Відповідно до підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (п. 75.1.3 ст. 75 ПК України).

Відповідно до пункту 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Як підстава для проведення перевірки у наказі від 20.09.2019 №238 "Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 " зазначені п.п. 80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України.

Відповідно до підпунктів 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Аналіз наведених законодавчих положень свідчить про те, що наказ прийнято на підставі та у спосіб, передбачений законом та з метою реалізації наданих повноважень у сфері контролю за дотриманням законодавства в частині ліцензування окремих видів господарської діяльності. Наказ на проведення перевірки позивачем не оскаржується, а тому його правомірність не піддається сумніву.

Щодо доводів позивача про відсутність у відповідача компетенції проводити перевірки щодо наявності ліцензій на роздрібну торгівлю пальним суд вказує таке.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 року №1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України" зареєстровано юридичну особу 17.05.2019 року, номер запису: 0085321, Державну податкову службу України ().

Відповідно до абзацу 4 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 року №1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України" Державна податкова служба України та Державна митна служби України є правонаступниками прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №537 зареєстровано юридичну особу Головне управління Державної податкової служби у Рівненській області.

Підпунктом 27 пункту 4 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227 визначено, що ДПС відповідно до покладених на неї завдань здійснює ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва пального, з оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального і контроль за таким виробництвом. ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи.

Наказом ДПС України №14 від 12.07.2019 затверджене Положення про Головне управління ДПС у Рівненський області. Відповідно до підпункту 22 пункту 4 вказаного Положення ГУ ДПС у Рівненській області виконує роботу, пов`язану із здійсненням ліцензування діяльності суб`єктів господарювання, зокрема роздрібної торгівлі пальним.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України Закону № 481/95-ВР контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Таким чином, на дату проведеної фактичної перевірки, як і на дату винесення податкового повідомлення - рішення ГУ ДПС у Рівненській області було органом ліцензування роздрібної торгівлі пальним до повноважень якого належить контроль за дотриманням законодавства з питань ліцензування роздрібної торгівлі пальним.

Крім того, судом встановлено, що позивачем фактично допущено посадових осіб відповідача до проведення фактичної перевірки без зауважень щодо неможливості проведення такої перевірки. Фактична перевірка позивача реально проведена та за її результатами складено акт від 03.10.2019 року.

Відтак, позов спрямований на оскарження податкового повідомлення-рішення з підстав протиправності перевірки може бути задоволений лише в тому разі, якщо не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. Тобто, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Враховуючи факт допущення позивачем посадових осіб контролюючого органу до перевірки, у спірних правовідносинах актом, що має певні правові наслідки, породжує права та обов`язки для платника податків є податкове повідомлення-рішення податкового органу (акт індивідуальної дії), прийняте за результатами проведеної перевірки.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що Головне управління ДПС у Рівненській області володіло необхідним комплексом повноважень на проведення перевірки позивача щодо наявності ліцензії на роздрібну торгівлю пальним та застосування заходів відповідальності у вигляді накладення штрафу за здійснення роздрібної торгівлі пальним за відсутності відповідної ліцензії.

Отже, суд відхиляє наведені позивачем доводи про відсутність у відповідача повноважень проводити вказані вище перевірки, як підстави скасування оскаржуваного податкового-повідомлення рішення.

Щодо правових підстав винесення спірного рішення суд зауважує таке.

Законом України від 23 листопада 2018 року № 2628-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів" внесені зміни до Закону України від 19 грудня 1995 року № 481 "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (далі - Закон № 481), зокрема запроваджено ліцензування видів господарської діяльності з виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним. Зазначені зміни набирають чинності з 1 липня 2019 року.

Відтак, для здійснення такого виду господарської діяльності як роздрібна торгівля пальним, позивач був зобов`язаний завчасно, тобто до 1 липня 2019 року отримати відповідну ліцензію.

Відповідно до підпункту 212.3.4 пункту 212.3 статті 212 ПК України, особи, які здійснюватимуть реалізацію пального або спирту етилового, підлягають обов`язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, місцем проживання фізичних осіб - підприємців до початку здійснення реалізації пального або спирту етилового.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників акцизного податку з реалізації пального або спирту етилового, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками акцизного податку.

Відтак, у період з 01.07.2019 року роздрібна торгівля пальним здійснюється за наявності ліцензії, однак як свідчать матеріали справи позивач під час його фактичної перевірки (03.10.2019 року) ліцензії щодо роздрібного продажу пального не мав.

Відповідно до абзацу 31 статті 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" терміни "система обліку даних реєстраторів розрахункових операцій" і "контролюючий орган" для цілей цього Закону вживаються у значенні, наведеному в Податковому кодексі України.

Зміст інформації зазначеної у фіскальному чеку (копія чеку реєстратора розрахункових операцій) під час проведення кожної розрахункової операції на реєстраторі розрахункових операцій (надалі РРО) автоматично направляється на сервер податкової служби України "Податковий блок" "Інформація" "фіскальні чеки".

Відповідно до підпунктів 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України реалізація підакцизних товарів (продукції) - будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Згідно з підпунктом 72.1.14 пункту 72.1 статті 72 ПК України, для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла від платників податків та податкових агентів, зокрема інформація про застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Згідно з пунктом 3 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 № 1442 із змінами та доповненнями (далі Постанова № 1442), роздрібний продаж нафтопродуктів споживачем здійснюється через мережу автозаправних станцій, автогазозаправних станцій та автогазозаправних пунктів.

Розрахунки за продані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з нафтопродуктами споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ за установленою формою на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару. У розрахунковому документі зазначається інформація про форму здійснення розрахунку. Розрахунки за продані нафтопродукти із застосуванням згідно з договорами талонів чи відомостей на відпуск нафтопродуктів здійснюються виключно через установи банків (п. 9 Постанови № 1442)

Державний реєстр РРО містить окремий розділ "Спеціалізовані електронні контрольно-касові апарати для автозаправних станцій (АЗС)".

Відповідно до відомостей з Єдиного вікна подання електронної звітності, а саме Архіву електронної звітності (а. с. 44-45) позивачем у період з 01.07.2019 по 03.10.2019 неодноразово здійснювалась роздрібна торгівля скрапленим газом (код УКТ ЗЕД ).

Так, до суду надана копія фіскального чеку розрахункової операції на АЗС за адресою здійснення позивачем господарської діяльності: ( АДРЕСА_3 . Авіаційна 1А, м. Сарни, Рівненська область) з придбання газу вуглеводневого (скрапленого) виробництва ПП "Надежда" (а .с. 51) в обсязі 3,4 літри по ціні 12,19 грн за літр на загальну суму 41,45 грн, яка підтверджує факт роздрібної торгівлі ФОП ОСОБА_1 пальним без відповідної ліцензії.

Згідно з довідкою виданою ГУ ДПС у Рівненській області ліцензії фізична особа -підприємець ОСОБА_1 отримав право на роздрібну торгівлю пальним лише з 18.12.2019.

Згідно з п.п.14.1.141-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України пальне це нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, інші товари, зазначені у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 215.3.4. п. 215.3 ст. 215 ПК України до пального відноситься скраплений газ (пропан або суміш пропану з бутаном) та інші гази, зокрема, з кодом товару УКТ ЗЕД .

Разом з тим, доводи позивача, що реалізований позивачем 03.10.2019 газ не є пальним спростовуються сертифікатом його відповідності і паспортом якості №11 виданими виробником ПП "Компанія "Надежда". Згідно з цими документами вказана продукція є газом вуглеводневим скрапленим марок Євро для двигунів внутрішнього згорання автомобілів. Крім того факт, що цей товар відноситься до пального підтверджується його кодом УКТ ЗЕД , який зазначений у відомостях Архіву електронної податкової звітності по операції з його продажу.

Згадані дії позивача щодо реалізації скрапленого газу є порушенням законодавства у сфері обігу підакцизних товарів і тягнуть за собою відповідальність встановлену абзацом 9 частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР, а саме накладення штрафу у розмірі 250000 грн, що і був застосований до нього контролюючим органом за наслідками проведеної перевірки.

Водночас суд відхиляє доводи позивача про можливість звільнення його від відповідальності на підставі статті 22 КУпАП у зв`язку з малозначністю вчиненого ним порушення, оскільки його притягнуто до відповідальності не за адміністративне правопорушення, а за порушення законодавства у сфері обігу підакцизних товарів. Відтак, положення КУпАП не застосовуються до спірних відносин, які виникли між сторонами.

Також, непереконливими є посилання позивача на те, що продаж газу на його АЗС під час проведення перевірки 03.10.2019 був здійснений без його відома і спровокований працівниками податкового органу у зв`язку з тим, що належними, допустимими і достовірними доказами, які містяться у матеріалах справи підтверджено, що ФОП ОСОБА_1 у період з 01.07.2019 по дату проведення перевірки регулярно, неодноразово нехтував вимогами податкового законодавства і здійснював реалізацію скрапленого газу різним споживачам без відповідної ліцензії.

На переконання суду, саме завчасне не звернення позивача із повним переліком необхідних документів для отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, призвело до порушення норм законодавства, а саме продажу пального без дозвільного документу.

Водночас податковий орган має право проводити контрольні розрахункові операції, що й було здійснено контролюючим органом, а не оперативну закупку, як це стверджує позивач.

Отже, з огляду на наведене спірне податкове повідомлення рішення винесене відповідачем на підставі та у спосіб визначений ПК України, а тому судом не встановлено причин для його скасування.

Інші доводи та аргументи, наведені сторонами, судом не оцінюються, позаяк не мають вирішального значення для правильного вирішення судового спору по суті.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах і спосіб наданих повноважень та відповідно до приписів матеріального права, а відтак правомірність прийняття оскаржуваного рішення не спростована у ході судового розгляду.

Оцінюючи наявні в справі докази та аналізуючи встановлені фактичні обставини суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача.

З урахуванням наведеного вище, за результатами судового розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, 12, м. Рівне, Рівненська обл., 33023, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.10.2019 №, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 19 червня 2020 року.

Суддя Зозуля Д.П.