Справа № 813/3960/17
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2020-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 рокуЛьвівСправа № 813/3960/17 пров. № А/857/4005/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

за участі секретаря судового засідання Цар М. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року, постановлену головуючим суддею Карп`як О. О. о 10:31 год у м. Львові, про видачу дубліката виконавчого листа у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2018 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 12 грудня 2019 року, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2017 року - скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ начальника Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 29 вересня 2017 року №509-ос «По особовому складу» в частині припинення (розірвання) контракту та звільнення позивача з військової служби за пунктом «е» (через службову невідповідність) частини 6 (із застосуванням частини 8) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», поновлено позивача на посаді заступника начальника 2-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Краківець» І категорії (тип Б) з 13 жовтня 2017 року, стягнуто з Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 69934,95 грн.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення грошового забезпечення в межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.

На виконання вказаного судового рішення, Львівським апеляційним адміністративним судом 26 червня 2018 року видано виконавчі листи.

29 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подав до Львівського окружного адміністративного суду заяву про видачу дубліката виконавчого листа з покликанням на те, що оригінал виконавчого листа втрачено. Зазначав, що з виданими йому виконавчими листами звернувся до Личаківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові з приводу виконання вказаного рішення, а 07 липня 2018 року на його звернення державний виконавець повідомив про повернення виконавчих листі на адресу стягувача поштовим відправленням, однак, таке йому не надходило. Вказує, що 09 серпня 2018 року йому стало відомо про втрату такого виконавчого листа при пересилці.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року заяву задоволено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким в задоволенні заяви відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції безпідставно видано позивачу дублікат виконавчого листа, оскільки останнім не доведено в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України, факт втрати оригіналу виконавчого листа та наявність підстав для видачі його дублікату. Зазначає, що ОСОБА_1 не підтвердив ненадходження на його адресу листів від органу державної виконавчої служби, а довідка Личаківського відділу ДВС у м. Львові про повернення виконавчого листа на адресу стягувача не може свідчити про його втрату, так як підтверджує виключно факт повернення виконавчого листа.

В судове засідання з розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представником відповідача подано клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи, однак, враховуючи характер спірних правовідносин та тривалість судового розгляду даної справи, таке задоволенню не підлягає. Відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи заяву про видачу дубліката виконавчого листа, суд першої інстанції виходив з того, що така заява подана стягувачем до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, та останнім підтверджено факт втрати виконавчого документа.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Однією з конституційних засад правосуддя, визначених статтею 129-1 Конституції України, є обов`язковість судових рішень, а незабезпечення реального виконання судового рішення, що набрало законної сили, нівелює інститут судового захисту порушених прав особи, яка зверталася до суду.

Відповідно до частини першої статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Підпунктом 18.1 пункту 18 розділу VIІ «Перехідні положень» Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів оформлення і видача виконавчих документів здійснюється в паперовій формі судом, який ухвалив відповідне рішення, за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Порядок вирішення питання щодо видачі дубліката виконавчого листа, який видано в адміністративній справі, врегульовано приписами підпункту 18.4 пункту 18 розділу VII «Перехідні положень» Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з яким у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Отже, видача дубліката виконавчого документа здійснюється у випадку його втрати та за умови, що стягувач звернувся до суду із відповідною заявою до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Слід зазначити, що причини втрати для вирішення питання щодо видачі дубліката виконавчого листа не мають значення - оригінал може бути загублено, викрадено, знищено чи втрачено з інших причин.

Разом з тим, обов`язковою умовою для видачі дубліката виконавчого листа є підтвердження того факту, що оригінал виконавчого листа дійсно втрачений та у даний момент не перебуває у виконавчому провадженні.

Як встановлено з матеріалів справи, на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2018 року, яка звернена до негайного виконання та підлягає примусовому виконанню, 26 червня 2018 року Львівським апеляційним адміністративним судом видано виконавчі листи, строк пред`явлення до виконання яких закінчується 08 травня 2021 року.

Згідно з довідкою Личаківського відділу ДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 27 січня 2020 року № 6421 згадані вище виконавчі листи надходили на виконання, однак, повернуті стягувачу без прийняття до виконання. Зазначено, що вказані документи стягувачем не отримані та втрачені при пересилці.

Доказів фактичного виконання вказаних виконавчих листів суду не надано.

Так, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заяви позивача про видачу дубліката виконавчого листа у справі № 813/3960/17 з огляду на доведеність факту втрати такого та подання відповідної заяви в межах строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Що стосується покликання відповідача на ненадання ОСОБА_1 доказів ненадходження поштових відправлень від органу державної виконавчої служби, апеляційний суд вважає таке безпідставним, оскільки відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року N 270, інформація щодо поштових відправлень зберігається лише протягом шести місяців з дня їх приймання. Вказаний строк поширюється і на можливість розшуку поштового відправлення.

За наведених обставин суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року про видачу дубліката виконавчого листа у справі № 813/3960/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 17.06.2020