Справа № 640/52/20
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/52/20 Суддя (судді) першої інстанції: Аблов Є.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенко Я. М., Ганечко О. М.,

за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.03.2020, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Головного управління державної податкової служби у м. Києві, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 25 жовтня 2019 року №№0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р;, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р (гараж №136), 0-2659/Р (гараж №118), 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, від 31 жовтня 2019 року №№0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р в частині нарахування податкових зобов`язань із податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2016 рік.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує про безпідставність та необґрунтованість прийнятих податкових повідомлень-рішень в частині нарахування податкових зобов`язань із податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2016 рік, оскільки станом на час виникнення спірних правовідносин стаття 266 Податкового кодексу України не містила застережень щодо можливості нарахування податкового зобов`язання за вказаним платежем протягом строків, встановлених статтею 102 Податкового кодексу України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.03.2020 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскільки ГУ ДПС у м. Києві не провело перевірку, то при визначенні грошового зобов`язання контролюючий орган мав керуватися спеціальними положеннями щодо строків визначення грошових зобов`язань із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, викладеними у статті 266 Податкового кодексу України.

Також апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що відповідач у 2019 році не мав повноважень для визначення податкового зобов`язання позивача із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік.

На думку позивача, суд першої інстанції не дослідив вказані обставини, та прийшов до хибного висновку про наявність у відповідача повноважень для визначення податкового зобов`язання позивача із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік.

До суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанцій є законним, обґрунтованим, винесеними з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання з`явився представник апелянта, підтримав скаргу та просив її задовольнити. Інші учасники процесу, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Враховуючи, що безпосередня участь сторін у судовому засіданні, в даному випадку, не є обов`язковою, оскільки матеріали справи містять достатньо письмових доказів для з`ясування фактичних обставин, та з огляду на постанову Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», колегія суддів у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відкладення розгляду справи спричинить невиправдане порушення процесуального строку її розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням ДФС у м. Києві було здійснено обчислення суми податку з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

За результатами обчислення були оформлені податкові повідомлення-рішеннями про визначення суми податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, власниками житлової/нежитлової нерухомості.

14.11.2019 року позивач отримав податкові повідомлення рішення від 25.10.2019 №№0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р;, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р (гараж №136), 0-2659/Р (гараж №118), 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, від 31 жовтня 2019 року №№0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р, 0-2659/Р.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції прийшов висновку, що відповідач при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяв згідно приписів частини другої статті 2 КАС України, правомірно, а саме: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, набрав чинності з 01 січня 2015 року, запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Порядок справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент прийняття спірних податкових повідомлень - рішень)

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України передбачено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту «в» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів «б» і «в» цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості;

ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів «а» - «г» цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Підпунктом 266.10.1. пункту 266.10 Податкового кодексу України, передбачено, що податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до підпунктів 266.10.2, 266.10.3 пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Таким чином, шестидесятиденний строк сплати земельного податку обліковується з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Аналізуючи зазначені норми, платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у разі отримання податкового повідомлення-рішення з нарахованим податковим зобов`язанням після 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), звільняється лише від відповідальності за несвоєчасну сплату такого зобов`язання, проте не звільнений від його сплати в цілому на цій підставі.

У даному випадку обов`язок сплати податкового зобов`язання у позивача виник з часу отримання податкового повідомлення-рішення, у зв`язку з чим відсутні підстави для висновку про фактичну зміну контролюючим органом строків сплати податку на нерухоме майно.

Факт порушення контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо своєчасної сплати суми податку.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанов Верховного Суду від 06.11.2018 (справа № 808/144/18).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.11.2018 по справі № 808/144/18 Верховний Суд зазначає що: «...Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив того, що обов`язок сплати податкового зобов`язання у позивача виник з часу отриманні податкового повідомлення-рішення, у зв`язку з чим відсутні підстави для висновку про фактичну зміну контролюючим органом строків сплати податку на нерухоме майно, факт порушення контролюючим органом строків направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо своєчасної сплати суми податку.

Податковим законодавством встановлено, що 60-ти денний строк сплат земельного податку обліковується з дня вручення податкового повідомлення-рішення, відтак, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що обов`язок сплати податкового зобов`язання у позивача виник з часу отримання податково, повідомлення-рішення від №029 від 07.11.2017, у зв`язку з чим відсутні підстави для висновку про фактичну зміну контролюючим органом строків сплати податку на нерухоме майно. Сам факт порушення контролюючим органом строк направлення податкового повідомлення-рішення не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо своєчасної сплати суми податку.

У рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 у справі № 520/5540/19 зазначається, що: «...Судом встановлено, що спірне податне повідомлення-рішення винесено 14.12.2017 року, тобто поза законодавчо встановленим строком.

Однак у будь-якому випадку порушення строку направлення податкового повідомлення рішення, само по собі не впливає на його законність та відсутність у позивача обов`язку щодо сплати податкового зобов`язання.

Вказаний висновок у повній мірі відповідає правовій позиції Верховного суду у постанові від 13.02.2018 по справі № 820/1975/17...»

Отже, у випадку порушення строку направлення податкового повідомлення-рішення, позивач не звільняється від обов`язку зі сплати податкового зобов`язання.

Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Положення норм ст. 102 ПКУ встановлюють граничні строки давності погашення грошових зобов`язань платника податків у випадках визначених цим Кодексом, правові умови їх застосування учасниками податкових правовідносин, права та обов`язки платників податків і межі компетенції державного контролюючого органу у зв`язку із застосуванням таких строків.

Абзацом 1 п. 102.1 ст. 102 ПКУ встановлюється загальний строк давності реалізації контролюючим органом свого права виявити і самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених ПКУ, не пізніше 1095 дня, що настає за останнім днем таких видів граничних строків.

Правові підстави застосування такого права контролюючого органу випливають із права визначення сум податкових та грошових зобов`язань, встановлених нормами ст. 54 ПК України .

Згідно п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Тобто, відповідно до ст. 102 ПК України контролюючий орган має право виявити і самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених ПК України, не пізніше 1095 дня, що настає за останнім днем таких видів граничних строків й без проведення перевірки.

З урахуванням наведених вище приписів податкового законодавства повідомлення - рішення про сплату сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за звітний період, у даному випадку 2016 рік, повинно надсилатись платнику податків до 01 липня 2017 року, але в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем у межах строку, визначеного підпунктами 266.10.2, 266.10.3 пункту 266.10 статті 266 ПК України.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності та в межах апеляційної скарги, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права ухвалив рішення повно і всебічно з`ясувавши обставини справи.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.03.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.03.2020 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко

Повний текст постанови виготовлено 16.06.2020