Справа № 286/3195/19
Суддя: Кулініч Я. В.
Дата ухвалення: 2020-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 286/3195/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Кулініча Я. В.

з секретарем Грищенко Н. А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у поряку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Овруч адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Коростенського відділу поліції Головного управління національної поліції в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі , -

В С Т А Н О В И В:

16 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить поновити строк на оскарження постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в неавтоматичному режимі серія ДОП18 №840935 від 12 лютого 2019 року, винесену старшим сержантом поліції ОСОБА_2, якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, визнати протиправною та скасувати вказану постанову, мотивуючи тим, що 07.09.2019 ним отримано постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 12 серпня 2019 року, із якої стало відомо, що 12 лютого 2019 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 840935 від 12.02.2019 року, старшим сержантом поліції ОСОБА_2 на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. за керування транспортним засобом марки «Volkswagen Т-4», державний номер НОМЕР_1 , поза межами населеного пункту, без включеного ближнього світла фар, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Вину у вчиненні вказаного правопорушення не визнає, постанову вважає необґрунтованою та протиправною, оскільки адміністративне правопорушення він не вчиняв, відповідач не навів жодних доказів на підтвердження його вини, не долучив до матеріалів справи показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху. В постанові про адміністративне правопорушення в графі свідки зазначено ОСОБА_3 , але під час зупинки його працівником поліції, будь-які інші особи були відсутні.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, оскільки не порушував правил дорожнього руху, зазначив про відсутність свідка при складенні постанови. А також вказав, що в постанові зазначені неправдиві відомості щодо вказаного свідка, постанову на місці зупинки йому не було вручено, лише перевірено документи. Просив вжити заходів щодо поліцейського.

Відповідач відзиву на позов у встановлений судом строк не подав, відтак суд здійснює розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 12.02.2019 року поліцейським Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області старшим сержантом поліції ОСОБА_2 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ДОП18 №840935, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. за порушення вимог ч.2 ст. 122 КУпАП. З постанови вбачається, що 12.02.2019 о 14 год. 20 хв., на автодорозі між м. Овруч та с. Словечно громадянин ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Volkswagen Т-4», державний номер НОМЕР_1 , поза межами населенного пункту без включеного ближнього світла фар. Від отримання постанови позивач відмовився.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Як зазначалось вище, оскаржуваною постановою відповідач притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, відповідальність за якою настає у випадку порушення водієм користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, та тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно зі ст. 280 зазначеного Кодексу - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності з вимогами ст. 252 цього Кодексу, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення - доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Проте посилання на жоден з цих доказів у оскаржуваній постанові немає та в судове засідання відповідачем не надано.

Позивач стверджує, що вказана постанова винесена з порушенням чинного законодавства, не містить жодних доказів на підтвердження його вини, не містить підпису, що останній відмовився від її підписання. Вказана постанова містить відмітку про відмову від підписання оскаржуваної постанови та підпис свідка ОСОБА_3 , який проживає в АДРЕСА_1 (а.с.47).

Однак, вказана обставина спростовується матеріалами справи, а саме листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, згідно якого ОСОБА_3 19.01. 2019 року виїхав за територію України та станом на 27.03.2019 року перетинав кордон у зворотньому напрямку (а.с.75).

Отже, на момент складення постанови свідок був відсутній на території України.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засідання показав, що при оформленні постанови ним було допущено помилку щодо зазначення особистих даних свідка, а саме невірно вказано його ім`я, замість '' ОСОБА_5 '' зазначено '' ОСОБА_3 ''.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що зареєстрований в АДРЕСА_2 , а фактично проживає в АДРЕСА_3 , з 2015 року та є братом ОСОБА_3 , який проживає в АДРЕСА_2 , а не ''5а'', як вказано в постанові, і пояснив, що він дійсно підписував документ, позивача не бачив, транспортним засобом був білий бус, обставин не пам`ятає.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Тож, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Аналогічний правовий висновок щодо обов`язку доказування в адміністративному процесі викладено в постанові Верховного Суду від 14 березня 2018 року (справа № 760/2846/17).

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Згідно зі ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 40 Закону України "Про національну поліцію" встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

За змістом ст.ст.75-76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Верховний суд, як суд касаційної інстанції, в постанові від 07.06.2018 зауважив, що порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження обставин зазначених в постанові. А наявні в постанові помилки, що ставлять під сумнів факт існування свідків - очевидців події та позбавляють суд можливості надати показам свідка оцінку, у зв`язку з чим покази свідка, як доказ, не можуть мати місця при встановленні вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення та законності складеної відносно нього постанови.

Відтак, вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП не підтверджується матеріалами справи.

Саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Пунктом 24Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283,284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху. Однак, оскаржувана постанова не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Крім того, як видно з матеріалів справи вказана постанова містить недостовірні дані, що може свідчити про наявність процесуальних порушень - як наслідок порушення закону з боку особи уповноваженої на складання постанови.

Згідно з п.3 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про визнання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення протиправною та її скасування.

Керуючись, ст.ст. 7, 9, 122, 251, 278-280, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 6, 19-20, 77,90,286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовано не в автоматичному режимі серії ДОП18 № 840935 від 12.02.2019 року, винесену поліцейським Коростенського відділення поліції Головного управління національної поліції в Житомирській області старшим сержантом поліції ОСОБА_2, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Овруцький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Я. В. Кулініч