Справа № 233/2140/20
Суддя: Каліуш О. В.
Дата ухвалення: 2020-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

233 № 233/2140/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2020 року м. Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., за участі секретаря судового засідання Франчук А. О., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка справу адміністративної юрисдикції за позовом ОСОБА_1 до Інспектора взводу № 2 роти № 2 БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП Зінченко Карини Олександрівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу,

В С Т А Н О В И В:

05 травня 2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить: скасувати постанову інспектора взводу № 2 роти № 2 БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП Зінченко К. О. серія ЕАК № 2445840 від 26.04.2020 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що 26 квітня 2020 року відносно нього відповідачем була винесена постанова серії ЕАК № 2445840 про визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП і накладання адміністративного стягнення у виді штрафу на суму 510 грн, відповідно до якої, він, 26 квітня 2020 року о 12 год 53 хв. у м. Слов`янськ траса Н20 на 2 км 506 м, керуючи транспортним засобом KORANDO НОМЕР_1 перевищив встановлені обмеження руху більше як на 50 км/год. Швидкість становить 113 км/год. Вимірювання швидкості проводилося лазерним вимірювачем швидкості руху т.з. Trukam LTI 20/20 ТС 000747, чим порушив п. 12.4 ПДР перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більше як на 50 км/год.

Із зазначеною постановою він не згодний та вважає її незаконної з таких підстав.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності чи є обставини, що помішують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівці у галузі права, який за законом має права на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягнення такої особи до відповідальності.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Згідно з вказаним рішенням словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у ст. ст. 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Положення ч. 1 ст. 276 КУпАП, яке передбачає, що «Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане у ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Частина 3 ст. 258 КУпАП передбачає, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинені правопорушення, тобто на місці зупинки транспортного засобу. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Таким чином, постанова про притягнення особи до відповідальності виноситься з результатами розгляду справи. Стаття 258 КУпАП вказує на те, що працівник патрульної поліції повинен дотриматися вимог ст. 283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.

Фактично, розгляд справи на дорозі, на місці зупинки транспортного засобу, унеможливив виконання вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування усіх обставин відповідної справи.

Відповідно до ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до ст. 279 КУпАП, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Аналогічні вимоги передбачені і п. 9 розділу Ш Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395.

Разом з тим, відповідач виніс оскаржувану постанову, але будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були досліджені докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи.

На підставі вищевикладеного, вважає, що відповідач грубо порушив вимоги ст.ст. 278, 279 КУпАП.

Крім того, згідно із п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У ній зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, постанова серії ЕАК № 2445840 від 26.04.2020 не містить посилань на жодні належні та допустимі докази, зокрема, показання свідків, показання технічних приладів та засобів, послання на офіційні документи, тощо на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Стаття 252 КУпАП визначає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому, підставою для притягнення тієї чи іншої особи до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Але, вищевказане правопорушення він не вчиняв, враховуючи таке.

Так, 26 квітня 2020 року приблизно о 13 год він їхав у м. Слов`янську на належному йому автомобілі SsangYong, держномер АН5020ІО, у дозволених межах швидкісного режиму. У цей час на автодорозі його зупинили працівники поліції за нібито перевищення швидкісного режиму. Потім йому повідомили, що він скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, показали відео із приладу Трукам і надали копію постанови. Однак, він наголошував працівникам поліції, що вони фіксували швидкісний режим не в автоматичному режимі, як того вимагає ст. 40 КУпАП, а тримали засіб фіксації у руках і тому їх дії незаконні.

Крім того, інспектор не склав відповідний протокол про адміністративне правопорушення. Право не складати протокол наявне лише при фіксації правопорушень в автоматичному режимі.

Через розгляд справи на місці зупинки транспортного засобу він був позбавлений можливості залучити адвоката для захисту своїх інтересів.

Отже, такими діями інспектор порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, тому і порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Окрім того, інспектором у справі зазначений транспортний засіб KORANDO АН5020ІО, хоча він пересувався на ТЗ SsangYong д.н.з. НОМЕР_1 .

Разом з тим, у постанові зазначений відповідний прилад вимірювання швидкості - «т.з. TRUKAM LTI 20/20 ТС 000747». Однак у Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки в 2012 році за номером № УЗ3197-12 та згідно сертифікату № UA-MI/1-2903-2012, виданим Міністерством економічного розвитку та торгівлі України 29.08.2012, зазначено інший тип вимірювальної техніки - LTI 20/20 TruCam. Тобто, фіксування швидкісного режиму проводилося неналежним і недопустимим спеціальним засобом із порушенням вимог ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність». Окрім того, даний прилад не є належним доказом у справі, оскільки не має електронно-цифрового підпису. Інспектором не було надано для ознайомлення свідоцтво про повірку засобу вимірювальної техніки. Таким чином, у його діях відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Відповідач поліцейський Зінченко К.О. подала відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому зазначила, що під час несення 26.04.2020 служби в м. Слов`янську, на автодорозі АН-20 2 км, екіпажем патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості ТгuСаm LТІ 20/20 (серійний номер ТС000747) було виявлено, що водій транспортного засобу SSANG YONG KORANDO, номерний знак НОМЕР_1 , перевищив встановлене обмеження швидкості руху в межах населеного пункту більш як на 50 км/год, а саме рухався зі швидкістю 113 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР України.

Після зупинки транспортного засобу на підставі ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію» вона підійшла до водія, яким виявився ОСОБА_1 , належним чином представилася, пояснила суть правопорушення, попросила пред`явити документи, зазначені в п.2.1 ПДР України на підставі ст.32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) ПДР України.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п.12.4 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.122 КУпАП, було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача.

Водію були роз`яснені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та винесено постанову за ч. 3 ст. 122 КУпАП, якою накладено на правопорушника стягнення 510 грн, відповідно до санкції статті.

Вимірювання швидкості руху здійснювалося за допомогою лазерного вимірювача швидкості ТгuСаm LТІ20/20, серійний номер ТС000747.

Вважає, що позивач обґрунтував свою позицію, проте не надав жодного доказу на її підтвердження.

Щодо обставин, викладених в адміністративному позові.

1.Щодо правомірності притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності та правові підстави застосування лазерного вимірювача швидкості ТгuСаm LТІ 20/20.

Швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху ТгuСаm LТІ 20/20 № НОМЕР_2 000747.

Лазерний вимірювач швидкості ТгuСаm LТІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб та номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/г. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

З відстані у 350-450 м інспектором патрульної поліції виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону.

Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості.

При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього інспектор відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника.

Виробник приладу TruCam (LTI, США) застосував алгоритм шифрування АЕ8 з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування АЕ8 забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Тому, достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam, у тому числі під час її пред`явлення в якості речового доказу в адміністративному судовому процесі.

Використання лазерного вимірювача швидкості TruCam органами Національної поліції України, а саме структурними підрозділами Департаменту патрульної поліції започатковано листом першого заступника начальника ДПП Білошицького О. Г. від 04.10.2018. Місце для роботи з приладом позначено відповідними дорожніми знаками з метою інформування учасників дорожнього руху про проведення вимірювання швидкісного режиму.

Дорожній знак 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень правил дорожнього руху який інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Відповідно до п.12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/г.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12.

Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 N437 і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 08.02.2016 №193.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17316, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 31.10.2019 та чинного до 31.10.2020, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 ТС 000747, є придатним до застосування. Можливість використання виробу «TruCam LTI 20/20», виробництва Laser Technology Inc., також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27.09.2018 № 04/02/03/-3008, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування АЕЗ відповідно до ДСТУ ISO/ІЕS 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

Відповідно до ст.17 «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 № 1314-VI (набрав чинності 01.01.2016) законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

В свою чергу, відповідно до Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17047, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 31.10.2019 та чинного до 31.10.2020, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LТІ 20/20 № ТС 000147 є придатним до застосування.

Новим законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 № 1314-VІ (набрав чинності 01.01.2016) не передбачено повторного проходження даної процедури сертифікації для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Більше того, такої процедури як «сертифікація» взагалі не міститься в нормах чинного законодавства України.

Враховуючи вищевикладене, та з огляду на приписи чинного законодавства України, лазерні вимірювачі швидкості TruCam, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки. Наявним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17047 підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості TruCam до застосування.

З огляду на приписи чинного законодавства України, лазерні вимірювачі швидкості ТгuСаm, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяються застосувати за умови позитивних результатів їх повірки. Наявним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17047 підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості ТгuСаm до застосування.

2. Щодо твердження позивача, що фіксація порушення була проведена у ручному режимі, зазначила, згідно до ДСТУ 8809-2019 ТгuСаm, відноситься як до ручних приладів контролю, що конструктивно створені для утримання в руках і мають у своєму складі пристрої прицілювання, органи ручного керування, дисплеї тощо так і до мобільних приладів контролю. Крім основного, ручного режиму вимірювач ТгuСаm також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі.

Також дані про те, що лазерний вимірювач швидкості ТгuСаm LTI 20/20 № ТС000747 відноситься до приладів, які створені для утримання в руках зазначено у свідоцтві про повірку законодавчо засобу вимірювальної техніки № 22-01/17047 від 31.10.2019 (чинний до 31.01.2020). В матеріалах справи наявний відеозапис та фотофіксація, які здійснені сертифікованим приладом ТгuСаm LTI 20/20№ ТС000747 на якому зафіксовано, що автомобіль позивача рухався зі швидкістю 113 км/год. Тобто, покази приладу ТгuСаm LTI 20/20 оцінюються інспектором як доказ в розумінні ст. 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ст. ст. 268, 287-289, 307-309 КУпАП, ст. ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України.

Жодного клопотання з боку позивача в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення подано не було, не зважаючи на те, що це його право було роз`яснено інспекторам патрульної поліції.

Стосовно твердження позивача, що інспектор мав скласти протокол:

1. Частина 2 ст. 258 КУпАП «Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі».

2. Стаття 222 КУпАП «Органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: … частини третя … статті 122, … статті … - 126 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівника органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень».

Стосовно твердження, що згідно з ч.2 статті 33 КУпАП інспектору необхідно було врахувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, зауважила, що ця ж норма передбачає, що такі обставини враховуються «...крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху...».

Беручи до уваги те, що позивач дійсно порушив ПДР, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, і немає жодних правових підстав для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вона винесена законно, а її скасування призведе до залишення правопорушника без відповідальності.

Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 червня 2020 року відкрито провадження у цій справі, справу призначено до судового розгляду (а.с.24).

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач Інспектор взводу №2 роти № 2 ПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП Зінченко К.О., будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засіданні не з`явилася, у відзиві на позовну заяву, просила справу розглядати у її відсутність.

Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд прийшов до таких висновків.

Судом установлено, що постановою серії ЕАК № 2445840 від 26.04.2020 у справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за ч.3 ст.122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 510,00 грн (а.с.5).

Як убачається із оскаржуваної постанови, 26 квітня 2020 року о 12 год 53 хв ОСОБА_1 у м. Слов`янську траса АН20 -2 км 506 м, керуючи транспортним засобом KORANDO, номерний заний НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 113 км/год, перевищив встановлені обмеження швидкості в населеному пункту більше як на 50 км/год. Швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості TruКам LTI 20/20 ТС 000747, чим порушив п. 12.4 ПДР України - перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на 50 км/год.

Даючи оцінку оскаржуваній постанові суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч. 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Судом установлено, що справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, була розглянута без складення протоколу про адміністративне правопорушення, що відповідає чинній на час складення постанови редакції ст. 258 КУпАП, а також змісту Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція).

Так, ч. 2 ст. 258 КУпАП встановлено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частиною 4 ст. 258 КУпАП встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до приписів ч.ч.1,2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, зокрема за порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Таке право підтверджено численними рішеннями Верховного Суду, зокрема, постановою від 04 квітня 2018 року в справі № 523/6540/16 (номер в Єдиному реєстрі судових рішень 73249859).

Отже, винесення відповідачем постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП не суперечить вимогам діючого законодавства.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

У відповідності до п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису .

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 40 Закону України «Про національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Частиною 1 статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, надані відповідачем фото і відеозапис з приладу TruCам LTI 20/20 № ТС 000747 можуть слугувати доказом в справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм даного Кодексу.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.ст.75,76 КАС України достовірними та достатніми є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. За таких обставин, відповідачі у справі зобов`язані довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

Таким чином, суд приймає до уваги фото та запис відеофіксації вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, та вважає їх належними та допустимими з огляду на вимоги Кодексу адміністративного судочинства України.

На фото та відеозаписі з TruСam LTI 20/20 № ТС 000747 (який вказано у спірній постанові) зафіксовано, що автомобіль SSANG YONG KORANDO, номерний знак НОМЕР_1 , 26.04.2020 о 12:53:52 рухався зі швидкістю 113 км/год в населеному пункті.

При цьому позивач не заперечував, що він рухався у м. Слов`янську 26.04.2020, та вказував лише на не порушення ним швидкісного режиму.

Одночасно, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що у постанові зазначений прилад вимірювання швидкості «TruKam LTI 20/20 ТС 000747». Однак у Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки в 2012 році за номером № УЗ3197-12 та згідно сертифікату № UA-MI/1-2903-2012, виданим Міністерством економічного розвитку та торгівлі України 29.08.2012, зазначено інший тип вимірювальної техніки - LTI 20/20 TruCam. Тобто, фіксування швидкісного режиму проводилося неналежним і недопустимим спеціальним засобом із порушенням вимог ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність» та відхиляє їх з огляду на те, що помилка в одній букві в написанні назви технічного приладу є опискою та не свідчить про те, що вимірювання швидкості здійснювалося неналежним і недопустимим спеціальним засобом.

Суд також зазначає, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № UA-МІ/1-2903-2012, а законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Більше того, така процедура як сертифікація взагалі не міститься в нормах чинного законодавства України. Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 5 квітня 2012 року № 437 і становить 1 рік.

Проведення перевірки передбачено Порядком проведення перевірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.02.2016 року № 193.

Міжповірочний інтервал для вимірювача швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruСam становить 1 рік згідно із Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №437 від 05.04.2012.

Відповідачем суду надано копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17047, виданого Державним підприємством «Укрметртестстандарт» від 31 жовтня 2019 року та чинного до 31 жовтня 2020 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 № ТС000747, є придатним до застосування.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про достовірність результатів засобу вимірюваної техніки TruCam LTI 20/20 № ТС 000747, яким було зафіксовано факт перевищення швидкості руху позивачем.

Посилання позивача на те, що використання приладу TruCam в ручному режимі суперечить вимогам законодавства, де зазначено, що фіксація швидкості руху автомобілів повинна здійснюватись лише в автоматичному режимі, є незмістовними, оскільки лазерний вимірювач відноситься саме до ручних вимірювачів, конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань.

При цьому, саме вимірювання прилад здійснює автоматично.

За таких обставин, враховуючи наявні у справі докази у тому числі докази правомірності використання засобу лазерної вимірювальної техніки, суд вважає, що факт порушення позивачем ПДР України є доведеним.

В позовній заяві позивач також посилався на порушення відповідачем порядку розгляду справи, оскільки вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення повинен відбуватися не за місцем вчинення правопорушення, а за місцем знаходження територіального органу поліції, що позбавило можливості реалізації прав, встановлених ст. 268 КУпАП, зокрема, він не зміг скористатися послугами адвоката.

Вищезазначені доводи є безпідставними з таких підстав.

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката (п. 5 розділу ІІІ Інструкції).

Суд зазначає, що позивач своїм правом щодо залучення адвоката не скористався, оскільки забезпечення адвокатом покладається на особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, а не на працівника поліції.

У цьому випадку у відповідача були відсутні підстави для відкладення розгляду справи, оскільки позивач не заявляв жодних клопотань, що підтверджується відеозаписом розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, Європейський суд з прав людини в пункті 32, справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція ч. 3 ст. 122 КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, а подальший захист прав і свобод особи забезпечено в суді при оскарженні рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання (ст. 279 КУпАП).

З відеофайлів, на яких зафіксовано процес розгляду справи відповідачем, вбачається, що відповідачем вимоги ст. 279 КУпАП дотримані.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

З постанови про накладення адміністративного стягнення вбачається, що в ній вказані: найменування органу (посадова особа), який виніс постанову БПП в м. Краматорську та Слов`янську УПП Донецької області інспектор лейтенант поліції Зінченко Карина Олександрівна; дату розгляду справи 26 квітня 2020 року; відомості про особу, щодо якої розглядається справа ОСОБА_1 ; суть адміністративного правопорушення, опис обставин: дату, місце і час вчинення адміністративного правопорушення, встановлених при розгляді справи, зокрема, порушення п. 12.4 ПДР; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення (ч. 3 ст. 122 КУпАП); прийняте по справі рішення застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. , а також відривну квитанцію про сплату штрафу (а.с. 5).

Отже, спірна постанова відповідає нормам, встановленим ст. 283 КУпАП.

Доводи позивача про те, що у постанові не зазначена марка транспортного засобу, яким він керував, суд відхиляє, з огляду на те, що у постанові зазначена модель транспортного засобу та його держаний номерний знак, які дають можливість ідентифікувати транспортний засіб, яким керував позивач. А формальні недоліки при складення постанови про притягнення до адміністративної відповідності не можуть впливати на зміст правопорушення, оскільки само правопорушення відбулося.

За таких обставин та враховуючи наявні у справі докази суд вважає, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови та задоволення позову.

Отже, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 245, 246, 271, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Інспектора взводу № 2 роти № 2 БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП Зінченко Карини Олександрівни (адреса: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Магістральна, 20) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу відмовити у повному обсязі.

Повне судове рішення складено 19 червня 2020 року.

Рішення може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О. В.Каліуш