Справа № 360/2951/19
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

18 червня 2020 року СєвєродонецькСправа № 360/2951/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

08.07.2019 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі відповідач, ГУНП в Луганській області), в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.10.2016 по 16.04.2019 в сумі 263292,16 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що під час проходження служби в ОВС у спірний період він брав безпосередню участь в антитерористичній операції, однак відповідачем не виплачено винагороду за таку участь, тому позивач звернувся до суду. Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 по справі № 812/1647/18 позовні вимоги позивача були задоволені. Відповідач фактично розрахувався з позивачем 16.04.2019. Позивач вважає, що у зв`язку з несвоєчасною виплатою всіх належних сум при звільненні відповідач має виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні відповідно до положень статті 117 КЗпП України.

Період нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні складає з 01.10.2016 (наступний день після звільнення) по 16.04.2019 (день фактичного розрахунку), тобто 928 календарних днів.

Відповідно до довідки про доходи від 24.05.2019 № 536/111/22-2019 середньоденне грошове забезпечення позивача, за вирахуванням винагороди за участь в АТО в сумі 1200,00 грн в кожному місяці, складає: (10499,70 грн + 7091,21 грн) : 62 календарних дня = 283,72 грн. Тому середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.10.2016 по 16.04.2019 складає: 283,72 грн х 928 календарних днів = 263292,16 грн.

Ухвалою суду від 12.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

01.08.2019 від відповідача на адресу суду надійшло клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду (арк. спр. 47-48). В обґрунтування вказаного клопотання відповідач зазначив, що відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції пов`язана із звільненням позивача з публічної служби, а саме зі служби в поліції. Стягнута за рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 по справі № 812/1647/18 винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції у розмірі 16464,00 грн була сплачена ОСОБА_1 16.04.2019. На думку відповідача, саме з цієї дати починає перебіг строку зверненням до суду з вимогами щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції. До суду позивач звернувся 08.07.2019, тобто з порушенням місячного строку звернення до суду. Тому відповідач просив залишити позов ОСОБА_1 без розгляду.

Вирішуючи клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, суд виходить з такого.

Згідно з частинами першою та другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску (частина шоста статті 161 КАС України).

Відповідно до частин першої, шостої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Предметом позову в даній справі є стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Позивач у період з 07.11.2015 по 30.09.2016 проходив службу в Національній поліції України.

Питання щодо виплати грошового забезпечення поліцейських регламентовано статтею 94 Закону України Про Національну поліцію та Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 р. за № 669/28799.

При цьому ані Закон України Про Національну поліцію, ані вказаний Порядок не регламентують питання щодо стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Відповідно до пункту 4 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про Національну поліцію до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Слід зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ/поліції стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

У справі № 814/2563/16 (К/9901/2705/17) Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому загальні норми можуть застосовуватися субсидіарно, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.

Отже, з огляду на не врегулювання питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України, що також відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, Верховного Суду висловленій у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 806/2164/16.

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 22.02.2012 № 4-рп/2012 у справі №1-5/2012 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу: За статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Тобто, в даному випадку при визначенні строку звернення до суду з даним позовом слід застосовувати саме строки, передбачені частиною першою статті 233 КЗпП України - три місяці з дня проведення остаточного розрахунку.

З матеріалів справи встановлено, що наказом начальника ГУНП в Луганській області від 22.09.2016 № 647 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за ст. 77 ч. 1 п. 7 (за власним бажанням), з 30.09.2016 (арк. спр. 10).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 у справі № 812/1647/18, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2019, позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції задоволено повністю, стягнуто з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року в загальній сумі 16464,00 грн (арк. спр. 12-22).

Листом ГУДКСУ у Луганській області від 17.04.2019 № 13-09/538 підтверджується, що 16.04.2019 ОСОБА_1 було перераховано суму коштів за судовим рішенням у розмірі 16464,00 грн з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів згідно ухвали Луганського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 по справі 812/1647/18 (арк. спр. 29).

Отже, саме з 16.04.2019 починається перебіг тримісячного строку для звернення до суду за захистом порушених прав.

З позовом до суду позивач звернувся 04.07.2019, що підтверджується відтиском штемпеля ВПЗ «Укрпошта» на конверті, тобто в межах тримісячного строку.

На підставі викладеного у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 122, 123, 248 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Головного управління Національної поліції в Луганській області про залишення позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні без розгляду відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути викладені в апеляційній скарзі на рішення суду.

Суддя І.О. Свергун