Справа № 340/1432/20
Суддя: А.В. Сагун
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Кропивницький Справа № 340/1432/20

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Сагун А.В., розглянувши розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області про визнання протиправним та скасування рішення, а також зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправним і скасувати п. 48 рішення Добровеличківської селищної ради Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність №267 від 18.03.2020;

- зобов`язати Добровеличківську селищну раду Кіровоградської області на найближчому засіданні сесії селищної ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.11.2019;

- прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га на території Добровеличківської селищної ради Добровеличківського району Кіровоградської області за рахунок земельної ділянки комунальної власності, кадастровий номер :02:000:9118.

Також, просить зобов`язати Добровеличківську селищну раду Кіровоградської області подати звіт про виконання рішення суду.

В обґрунтування вимог представником позивача зазначено, що відповідачем, на виконання рішення суду, повторно розглянуто заяву позивача і прийнято рішення яким без будь-якого обґрунтування незаконно обмежено бажану до відведення площу земельної ділянки, яку позивач має право отримати у власність при додержанні встановленої законом процедури.

Вказане рішення відповідача є очевидно протиправним оскільки направлено виключно на перешкоджання позивачеві реалізувати своє право на набування у встановленому законом порядку права на землю у межах норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, визначених ст. 121 Земельного кодексу України, оскільки:

- відповідач за результатами розгляду заяви позивача не встановив невідповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, як це передбачено ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України;

- Порядок передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності Добровеличківської селищної ради, затверджений рішенням Добровеличківської селищної ради від 19.04.2019 №97, на який посилається відповідач при прийняття оскаржуваного рішення, на думку представника позивача, є нікчемним оскільки він суперечить прямим нормам Конституції України(ст. 14), а також нормам Земельного кодексу України, оскільки він не може змінювати, обмежувати та/або звужувати права громадян, які визначені Конституцією і законами України, зокрема, змінювати норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, які визначені у ст. 121 Земельного кодексу України.

- протиправним є посилання відповідача на обмежений розмір земельної ділянки (до 0,3 га) для відведення якого позивач має право звернутися до відповідача, оскільки такі вимоги беззаперечно суперечать ст. ст. 14, 24, 64 Конституції України, ст. ст. 3, 121 Земельного кодексу України та ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство»;

- встановлюючи таке обмеження відповідач фактично перебрав на себе повноваження Верховної Ради України, змінивши порядок і норми отримання земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на власний розсуд, тим самим прийняв рішення всупереч вимог ст. 19 Конституції України;

- суть оскаржуваного рішення ґрунтується на протизаконному обмеженні прав громадян на отримання у власність земельних ділянок у розмірі визначеному законом, тобто на дискримінаційному підході, а саме надання переваг громадянам за певною ознакою (статусом), які не визначені спеціальним законом, що є очевидною дискримінацією.

Отже, позивач правомірно очікував на задоволення сесією селищної ради його заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою у повному обсязі, оскільки подані матеріали повністю відповідали вимогам етапі 118 ЗК України, а підстави для відмови у наданні такого дозволу, чи для обмеження максимального розміру земельної ділянки з 2.00 га до 0.3 га, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України - відсутні. Таким чином, на думку представника позивача відповідач, отримавши клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, діяв не на підставі, та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також очевидно умисно проігнорував, як висновки Верховного Суду щодо застосування норм Земельного кодексу України, так і вимоги ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Також, порушуючи ст. 3 Конституції України та визначені у ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» принцип законності (обов`язок діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України), відповідач створює перешкоди позивачу на шляху реалізації права на отримання земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, визначених ст. 121 Земельного кодексу України. Відтак, законний інтерес позивача порушено і він підлягає захисту, а тому рішення має бути визнане протиправним і скасоване.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити зазначивши, що оскаржуване рішення є правомірним (а.с. 31-34).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Так, рішенням Кіровоградської окружною адміністративного суду від 18.03.2020 у справі №340/318/20 за позовом ОСОБА_1 до Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення за заявою позивача від 11 листопада 2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га на території Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області та зобов`язано відповідача не пізніше 30 днів з дня набрання цим рішенням суду законної сили повторно розглянути заяву позивача від 11 листопада 2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га на території Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області, та прийняти за результатами її розгляду обґрунтоване рішення (а.с.12-15).

На виконання рішення суду Добровеличківська селищна рада на засіданні двадцять другої сесії сьомого скликання від 18 березня 2020 року прийняла рішення №267 «Про надання дозволу та розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність», п.48 якого надано гр. ОСОБА_1 , жительці АДРЕСА_1 , дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (шляхом безоплатної приватизації) площею 0.3000 га.: із них 0,3000 га, для ведення особистого селянського господарства (ко, і КВЦПЗ - 01.03 ) з яких -0,3000 га, - рілля (код КВЗУ 001 01), із земель сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Добровеличківської селищної ради Добровеличківського район). Кіровоградської області (земні комунальної власності), кадастровий номер :02:000:9118 (а.с.16-17).

Згідно протоколу двадцять другої сесії сьомого скликання від 18 березня 2020 року вирішено надати позивачу, відповідно до чинного законодавства та Порядку передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності Добровеличківсько селищної ради, дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,3000 га (а.с.17).

Позивач не погодилась із вказаним рішенням, звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України /надалі - ЗК України/ визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з приписами частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Пунктом "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про особисте селянське господарство" від 15.05.2003, № 742-IV для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин визначені статтею 12 ЗК України, відповідно до приписів частини 1 якої до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно з пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Як встановлено судом, за результатами розгляду заяви позивача відповідачем прийнято рішення суду, Добровеличківська селищна рада на засіданні двадцять другої сесії сьомого скликання від 18 березня 2020 року прийняла рішення №267 «Про надання дозволу та розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність», п.48 якого надано гр. ОСОБА_1 , жительці АДРЕСА_1 , дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (шляхом безоплатної приватизації) площею 0.3000 га.: із них 0,3000 га, для ведення особистого селянського господарства (ко, і КВЦПЗ - 01.03 ) з яких -0,3000 га, - рілля (код КВЗУ 001 01), із земель сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Добровеличківської селищної ради Добровеличківського район). Кіровоградської області (земні комунальної власності), кадастровий номер :02:000:9118 (а.с.16-17).

Тобто відповідач прийняв один з видів рішення, визначених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, а саме надав дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а тому посилання позивача на порушення відповідачем положень ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України в частині відмови у наданні дозволу за відсутності підстав для відмови у наданні такого дозволу є необґрунтованими.

Щодо незгоди представника позивача з Порядком передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності Добровеличківської селищної ради, затвердженого рішенням Добровеличківської селищної ради від 19.04.2019 №97 то суд зазначає наступне.

Так, відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", рішенням відповідача від 19.04.2019 №97 затверджено Порядок передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності Добровеличківської селищної ради.

Добровеличківська селищна рада на засіданні двадцять другої сесії сьомого скликання 18 березня 2020 року прийняла рішення №277 «Про внесення змін до рішень селищної ради», яким внесено зміни до додатку 10 Порядку передачі ( надання) земельних ділянок у користування або у власність із земель комунальної власності Добровеличківської селищної ради додатково включивши до переліку земель та їх норм, відповідної категорії для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), для будівництва індивідуальних гаражів, для ведення особистого селянського господарства, для ведення садівництва земельні ділянки (Додаток 1).

Згідно Додатку 1 до рішення №277 від 18 березня 2020 року встановлена норма отримання безкоштовно у власність чи оренду земельних ділянок у розмірі 0,300 га за рахунок земельної ділянки комунальної власності, кадастровий номер :02:000:9118( в межах якої позивач бажає отримати земельну ділянку в розмірі 2 га) (а.с.49-50).

Відповідно до ч.ч. 1,10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

До суду не надано доказів визнання протиправним або скасування даних рішень відповідача, а тому посилання представника позивача на нікчемність даних рішень відповідача є необґрунтованими та передчасними.

Щодо посилання представника позивача на звуження відповідачем права громадян, які визначені Конституцією і законами України, зокрема, шляхом зміни норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам(до 0,3 га), які визначені у ст. 121 Земельного кодексу України, ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» то суд зазначає наступне.

Так, п. б, ч.1 ст.121 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 5 Закону України "Про особисте селянське господарство" визначено лише максимальний розмір земельних ділянок для безоплатної передачі громадянам у власність.

Будь якого обмеження щодо мінімального розміру земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства при передачі у власність громадянам чинним законодавством України не встановлено, а тому посилання представника позивача на звужування відповідачем прав громадян є необґрунтованими.

Щодо посилання представника позивача на дискримінаційний підхід при прийняття оскаржуваного рішення відповідачем, а саме надання переваг громадянам за певною ознакою (статусом), які не визначені спеціальним законом, що є очевидною дискримінацією то суд зазначає наступне.

Так, ч.7 ст.5 Закону України "Про особисте селянське господарство" від 15.05.2003, № 742-IV громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 гектара, мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених статтею 121 Земельного кодексу України для ведення особистого селянського господарства.

Представником позивача не надано доказів, що оскаржуване рішення та рішення відповідача від 19.04.2019 №97, від 18.03.2020 №277 містять положення про заборону в отримані позивачем в подальшому земельної ділянку в межах норм встановлених п. б, ч.1 ст.121 Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 5 Закону України "Про особисте селянське господарство", в разі реалізації свого права на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 гектара, в порядку встановленому ч.7 ст.5 Закону України "Про особисте селянське господарство".

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач не позбавлений права на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених статтею 121 Земельного кодексу України, а тому відсутні ознаки дискримінації позивача при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем.

З огляду на викладене суд зазначає, що п. 48 рішення Добровеличківської селищної ради Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність №267 від 18.03.2020, відповідає вимогам встановленим ч.2 ст.2 КАС України, є правомірним, а тому позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування вказаного пункту рішення задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 11.11.2019 та прийняти рішення про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га на території Добровеличківської селищної ради Добровеличківського району Кіровоградської області за рахунок земельної ділянки комунальної власності, кадастровий номер :02:000:9118 є похідними вимогами від первинної позовної вимоги, а тому також задоволенню не підлягають.

Висновки викладені в постановах Верховного Суді та рішеннях Європейського Суду, на які посилається представник позивача, не суперечать висновкам суду зробленим за результатами розгляду даної адміністративної справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судові витрати, які підлягають стягненню на користь відповідача відсутні.

Керуючись ст.ст.139, 143, 241-246, 255, 263 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса для листування: АДРЕСА_3 ) до Добровеличківської селищної ради Кіровоградської області (вул. Шевченка, 132, смт. Добровеличківка, Добровеличківський район, Кіровоградська область, 27000, ) про визнання протиправним та скасування рішення, а також зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Під час карантину, встановленого постановою Кабінетом Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, строки на апеляційне оскарження, визначені КАС України продовжуються на строк дії карантину.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду А.В. Сагун