Справа № 520/3015/2020
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2020-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2020 р. Справа № 520/3015/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 03.04.20 року по справі № 520/3015/2020

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківської селищної ради

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Шевченківської селищної ради, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд:

- визнати дію або бездіяльності Шевченківської селищної ради протиправною, щодо не розгляду на пленарному засіданні селищної ради заяви інваліда 2-ї групи ОСОБА_1 про надання одноразової грошової адресної допомоги мешканцям, які попали в скрутне становище, на придбання ліків від 18.06.2019 року;

- визнати факт Дискримінації з боку Шевченківської селищної ради по відношенню до ОСОБА_1 тяжкохворого громадянина з інвалідністю під час розгляду його заяви від 18.06.2019 року порівняно з заявами інших громадян, які рада розглядає належно;

- зобов`язати Шевченківську селищну раду розглянути заяву від 18.06.2019 року на наступному пленарному засіданні селищної ради та прийняти рішення по суті порушених у заяві питань з забезпеченням доступу інваліду 2-ї групи ОСОБА_1 особисто бути присутнім при розгляді даної заяви, для викладення аргументів та іншого;

- стягнути з Шевченківської селищної ради коштів на відшкодування моральної (немайнової) шкоди в розмірі двадцяти мінімальних зарплат на користь тяжкохворої людини, інваліда 2-ї групи ОСОБА_1 заподіяної йому протиправною дією або бездіяльністю та дискримінацією з боку Шевченківської селищної ради.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про факт порушення відповідачем прав позивача на належний розгляд звернення в порядку встановленому Конституцією України та дискримінацією з боку Шевченківської селищної ради.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду залишено без задоволення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Шевченківської селищної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції відмовити позивачу в задоволенні апеляційної скарги.

На підставі положень ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви суд першої інстанції виходив з того, що звернувшись до суду з даним адміністративним позовом позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду, встановлений ст. 122 КАС України, не зазначивши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку, що також не спростовано змістом заяви позивача від 30.03.2020 року на виконання ухвали суду від 06.03.2020 року, а також позивачем не виконано вимоги ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2020 в частині зазначення ідентифікаційного коду юридичної особи відповідача в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Як свідчать матеріали справи, звертаючись з позовною заявою ОСОБА_1 просив поновити строк звернення до суду для захисту своїх прав.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано термін - десять календарних днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду уточненої позовної заяви з викладом змісту позовних вимог, передбачених положеннями ч. 1 ст. 5 КАС України та із зазначенням ідентифікаційного коду позивача та ідентифікаційного коду юридичної особи відповідача в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, а також заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших обґрунтованих та поважних причин його пропуску.

Копія вказаної ухвали суду позивачем отримано 23.03.2020, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

На виконання вимог ухвали суду від 06.03.2020 позивачем 30.03.2020 надано до суду заяву, в якій останній просив суд поновити строк звернення до адміністративного суду з даним позовом та уточнену позовну заяву із зазначенням свого ідентифікаційного коду.

В обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду позивач зазначив, що причинами пропущеного строку звернення до адміністративного суду є тяжкість хвороби, часті та раптові загострення хвороби та її ускладнення, так і тривалі протиправні дії суб`єктів владних повноважень.

В частині вимог ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2020 про зазначення ідентифікаційного коду юридичної особи відповідача в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України позивачем зазначено, що код ЄДРПОУ невідомий позивачу.

Стосовно доводів апеляційної скарги в частині не зазначення позивачем в позовній заяві (уточненій) ідентифікаційного коду юридичної особи відповідача в ЄДРПОУ, колегія суддів зазначає наступне.

З метою обґрунтування вимог апеляційної скарги в цій частині позивачем зазначено про те, що з огляду на вимоги норм Основного Закону України, незнання ідентифікаційного коду юридичної особи відповідача, не володіння цією інформацією чи невміння користуватись інтернет ресурсами щодо розшуку даної інформації - в жодному разі не є підставою у позбавленні позивача в конституційному праві на судовий захист.

Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими вказані доводи та зазначає, що суд першої інстанції формально підійшов до вирішення питання про повернення позовної заяви з вказаних підстав, оскільки не зазначення позивачем ідентифікаційного коду юридичної особи відповідача в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, не є абсолютною і безумовною підставою для відмови позивачу у доступі до правосуддя.

Стосовно доводів позивача викладених останнім в заяві про поновлення строку на звернення до суду з адміністративним позовом, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, 18.06.2019 позивач звернувся до Шевченківської селищної ради з заявою про надання одноразової грошової адресної допомоги мешканцям, які попали в скрутне становище, на придбання ліків.

10.08.2019 позивачем отримано лист Шевченківської селищної ради від 07.08.2019 №897, яким позивача повідомлено, що відповідно до отриманої інформації на території Шевченківського району працює Програма реімбурсації інсуліну. Згідно даної Програми хворі на діабет можуть безоплатно отримувати препарати інсуліну. Для отримання більш детальної інформації по роботі даної Програми, а також отримання допомоги рекомендовано звернутися до безпосередніх її виконавців комунального некомерційного підприємства «Шевченківська центральна районна лікарня».

З метою підтвердження неможливості звернення з позовом в межах передбаченого законодавством строку, позивачем надано докази перебування ОСОБА_1 на лікуванні у лікарні, зокрема, виписку із медичної картки стаціонарного хворого № НОМЕР_1 про перебування на лікуванні у Київській міській клінічній лікарні №12 в період з 22.10.2019 по 23.10.2019 та виписку із медичної картки стаціонарного хворого №4.5552 від 29.10.2019 про перебування на лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві ХОР «Обласна клінічна лікарня» з 24.10.2019 по 29.10.2019.

Тобто, позивачем надано відповідні докази та наведено об`єктивні підстави, які унеможливили звернення до суду, в межах встановленого положеннями ст. 122 КАС України строку, з даним позовом.

Слід зазначити, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

З метою обґрунтування вимог апеляційної скарги стосовно поважності причин пропуску строку на звернення до суду з позовом позивачем зазначено про інвалідність 2 групи, а також про раптові та постійні загострення хвороби, які унеможливлювали звернення до суду.

Крім того, позивачем зазначено про відмову у наданні безкоштовної правової допомоги, що також слугувало підставою для пропуску строку звернення до суду.

Основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду з метою вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що строк на звернення до суду з даним позовом позивачем пропущено, проте, у даному випадку, слід констатувати поважність причин пропуску такого строку та про наявність підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на звернення до суду, згідно приписів ст. 121 КАС України.

Слід зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини в Рішенні від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.

У справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді.

Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи, що судом першої інстанції під час постановлення ухвали 03.04.2020 року порушено норми процесуального права, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 скасуванню, а справа № 520/3015/2020 направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 320, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 по справі №520/3015/2020 скасувати, справу №520/3015/2020 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Відлік означеного строку відраховується від дати отримання копії постанови та продовжується на строк дії карантину, встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року № 239.

Головуючий суддя (підпис)С.С. Рєзнікова
Судді(підпис) (підпис) Я.В. П`янова А.О. Бегунц