Справа № 320/1860/20
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2020-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 червня 2020 року м. Київ № 320/1860/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Національної гвардії України
про:визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити,-

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Національної гвардії України (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 9-А, код ЄДР: 08803498), в якому просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 28.09.2018;

2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 28.09.2018

Позиція позивача.
Позивач у позові зазначає, що у період 26.07.2016 року по 28.09.2018 року проходив військову службу, зокрема, у Головному управлінні Національної гвардії України.

Згідно з наказом командувача Національної гвардії України (по стройовій частині) № 205 від 28.09.2018, припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби у НГУ та виключено зі списків особового складу ГУ НГУ та всіх видів забезпечення, старшого офіцера служби забезпечення масових заходів відділу організації патрульної служби управління з громадської безпеки підполковника ОСОБА_1 (М-085571), звільненого відповідно до пункту «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини 5 ст. 26 Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби наказом командувача Національної гвардії України № 142 о/с від 11.09.2018 за станом здоров`я у запас Збройних сил України, 28.09.2018 та направлено на військовий облік до РВК.

Зазначає, що з 2016 має статус учасника бойових дій.

Позивач вказує, що у період з 2016 і по день звільнення не використав додаткову відпустку у 2016-2018 роках, а отже набув право на отримання грошової компенсації за таку невикористану додаткову відпустку у зв`язку із звільненням зі служби.

26.10.2019 він звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки за період 2016 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової частини 28.09.2018 року. Вказує, що відповідач листом від 09.01.2020 № 27/32/4-Т-1301 повідомив йому про те, що підстави у командування ГУ Національної гвардії України щодо надання грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки у період 2016 по 2018 роки, відсутні.

Позивач вважає таку бездіяльність протиправною.

В обґрунтування позову позивач посилається на положення ст. 19 Конституції України, статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року N 504/96-ВР "Про відпустки" (далі - Закон N 504/96-ВР), ч. 1 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу, Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон № 2011-XII), а саме на положення ч. 2 ст. 1-2 ч. 8 ст. 10-1 Закону 2011-XII, а також на положення п. 12 ч. 1 ст. 12, ст. 16-2 Закону України від 22.10.1993 № 3551- XII Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, абзац 1 п. 14 ст. 10-1 Закону 2011-XII, абзац 2 п. 14 ст. 10-1 Закону 2011-XII), абзац 3 п. 14 ст. 10-1 Закону 2011-XII, пункти 17 та 18 ст. 10-1 Закону 2011-XII, п. 19 ст. 10 10-1 Закону 2011-XII, ст. 1 Закону № 3543-ХІІ, ст. 1 Закону № 1932-ХІІ, «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам» затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 березня 2018 року № 200 (далі Інструкція). Також Позивач посилається на правову позицію викладену в рішенні Верховного суду від 16.05.2019 року у зразковій справі № 620/4218/18 (Пз/9901/4/19)

Позивач, крім іншого, звертає увагу на те, що чинним законодавством України лише припинено надання додаткової відпустки, зокрема, як учаснику бойових дій, проте не припинено відповідних виплат грошової компенсації за невикористані календарні дні вказаної відпустки.

Відтак, позивач просить задовольнити позов.

Позиція відповідача.
Відповідач не надав заперечень та/або пояснень що стосуються суті спору та заявлених позовних вимог.

Процесуальні дії, вчинені у справі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 ухвалено адміністративну справу передати за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою судді ОАС м. Києва від 06.04.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

Позивачем 14.04.2020 року подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви із додатками, в т.ч. уточненою позовною заявою.

Ухвалою від 15.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи. Копія ухвали отримана відповідачем 21.04.2020.

Встановлені судом обставини.
Розглянувши у наявні матеріали справи, викладені у заявах по суті позиції учасників справи, пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне.

Так, у даному випадку учасниками справи не заперечуються та не спростовуються обставини перебування позивача на службі, звільнення зі служби.

05.05.2016 позивачу видано посвідчення учасника бойових дій.

Згідно доданих до матеріалів справи копій довідок від 10.02.2016 року № 687/20/1/01-2016, 06.11.2015 року № 1/24383 та 30.11.2015 року № 1/994 підтверджується та обставина, що Позивач дійсно в 2015 році безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції.

Наказом командувача Національної гвардії України (по стройовій частині) генерал-полковник Ю.В. Аллерова, № 205 від 28.09.2018, припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу Головного управління Національної гвардії України та всіх видів забезпечення: старшого офіцера служби забезпечення масових заходів відділу організації патрульної служби управління з громадської безпеки підполковника ОСОБА_1 (М-085571), звільненого відповідно до пункту «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини 5 ст. 26 Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби наказом командувача Національної гвардії України по особовому складу від 11.09.2018 року № 142 о/с у запас за станом здоров`я, 28 вересня 2018 року та направити на військовий облік до Шевченківського РВК міста Києва.

Позивач звернувся із заявою від 26.10.2019 з додатками до Відповідача про виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Відповідач листом від 09.01.2020 № 27/32/4-Т-1301 повідомив Позивачу про те, що правовий механізм урегулювання питання виплати компенсації за дні невикористаної відпустки, передбаченої статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам, звільненим з військової служби, які до виключення їх зі списків особового складу не подавали в установленому порядку рапорту на виплату компенсації, на сьогодні відсутній. До листа від 09.01.2020 № 27/32/4-Т-1301, Відповідачем додано копію роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 20.12.2019 року № 1888/0/206-19.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року N 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон N 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону N 3551-XII учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік (пункт 12 статті 12 в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни від 14.05.2015 р. N 426-VIII, який набрав чинності з 06.06.2015).

У свою чергу, статтею 4 Закону України Закон N 504/96-ВР передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону N 504/96-ВР (Закон доповнений цією статтею відповідно до вищезгаданого Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни від 14.05.2015 р. N 426-VIII, який набрав чинності з 06.06.2015 (із змінами), зокрема, учасникам бойових дій, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону N 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону N 2011-XII передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону N 2011-XII в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону N 2011-XII в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-XII надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому, визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21 жовтня 1993 року N 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та від 06 грудня 1991 року N 1932-XII "Про оборону України" (далі - Закони N 3543-XII та N 1932-XII відповідно).

За визначенням статті 1 Закону N 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону N 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону N 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак, Законом N 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку особа набуває за період проходження ним військової служби.

Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-XII у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року N 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року N 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року N 504/96-ВР "Про відпустки".

Крім того, відповідно до п. 5 розділу XXXI «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам» затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 березня 2018 року № 200 - у рік звільнення військовослужбовців зі служби, зазначених у пунктах 3, 4 цього розділу, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону N 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону N 3551-XII.

З огляду на зазначене, при звільненні з військової служби у запас позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористані ним у 2016 - 2018 роках дні додаткової відпустку як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону N 3551-XII. Однак, відповідачем протиправно відмовлено у задоволенні відповідної вимоги позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 ) задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної гвардії України (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 9-А, код ЄДР: 08803498) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 ) грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 28.09.2018.

Зобов`язати Головне управління Національної гвардії України (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 9-А, код ЄДР: 08803498) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 28.09.2018.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII Перехідні положення КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII) та п. 3 Розділу VI Прикінцеві положення КАС України (в редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX).

Суддя О.А. Кармазін