Справа № 640/4914/19
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4914/19 Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Ганечко О. М.,

за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.02.2020, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області в якому просила визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення:

- № від 06.02.2019 за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді з/п 11010100, за податковим зобов`язанням 7 919,96 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 1 979,99 грн.;

- № від 06.02.2019 за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за податковим зобов`язанням 21 330,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 5332,50 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.02.2020 позов задоволено частково.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В судове засідання з`явився представник апелянта, підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Представник позивача просив залишити рішення суду першої інстанції без мін, посилаючись на доводи викладені у письмовому відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з того, що висновок фіскального органу, викладений в Акті перевірки № 1195/10-36-13-03/ НОМЕР_1 від 28.12.2018, про невикористання придбаних позивачем одягу та електроінструментів у господарській діяльності спростовується наявними в матеріалах справи документами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована суб`єктом підприємницької діяльності 01.04.2016, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис № 008512. З 01.04.2016 ФОП ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в Броварській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

Головним управління ДФС у Київській області було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.04.2016 по 31.12.2017.

За результатами перевірки складено Акт № 1195/10-36-13-03/ НОМЕР_1 від 28.12.2018, яким встановлено порушення:

- п. 292.1, п. 292.3 ст. 292 ПК України, а саме: встановлено заниження доходів платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 на загальну суму 25 817,10 грн., в тому числі за 2016 рік в сумі 9 815,54 грн., за 2017 рік - в сумі 16 001,56 грн., що призвело до заниження єдиного податку, який підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 830,60 грн., в тому числі за 2016 рік - в сумі 350,56 грн., за 2017 рік - в сумі 480,04 грн.;

- п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п. 127.1 ст. 127 ПК України, а саме: встановлено несплату (неперахування) податку на доходи фізичних осіб при виплаті доходів на користь платників податків - фізичних осіб ФОП ОСОБА_1 на загальну суму 7 919,16 грн., в тому числі за квітень 2016 року в сумі 7 919,16 грн.;

- п. 198.3, абзацу «г» п. 198.5 ст. 198 ПК України, а саме: встановлено заниження податку на додану вартість всього в сумі 21 330,00 грн., в тому числі за липень 2016 року на суму 3 520,00 грн., за серпень 2016 року - на суму 1 275,00 грн., за вересень 2016 року - на суму 6 372,00 грн., за жовтень 2016 року - на суму 6 179,00 грн., за березень 2017 року - на суму 2 504,00 грн., за липень 2017 року - на суму 233,00 грн., за серпень 2017 року - на суму 1 247,00 грн.

23.01.2019 позивачем до Головного управління ДФС у Київській області було подано заперечення на Акт перевірки № 1195/10-36-13-03/ НОМЕР_1 від 28.12.2018.

За результатами розгляду заперечень фіскальний орган визнав неправомірність висновків щодо порушення платником податків п. 292.1, п. 292.3 ст. 292 ПК України, а саме: заниження доходів платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 на загальну суму 25 817,10 грн., в тому числі за 2016 рік в сумі 9 815,54 грн., за 2017 рік - в сумі 16 001,56 грн., що призвело до заниження єдиного податку, який підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 830,60 грн., в тому числі за 2016 рік - в сумі 350,56 грн., за 2017 рік - в сумі 480,04 грн. В решті Акт перевірки було залишено без змін.

На підставі Акту перевірки № 1195/10-36-13-03/ НОМЕР_1 від 28.12.2018 Головним управлінням ДФС у Київській області було прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № від 06.02.2019 за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді з/п 11010100, за податковим зобов`язанням 7 919,96 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 1 979,99 грн.;

- № від 06.02.2019 за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за податковим зобов`язанням 21 330,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 5332,50 грн.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 62 ПК України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог вказаного Кодексу, а також перевірок щодо отримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачене законодавством.

Відповідно до п. 162.1 ст. 162 ПК України, платниками податку є:

- фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи;

- фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні;

- податковий агент.

Відповідно до п.п. 162.1.3. п. 162.1. ст. 162 ПК України (в редакції станом на квітень 2016 року) платниками податку на доходи фізичних осіб є податкові агенти.

Пунктом 163.1 ст. 163 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно із п.п. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Відповідно до п. 167.1 ст. 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Підпунктами 168.1.1, 168.1.2. п. 168.1 ст. 168 ПК України передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

З п.п. «а» п.п. 168.4.5 п. 168.4 ст. 168 ПК України вбачається, що фізична особа, відповідальна згідно з вимогами цього розділу за нарахування та утримання податку, сплачує (перераховує) його до відповідного бюджету, у разі коли така фізична особа є податковим агентом, - за місцем реєстрації у контролюючих органах.

Згідно із п.п. 171.1, 171.2 ст. 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

Відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе фізична особа у випадках, визначених цим розділом (п. 168.4.8 п. 168.4 ст. 168 ПК України).

Як встановлено, в 2016 році у ФОП ОСОБА_1 за трудовими договорами працювала 21 особа, а відтак, ФОП ОСОБА_1 була податковим агентом і, як роботодавець, зобов`язана була нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок з доходів найманих працівників у вигляді заробітної плати.

Податковим органом зазначено, що в другому кварталі 2016 року позивачем нараховано доходу в розмірі 221 90,72 грн., нараховано податку на доходи фізичних осіб в розмірі 38 121,34 грн., перераховано податку на доходи фізичних осіб в розмірі 30 201,38 грн., відтак залишок податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті, становить 7 919,96 грн.

Позивач надала платіжне доручення № 3 від 20.04.2016, яким було перераховано 7 919,96 грн. У вказаному платіжному дорученні отримувачем коштів зазначено «Броварське управління ДКСУ», а в графі «Призначення платежу» зазначено: «*;101;11011000;Податок на доходи фіз. осіб із ЗП/Аванс/за 04/2016р.».

Пунктом 1.30 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що платіжне доручення - це розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до п. 32.3 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки зобов`язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього Закону.

Платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. (п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Відповідно до п. 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

При сплаті платежів до бюджету для заповнення реквізиту «Призначення платежу» платіжного доручення встановлено правила Порядком заповнення документів на переказ у разі сплати (стягнення) податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску, здійснення бюджетного відшкодування податку на додану вартість, повернення помилково або надміру зарахованих коштів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 666 від 24.07.2015 (надалі - Порядок № 666).

Пунктом 7 Порядку № 666 встановлено, що у разі заповнення поля «Призначення платежу» з порушенням вимог, визначених у цьому Порядку, документ на переказ приймається до виконання. При цьому вважається, що платник податків сплачує грошове зобов`язання (код виду сплати 101).

Відповідно до п. 2 глави 2 розділу III Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 422 від 07.04.2016 (Порядок № 422), рознесені платежі відображаються в ІКП відповідними обліковими операціями зі сплати/повернення сум відповідно до поля «Призначення платежу» документів на переказ згідно з переліком кодів видів сплати, визначеним Порядком № 666.

Таким чином, якщо в графі «Призначення платежу» вказаний невірний ідентифікаційний код платника, то фактично у платника податків, який здійснив такий платіж, по даним індивідуальної картки платника податків фіскального органу утворюється недоплата.

Згідно платіжного доручення № 3 від 20.04.2016 вбачається, що в графі «Призначення платежу» позивачем було зазначено: «*;101;11011000;Податок на доходи фіз. осіб із ЗП/Аванс/за 04/2016р.». Тобто зазначено код сплати 101, що, відповідно до Порядку № 666, є кодом сплати суми податків і зборів / єдиного внеску. Проте, замість ідентифікаційного коду позивача ( НОМЕР_1 ), було помилково вказано: « 11011000».

Як зазначалось, відповідно до п. 3.8 Інструкції № 22 за правильність даних, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу», відповідає платник.

Таким чином, винесення відповідачем податкового повідомлення-рішення № від 06.02.2019 за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді з/п 11010100, за податковим зобов`язанням 7 919,96 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 1979,99 грн. є правомірним.

Щодо правомірності прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення № від 06.02.2019 за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) за податковим зобов`язанням 21 330,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 5332,50 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України (в редакції станом на час виникнення спірних відносин) податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідач вказує, що ФОП ОСОБА_1 придбано товари (одяг, електроінструменти, ноутбук), які згідно із податкового законодавства не пов`язані із господарською діяльністю платника податків та використовувались у власних цілях та суму податку на додану вартість з придбання яких віднесено до складу податкового кредиту, проте не відображено в складі податкових зобов`язань з податку на додану вартість на загальну суму 21 330,00 грн.

З матеріалів справи убачається, що з 01.07.2016 р. по 31.12.2017 р. ФОП ОСОБА_1 виконувалися підрядні роботи за наступними договорами:

1) договір субпідряду № 19/С від 05.05.2016 р. з влаштування комплексу гідроізоляційних робіт покриття паркінгу;

2) договір субпідряду № 38/С від 01.09.2016 р. щодо влаштування гідроізоляційної покрівлі;

3) договір субпідряду № 08/С від 06.03.2017 р. з виконання будівельно-монтажних робіт;

4) договір субпідряду № 16/С від 02.06.2017 р. з влаштування тепло- та гідроізоляції покрівлі будівлі.

На підставі вказаних договорів позивач, як підрядник, брала на себе зобов`язання виконати роботи із влаштування гідроізоляції покрівлі, благоустрою території, тепло та гідро ізоляції будівлі.

Пунктами 4.4.4 вказаних договорів субпідряду встановлено, що підрядник зобов`язаний забезпечити навчання та інструктаж своїх працівників з питань дотримання техніки безпеки та охорони праці при організації і виконані робіт; вести журнали охорони праці; нести відповідальність за порушення норм з охорони праці, забезпечити дотримання на будівельному майданчику техніки безпеки у будівництві, протипожежних заходів, що полягає у створенні належних умов праці, безпеки технологічних процесів, роботи машин та механізмів, устаткування, інших засобів виробництва, засобів колективного та індивідуального захисту, санітарно-побутових умов.

Відповідно до п. 4.2.3. Договорів субпідряду № 19/С від 05.05.2016 р., № 38/С від 01.09.2016 р., № 08/С від 06.03.2017 р., № 16/С від 02.06.2017 р. обов`язком Замовника є надання Підряднику побутового/складського приміщення для зберігання матеріалів, інструментів та механізмів, а також для перевдягання працівників Підрядника.

Договорами субпідряду № 19/С від 05.05.2016 р., № 38/С від 01.09.2016 р., № 08/С від 06.03.2017 р., № 16/С від 02.06.2017 р. передбачено право Підрядника здійснювати замовлення, контроль якості, приймання на будівельний майданчик матеріально-технічних ресурсів (п. 4.2.2. Договорів).

Також, відповідно до п. 4.4.5, підрядник зобов`язаний забезпечити видачу працівникам спеціального одягу та інших засобів індивідуального захисту під час виконання робіт з обов`язковою наявністю нашивки, яка дає можливість ідентифікувати замовника.

Роботодавець зобов`язаний забезпечити за свій рахунок придбання, комплектування, видачу та утримання ЗІЗ відповідно до нормативно-правових актів з охорони праці та колективного договору.

Здійснення працівниками таких робіт, як влаштування тепло- та гідроізоляційних покрівель будівель є неможливим без використання спеціального одягу працівниками.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що договори № 38/С від 01.09.2016 та № 08/С від 06.03.2017 містять зобов`язання позивача виконати певні підрядні роботи, забезпечивши при цьому своїх працівників спеціальним одягом, та будучи відповідальною за дотримання техніки безпеки та охорони праці при організації і виконані робіт.

Виконання підрядних робіт за договорами підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма КБ-3) та актами виконаних робіт (форма КБ2в), які містять всі необхідні реквізити та є первинними документами в розумінні Закону України ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704.

Окрім цього, факт використання придбаних товарів підтверджується:

- особовими картками обліку спецодягу, спецвзуття та запобіжних пристроїв № 02-13, 15-21, 23-15;

- актами списання спецодягу № 1.1.Д-5 від 20.07.2017 р., № 1.1.Д-4 від 20.06.2017 р., № 1.1.Д-3 від 02.06.2017р., № 1.1.Д-2 від 15.05.2017 р № 1.1.Д-1 від 07.04.2017 р.,№ 1.1.Д від 03.04.2017 р.,№ 1.2.Д від 20.07.2017 р., № 1.2. Д-1 від 29.09.2017 р.

Факт використання спеціальної будівельної техніки (матеріально-технічних засобів) у господарській діяльності, в тому числі й для виконання будівельно-монтажних робіт, робіт з влаштування тепло- та гідроізоляційних покрівель будівель за договорами субпідряду № 19/С від 05.05.2016 р., № 38/С від 01.09.2016 р., № 08/С від 06.03.2017 р., № 16/С від 02.06.2017 р., підтверджується Актами приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів з введення в експлуатацію:

- № ДЛ 0000009 від 18.08.16 (повітродувне обладнання BGE 81, 1400 Вт, STHIL);

- № ДЛ 00000011 від 06.09.16 (кутова шліфмашина GA 9020, Макіта (230мм/ 2200 Вт);

- № 00000013 від 30.09.16 (зварювальний прилад Тріак ST, 230 В, 1600 Вт, 1 кг);

- № 00000005 від 12.07.16 (лобзик МП-65 Є потужність 550 Вт);

- № ДЛ 00000011 від 19.07.16 (перфоратор Макіта SDS-plus 780 Вт 3-х реж. HR 2470);

- № ДЛ 0000007 від 19.07.16 (кутова шліфмашина HITACHI G13SS-NS, 580 Вт);

- № ДЛ 0000007 від 19.07.16 (лобзик МП-65 Є потужність 550 Вт);

- № ДЛ 0000006 від 19.07.16 (відбійний молоток Hitachi Н 45MR);

- № ДЛ 0000007 від 19.07.16 (кутова шліфмашина HITACHI G13SS-NS, 580 Вт);

- № ДЛ 0000007 від 19.07.16 (кутова шліфмашина HITACHI G13SS-NS, 580 Вт);

- № ДЛ 00000011 від 06.09.16 (любзик 4329 Макіта, 450 Вт);

- № ДЛ 00000010 від 25.08.16 (шуруповерт мережевий DS-1150);

- № ДЛ 00000010 від 25.08.16 (перфоратор Макіта SDS-plus 780 Вт 3-х реж. HR 2470);

- № ДЛ 00000012 від 13.09.16 (кутова шліфмашина GA 9020, Макіта (230мм/2200 Вт);

- № ДЛ 00000014 від 25.10.16 (кутова шліфмашина GA 9020, Макіта (230мм/ 2200 Вт );

Для забезпечення функціонування вказаних матеріально-технічних засобів, підрядником використовувалися розхідні та супутні матеріали насадки, щітки, ролики для зварювання різної номенклатури та функціонального призначення, що зазначені на стор. 19 Акту перевірки.

Вказані матеріально-технічні засоби введені в експлуатацію суб`єктом господарювання для здійснення ним господарської діяльності.

Наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 17.05.2004 № 126 затверджено Норми безплатної видачі спеціального одягу, спеціального взуття та інших засобів індивідуального захисту працівникам, зайнятим у будівельному виробництві (надалі - Норми № 126).

Згідно із п. 2 Норм № 126 вони поширюються на організації та підприємства (незалежно від форм власності та підпорядкування), що виконують підрядним або господарським способом такі роботи: будівельні, монтажні, ремонтно-будівельні, дорожньо-будівельні, електромонтажні, сантехнічні, налагоджувальні, спеціальні, з будівництва метрополітенів, тунелів та підземних споруд спеціального призначення тощо.

Відповідно, позивач повинна була мати в наявності необхідні інструменти та обладнання для виконання зобов`язань за договорами субпідряду.

Єдиним доводом апелянта є те, що позивачем надано документи, а саме: особові картки обліку спецодягу, спецвзуття та запобіжних пристроїв; листи видачі та повернення спецодягу, спецвзуття та запобіжних пристроїв - де відсутні підписи працівників, про отримання чи здачу товару, що підтверджує, на думку відповідача, факт використання товарів не в межах господарської діяльності ФОЛ ОСОБА_1 .

Так, згідно п. 44.2 ст. 42 ПК України, платники єдиного податку, ведуть спрощений бухгалтерський облік доходів та витрат з метою обрахунку об`єкта оподаткування. Згідно п. 296.1.1. ст. 296 ПК України платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які не є платниками податку на додану вартість, ведуть Книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів.

Вказаними нормами не встановлюється обов`язок, за яким платники єдиного податку повинні вести документи первинного обліку.

Листом Державного комітету статистики України від 05.12.2005 N 14/1-2-25/102 підприємствам рекомендовано для обліку малоцінних необоротних матеріальних активів, які включаються до складу основних засобів, застосовувати типові форми обліку основних засобів, затверджені наказом Мінстату від 29.12.1995 N 352 - ф. N 03-01, ф. N 03-3, ф. N 03-6; для відображення в обліку господарських операцій щодо наявності та руху малоцінних і швидкозношуваних предметів, які відносяться до складу запасів, - типові форми первинного обліку, затверджені наказом Мінстату від 22.05.1996 N 145 - ф. N МШ-4, ф. N МШ-5, ф. N МШ-8.

Разом з тим, наказом Міністерства статистики України № 145 від 22.05.1996 ( наказ № 145) затверджено типові форми первинних облікових документів з обліку малоцінних та швидкозношуваних предметів, зокрема, форму МШ-6 "Особова картка N__ обліку спецодягу, спецвзуття та запобіжних пристроїв", та графи «підпис працівника» вказана форма не містить.

На актах списання спецодягу (№ 1.1.Д-5 від 20.07.2017, № 1.1.Д-4 від 20.06.2017, № 1.1.Д-3 від 02.06.2017, № 1.1.Д-2 від 15.05.2017, № 1.1.Д-1 від 07.04.2017, № 1.1.Д від 03.04.2017, № 1.2.Д від 20.07.2017, № 1.2.Д-1 від 20.09.2017) та актах приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів, копії яких наявні в матеріалах справи, наявні підписи начальника дільниці, будівельника-ізолювальника, виконробу, старшого бухгалтера, що є достатнім підтвердженням того факту, що, спецодяг видавався працівникам, був зношений та згодом списаний.

Тобто відсутність підпису на особових картках обліку спецодягу, спецвзуття та запобіжних пристроїв, листів видачі та повернення спецодягу, спецвзуття та запобіжних пристроїв ні в якому разі, не впливають на формування податкового кредиту, право віднесення якого, регулюється ст. 198 ПК України.

Також слід зауважити, що у господарській діяльності для ведення кадрової, бухгалтерської роботи, складання первинних документів, в тому числі договорів, актів приймання-виконання будівельних робіт, рахунків тощо ФОП ОСОБА_1 використовується миша безпровідна Logitech Wireless Mous М 185 (010-00223 8) та Ноутбук Lenovo IdeaPad 110-14 IBR Black, що введений в експлуатацію 30.08.2017 р. за актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів з введення в експлуатацію № ДЛ-00000012.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суд дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності та в межах апеляційної скарги, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права ухвалив рішення повно і всебічно з`ясувавши обставини справи.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.02.2020 у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.02.2020 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко

Повний текст постанови виготовлено 15.06.2020