Справа № 120/1506/20-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2020-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 червня 2020 р. Справа № 120/1506/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вільчинського О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Непийводи В.Л.,

представника позивача: Цвігуна І.О.,

представника відповідачів: Ваколюка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Вінницької міської ради (відповідач 1), Виконавчого комітету Вінницької міської ради (відповідач 2)

про: визнання протиправними та нечинними рішень, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Вінницької міської ради (далі - Вінницька МР, відповідач 1), Виконавчого комітету Вінницької міської ради (далі - виконком Вінницької МР, відповідач 2). За змістом позовних вимог позивач просить суд: визнати протиправним та нечинним частину першу Додатку 5 до рішення виконкому Вінницької МР від 04.04.2013 № 753 "Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 15.09.2011 № 2231"; визнати протиправним та нечинним пункт 13 рішення 48 сесії 7 скликання Вінницької МР № 2109 від 27.12.2019 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам, відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, встановлення земельного сервітуту" та зобов`язати Вінницьку МР видати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між ділянками з кадастровими номерами :09:001:0106 та :09:001:0103.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що за результатами розгляду його заяви (клопотання) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність, орієнтовною площею 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , Вінницькою МР відмовлено у наданні відповідного дозволу. У рішенні від 27.12.2019 № 2109 серед підстав відмови позивачеві у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою зазначено: ненадання згоди фактичного користувача та графічних матеріалів відповідно до ст. 123 Земельного кодексу України та згідно рішення виконкому міської ради від 15.09.2011 № 2231, з внесеними змінами від 04.04.2013 №753. Позивач не погоджується з мотивами такої відмови, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Зокрема, зазначає, що у даному випадку відсутній землекористувач, у якого необхідно було б брати згоду у разі вилучення земельної ділянки. Також позивач зазначає, що законодавець на загальнодержавному рівні врегулював питання щодо заборони вимагати додаткові документи для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою. Однак, всупереч цьому виконавчий орган застосував свій нормативно-правовий акт до правовідносин із позивачем, який, на переконання останнього, в частині суперечить Конституції України та законам України.

Ухвалою від 08.04.2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання на 27.04.2020. Крім того, цією ухвалою встановлені сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення.

22.04.2020 на адресу суду надійшла заява представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою від 22.04.2020 заяву представника позивача про участь в судовому засіданні 27.04.2020 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів було задоволено.

24.04.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Вінницької МР, виконкому Вінницької МР. У відзиві зазначається, що земельна ділянка, щодо якої позивач бажає отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою, належить громадянину ОСОБА_2 . На думку представника відповідачів, дана інформація підтверджується витягами з Державного земельного кадастру (далі - ДЗК) на земельні ділянки з кадастровими номерами :09:001:0106 та :09:001:0103. Щодо позовної вимоги позивача про необхідність скасування частини першої додатку 5 до рішення виконкому Вінницької МР від 04.04.2013 №753, то представник відповідача зазначає, що частина перша додатку 5 до рішення виконкому Вінницької МР від 04.04.2013 №753 містить вимоги до графічних матеріалів, які необхідно надати для виготовлення кадастрової довідки, що, на його думку, не стосується предмету позову. Стосовно вимоги про зобов`язання відповідача 1 прийняти рішення, яким надати позивачеві дозвіл на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, представник відповідачів вказує, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки, такі дії виходять за межі, визначених законодавцем повноважень.

Відтак, на думку відповідачів, оскаржувані рішення є правомірними та відповідають вимогам чинного законодавства, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Ухвалою від 27.04.2020, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче засідання відкладено на 18.05.2020.

Ухвалою від 14.05.2020 задоволено заяву представника позивача від 14.05.2020 про участь в підготовчому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Підготовче засідання, призначене на 18.05.2020, було відкладено на 27.05.2020.

21.05.2020 на адресу суду від представника позивача - Цвігуна І.О. надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначає, що з відзивом на позов не погоджується повністю, оскільки він базується на недостовірних та недопустимих доказах, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення. Також представником наводяться докази того, що за витягом з ДЗК не завжди можливо встановити достовірні відомості та дійсні обставини щодо землекористувача земельної ділянки. Звертається увага суду і на дату формування витягів з ДЗК, якою є 23.04.2020, тобто вже після винесення оскаржуваного рішення. Таким чином, на переконання сторони позивача, в силу ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідачі не можуть посилатись на витяги з ДЗК, оскільки вони не були покладенні в основу рішення № 2109 та створенні вже після його прийняття. Позивач повністю підтримує позовну заяву та просить задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою від 22.05.2020 заяву представника позивача від 21.05.2020 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду було задоволено.

Відповідно до ухвали суду 27.05.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Судове засідання призначено на 03.06.2020.

Ухвалою від 29.05.2020 задоволено заяву представника позивача від 29.05.2020 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою від 03.06.2020 клопотання представників сторін про відкладення розгляду справи задоволено та відкладено судовий розгляд справи на 10.06.2020.

Відповідно до ухвали суду від 10.06.2020 задоволено заяву представника позивача від 05.06.2020 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

У судове засідання 10.06.2020 прибули представники обох сторін, при цьому представник позивача брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Під час розгляду справи представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на тому, що належним способом захисту є саме зобов`язання Вінницької МР видати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між ділянками з кадастровими номерами :09:001:0106 та :09:001:0103. Також представник позивача звертав увагу суду на безпідставність відмови відповідача, який при винесенні рішення посилався на ч. 6 ст.118, ст. 123 ЗК України та рішення виконкому міської ради від 15.09.2011 № 2231, з внесеними змінами від 04.04.2013 №753. Представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у свою чергу проти позову заперечував, зазначивши, що посилання на рішення виконкому міської ради від 15.09.2011 № 2231, з внесеними змінами від 04.04.2013 №753 у тексті оскаржуваного рішення Вінницької МР є технічною опискою. Просив у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності суд встановив таке.

11.10.2019 ОСОБА_1 відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" звернувся до Вінницької МР із заявою (клопотанням) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність, орієнтовною площею 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) (далі - заява № Ц-01-90677 від 11.10.2019). Дана земельна ділянка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між ділянками з кадастровими номерами :09:001:0106 та :09:001:0103. До заяви № Ц-01-90677 від 11.10.2019 було долучено: графічні матеріали на яких зазначено бажане місці розташування та розмір земельної ділянки (викопіювання з Публічної кадастрової карти, з Генерального плану м. Вінниці, з плану зонування м. Вінниці); копію реєстраційного номера облікової карти платника податку на ім`я позивача; копію паспорта громадянина України на ім`я позивача; копію посвідчення учасника бойових дій на ім`я позивача; згоду на збір та обробку персональних даних.

За наслідком розгляду поданої позивачем заяви відповідачем 1 прийнято рішення від 27.12.2019 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам, відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, встановлення земельного сервітуту" № 2109, у якому пунктом 13 позивачеві відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у зв`язку з ненаданням згоди фактичного користувача та графічних матеріалів відповідно до ст. 123 ЗК України та згідно рішення виконкому міської ради від 15.09.2011 № 2231, з внесеними змінами від 04.04.2013 №753.

Незгода позивача із такою відмовою та частиною першою додатку 5 до рішення виконкому міської ради від 15.09.2011 № 2231, з внесеними змінами від 04.04.2013 №753, зумовила його звернення до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із такого.

Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Пунктом "б" частини 1 статті 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частиною першою статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За змістом ч.ч. 1 - 3 та 5 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з пунктом "г" частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10 гектара.

Отже, громадянин України вправі на підставі закону отримати безоплатно земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10 гектара із земель державної або комунальної власності.

При цьому, учасникам бойових дій (до яких відносяться особи, визначені ст. 5, 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") надаються відповідно до ст. 12 (п. 14) Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" серед інших, такі пільги: першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , яке видане 05.10.2015, а отже має право на першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені ст. 118, 122, 123 ЗК України.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз наведених приписів свідчить про те, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України.

Відповідно до частин 10, 11 статті 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

У такому випадку відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб`єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об`єкта вимогам, зазначеним у ЗК України документів, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як уже зазначалось, відповідач відмовив позивачеві у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з таких підстав: ненадання згоди фактичного користувача та графічних матеріалів відповідно до ст. 123 ЗК України та згідно рішення виконкому міської ради від 15.09.2011 № 2231, з внесеними змінами від 04.04.2013 № 753. При цьому частина перша додатку 5 до рішення виконкому Вінницької МР від 04.04.2013 № 753 "Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 15.09.2011 р. № 2231" є предметом оскарження у справі, а тому підлягає перевірці на предмет дотримання вимог, визначених ч. 2 ст. 2 КАС України.

Надаючи оцінку оскаржуваній частині нормативно-правовому акта, суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За приписами ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Для оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень закон передбачає особливий порядок адміністративного провадження, який встановлено статтею 264 КАС України.

Відповідно до змісту ч. 1 цієї статті такий порядок поширюється на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України, постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим; законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 264 КАС України передбачено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Відповідно до ч. 3 ст. 264 КАС України нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом усього строку їх чинності.

Частиною 3 статті 2 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначено, що нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначені у Законі України "Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-В (далі також Закон №280/97-ВР, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до ст. 2 Закону №280/97-ВР місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону №280/97-ВР встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Частинами 1-2 ст. 59 Закону №280/97-ВР визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Згідно зі ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Встановлено, що 15.09.2011 було прийнято рішення виконавчого комітету Вінницької МР № 2231 "Про затвердження тимчасового порядку підготовки кадастрової довідки, її складу, форми, вимоги до містобудівного розрахунку та ескізу намірів забудови".

Згодом, 04.04.2013, прийнято рішення виконкому Вінницької МР № 753 "Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 15.09.2011 р. № 2231" (далі - рішення № 753). До рішення № 753 було прийнято Додаток 5, у якому вказано, що оформлення графічних матеріалів здійснюється відповідно до вимог ст.ст. 118, 123, 124, 151 ЗК України та інших діючих вимог. Далі по тексту, в частині першій Додатку 5 до рішення № 753 зазначається, що графічні матеріали мають містити:

"1. Для фізичних осіб:

- пояснювальну записку;

- схему генерального плану, виконану на оновленій топографо-геодезичній зйомці М 1:500 з нанесеними обмеженнями та погоджену у встановленому порядку;

- схему розміщення об`єкта та земельної ділянки з нанесеними містобудівними обмеженнями, виконану на оновленому викопіюванні з топографо-геодезичного плану М 1:2000;

- фото існуючого стану земельної ділянки;

- висновок про єдині умови та обмеження використання земель,

визначених для містобудівних потреб (витяг з плану зонування);

- копію паспорту та ідентифікаційного номеру;

- письмову згоду землекористувача, засвідчену нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки)".

Таким чином, суб`єктом владних повноважень прийнято нормативно-правовий акт, який в подальшому застосовано до позивача у п. 13 рішення 48 сесії 7 скликання Вінницької МР "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам, відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, встановлення земельного сервітуту" № 2109 від 27.12.2019 та який слугував однією із підстав відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою позивачеві.

Як уже зазначалося, ч. 2 ст. 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначається правовий режим власності.

Вичерпний перелік способів та підстав безоплатної передачі земельних ділянок із земель державної і комунальної власності у власність громадян, зокрема в межах визначених Кодексом норм безоплатної приватизації, передбачений частиною третьою статті 116 Кодексу (ЗК України).

За юридичною позицією Конституційного Суду України правовий режим власності означає врегулювання нормами закону земельних відносин, порядку та умов поділу земель на категорії, правове визначення форм власності на землю, порядку набуття і здійснення права власності, а також права постійного чи тимчасового землекористування щодо управління землями тощо, реалізацію та позбавлення цього права, функції, компетенцію органів державної влади і місцевого самоврядування (друге речення абзацу другого пункту 6 мотивувальної частини Рішення від 22.10.2005 № 5-рп/2005).

З наведеного випливає, що порядок і умови набуття, припинення і здійснення права власності та користування землею охоплюються поняттям правового режиму власності, який визначається виключно законами України (ч. 2 ст. 14; п. 7 ч. 1 ст. 92 Конституції України).

Отже, виконавчий комітет Вінницької МР вийшов за межі своїх повноважень, адже ч. 1 додатку 5 до рішення від 04.04.2013 №753 визначив умови та порядок набуття права власності та користування землею, в той час як правовий режим власності визначається виключно законами України, а не підзаконним нормативним актом, який прийняв відповідач 2.

Також суд зауважує, що відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. У свою чергу, виконавчий комітет Вінницької МР у додатку 5 до рішення від 04.04.2013 №753 визначив свій перелік документів, що, на його думку, належать до графічних матеріалів, тим самим зумовив необхідність подачі позивачем додаткових матеріалів та документів, що не передбачені законами України.

Щодо доводів сторони відповідача відносно того, що посилання на рішення виконкому міської ради від 15.09.2011 № 2231, з внесеними змінами від 04.04.2013 №753 у тексті оскаржуваного рішення Вінницької МР є технічною опискою, то суд зазначає, що на підтвердження даного факту не надано жодних письмових документів.

Доводи сторони відповідача про те, що оскаржуваний в частині нормативно-правовий акт регулює лише питання "Про затвердження тимчасового порядку підготовки кадастрової довідки, її складу, форми, вимог до містобудівного розрахунку та ескізу намірів забудови" та не підлягає застосуванню до позивача, який має бажання отримати земельну ділянку у власність відповідно до статті 118 ЗК України, спростовуються самим Додаток 5 до рішення Вінницької МР від 04.04.2013 № 753, у якому вказано, що оформлення графічних матеріалів здійснюється відповідно до вимог ст. ст. 118, 123, 124, 151 ЗК України та інших діючих вимог.

Отже, відповідачі свідомо застосовують рішення № 753 до правовідносин з громадянами, які мають бажання отримати земельні ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України, з метою створення штучних перешкоди у реалізації їх права.

Частина перша Додатку 5 до рішення № 753 порушує права позивача, який бажає отримати у власність земельну ділянку відповідно до положень ЗК України у м. Вінниці, оскільки покладає на нього додатковий тягар щодо збору додаткових документів, який заборонено ч. 6 ст. 118 ЗК України, порушує законодавчий порядок отримання земельної ділянки та вирішення даних питань, що відноситься до виключної компетенції Верховної Ради України.

Більше того, відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" позивачеві, який в силу статей 4-6 Закону № 3551-ХІ є ветераном війни, який брав участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини та держава гарантувала йому відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 12 Закон № 3551-ХІІ право на першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, що в свою чергу нівелюється створенням штучних перешкод, таких як частина перша Додатку 5 до рішення № 753.

З огляду на викладене, суд приходить висновку про протиправність та визнає нечинною ч. 1 Додатку 5 до рішення виконкому Вінницької МР від 04.04.2013 № 753 "Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 15.09.2011 № 2231".

Аналізуючи позицію відповідача щодо неможливості надання дозволу з підстав ненадання згоди фактичного користувача, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України особа яка претендує на безоплатне набуття у власність земельної ділянки державної власності до клопотання повинна долучити графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, а у випадку перебування земельної ділянки у користуванні - погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

У силу норм ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Аналіз норм глави 15 ЗК України "Право користування землею" дає підстави вважати, що окремими видами речового права користування землею є "Право постійного користування земельною ділянкою" (ст. 92 ЗК України) та "Право оренди земельної ділянки" (ст. 93 ЗК України).

У ч. 6 ст. 118 ЗК України не конкретизовано вид користування земельною ділянкою, за умови наявності якого в іншої особи, заявник повинен надати погодження землекористувача для її вилучення. Однак як у першому так і в другому випадку, обов`язковою передумовою припинення права особи на користування земельною ділянкою є її згода і лише у такому випадку, відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України, земельна ділянка може бути передана іншій особі.

При цьому, поняття "вилучення земельної ділянки", яке застосовано у нормі ч. 6 ст. 118 ЗК України, не слід ототожнювати із передбаченою ст. 149 ЗК України процедурою вилучення земельних ділянок для суспільних та інших потреб яке здійснюється за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування чи рішенням суду. Так, ст. 118 ЗК України регулює правовідносини щодо безоплатного отримання у власність земельної ділянки державної власності, а набувачем такого права за передбаченою вказаною нормою процедурою є громадяни, тоді як ст. 149 ЗК України регулює інші за характером правовідносини.

Отже, у разі перебування бажаної для заявника земельної ділянки у користуванні іншої особи, до клопотання про надання дозволу на розроблення відповідного виду документації із землеустрою, необхідно долучити погодження землекористувача, яке у подальшому може бути підставою для припинення його речового права.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У процесі дослідження матеріалів справи судом було встановлено, що 21.02.2020 в інтересах позивача в порядку ст. 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" було надіслано адвокатський запит (вих. 21/02-3) до Вінницької МР з метою встановлення, зокрема такої інформації:

- чи передано у власність або користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між ділянками з кадастровими номерами :09:001:0106 та :09:001:0103?

- чи приймалось Вінницькою МР рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між ділянками з кадастровими номерами :09:001:0106 та :09:001:0103?

- чи були на розгляді Вінницької МР станом на 11.10.2019 заяви (клопотання) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між ділянками з кадастровими номерами :09:001:0106 та :09:001:0103, окрім ОСОБА_1 .?

Відповідно до відповіді виконкому Вінницької МР на адвокатський запит (вих. 21/02-3 від 21.02.2020) Вінницькою МР рішення про передачу у власність земельних ділянок по АДРЕСА_1 (в т.ч. вказаної у запиті) не приймалось. Станом на 11.10.2019, окрім позивача, клопотань не надходило.

Вказане підтверджує, що у земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між ділянками з кадастровими номерами :09:001:0106 та :09:001:0103 - відсутній землекористувач.

У свою чергу представник відповідача 1 не надав жодних документів, які б могли підтвердити, що земельна ділянка, дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо якої бажає отримати позивач, надана у власність або користування іншій особі, аргументуючи це ти, що у Вінницької міської ради на даний час відсутня інформація щодо власників усіх земельних ділянок, які були приєднані до меж м. Вінниці у період до 2015 року за рахунок земель сільських рад Вінницького району (у тому числі Вінницько-Хутірської сільської ради). Встановити таку інформацію, як зазначає відповідач 1, особливо важко, оскільки частина земельних ділянок є не сформованими з тих чи інших підстав, хоча давно уже перебувають у приватній власності.

Суд зауважує, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків, (п. 74 рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia)).

Взаємовідносини Вінницької МР з іншими суб`єктами владних повноважень не стосуються позивача та не повинні своєю бездіяльністю створювати для нього негативних наслідків, шляхом уникнення від виконання своїх обов`язків визначених законодавством.

Крім того, у відзиві на позовну заяву вказується на те, що при отриманні клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою було з`ясовано, що земельна ділянка вже перебуває у власності громадянина ОСОБА_2 .

Дана інформація, як зазначено, Вінницькій МР стала відома, згідно з витягами з ДЗК суміжних земельних ділянок :09:001:0106 та :09:001:0103. Вказані витяги, на переконання сторони відповідача, є доказом перебування земельної ділянки, дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо якої бажає отримати позивач, у власності або користуванні іншої особи, а саме у ОСОБА_2

Дослідивши такі докази, суд встановив, що у витязі з ДЗК вказано, що земельна ділянка :09:001:0106, згідно з кадастрового плану земельної ділянки в межах від А до Б містить запис про " ОСОБА_3 ". В той же, час згідно з інформаційної довідки електронного кабінету Публічної кадастрової карти України від 24.04.2020 земельна ділянка від А до Б на даний час земельна ділянка має кадастровий номер :09:001:0102 та належить ОСОБА_4 .

Більше того, у витягах з ДЗК не зазначається ким є особа ОСОБА_2 та чи є ця особа власником чи користувачем земельної ділянки станом на 11.10.2019 (дату подання позивачем клопотання про падання дозволу на розроблення проекту землеустрою), оскільки проекти землеустрою по земельним ділянкам були розроблені в 2012 році та чи взагалі ним погоджувались межі земельних ділянок, так як у витягах не має інформації про погодження, а лише зазначаються прізвища громадян.

Крім того, дата формування витягів з ДЗК 23.04.2020, тобто вони були сформовані вже після винесення пункту 13 рішення 48 сесії 7 скликання Вінницької міської ради № 2109 від 27.12.2019 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам, відмова у наданні дозволу па розроблення проекту землеустрою, встановлення земельного сервітуту".

Таким чином, у силу ч. 2 ст. 77 КАС Вінницька МР не може посилатись на вказані витяги з ДЗК, оскільки вони не були покладенні в основу рішення № 2109 та створенні вже після його прийняття, тому дані докази не беруться судом до уваги.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з підстави ненадання згоди фактичного землекористувача є протиправною.

Щодо ненадання графічних матеріалів відповідно до ст. 123 ЗК України, то суд зазначає таке.

В розумінні ст. 1 Закону України від 07.07.2011 № 3613-VI "Про Державний земельний кадастр" (далі - Закон № 3613-VI) Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера; кадастрова карта (план) - графічне зображення, що містить відомості про об`єкти Державного земельного кадастру.

За приписами ч.ч. 1, 8 ст. 9 вказаного Закону внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки (район, місто республіканського значення Автономної Республіки Крим, місто обласного значення).

Частиною 1 ст. 15 Закону № 3613-VI передбачено, що до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Стаття 118 ЗК України не містить будь-яких особливих вимог до графічних матеріалів, крім зазначення бажаного місця розташування земельної ділянки.

Позивачем до поданого клопотання долучені графічні матеріали (викопіювання), на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, роздруковані із Публічної кадастрової карти України, інформація в якій створена належним суб`єктом, є належним документом із відображенням інформації, яка дає можливість ідентифікувати бажану земельну ділянку на місцевості, та містить прив`язку земельної ділянки до відповідного населеного пункту (м. Вінниця), площу бажаної земельної ділянки.

Відтак, позивачем надані всі необхідні графічні матеріали, визначені ст. 123 ЗК України, що підтверджується матеріалами справи, а вимоги до графічних матеріалів, визначені у ч. 1 Додатку 5 до рішення виконкому Вінницької МР від 04.04.2013 № 753 "Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 15.09.2011 № 2231", є протиправними, що з`ясовано судом по тексту цього рішення.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що п. 13 рішення 48 сесії 7 скликання Вінницької МР № 2109 від 27.12.2019 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам, відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, встановлення земельного сервітуту" прийнятий з порушенням норм ЗК України, та не може вважатися обґрунтованим, добросовісним і законним, оскільки належних мотивів та причин такої відмови у вказаному рішенні органу місцевого самоврядування не наведено. Відтак, рішення у вказаній частині рішення є протиправним та підлягає скасуванню, а позов в цій частині - задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Вінницької МР видати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між ділянками з кадастровими номерами :09:001:0106 та :09:001:0103, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У постанові від 05.09.2018 у справі № 826/9727/16 Верховний Суд аналізував застосування п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України та дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Стаття 118 ЗК України визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, а ст.122 ЗК України - повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Суд вважає, що в контексті обставин спірних правовідносин застосування вищевказаного способу захисту вимагає з`ясування судом чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Судом встановлено, що позивачем, при зверненні до Вінницької МР із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель у споруд були подані всі необхідні документи, передбачені нормами ЗК України.

Разом з тим, у межах цієї справи оцінка правомірності відмови у наданні відповідного дозволу стосувалася лише тих мотивів, які наведено у рішенні Вінницької МР від 27.12.2019 № 2109.

Згідно з приписами ч. 7 ст.118 ЗК України для прийняття рішення про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки необхідно оцінити відповідність місця розташування спірної земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Повноваження щодо перевірки вищевказаних питань належить виключно до компетенції Вінницької МР.

При цьому, судом не встановлено, що для прийняття рішення виконано всі умови, визначені законом, а саме, що уповноваженим органом здійснено перевірку відповідності місця розташування бажаного замовником об`єкту вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, що зумовлює неможливість з`ясування судом питання про наявність або відсутність підстав для надання відповідного дозволу позивачеві для зобов`язання відповідача прийняти відповідне рішення.

Відтак, з метою встановлення всіх обставин та з урахуванням викладеного належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, на думку суду, є саме зобов`язання відповідача 1 повторно розглянути клопотання від 11.10.2019 ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,10 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між ділянками з кадастровими номерами :09:001:0106 та :09:001:0103, та прийняти рішення з урахуванням висновків, викладених у мотивувальній частині рішення суду. Суд зазначає, що при прийнятті в подальшому відповідачем 1 рішення, останній не вправі відмовляти позивачеві у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з тих самих підстав, за яких судом визнано рішення відповідача протиправним.

За приписами ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та рішень, та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у даній категорії справ в силу п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", то згідно зі ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та нечинною частину першу Додатку 5 "Вимоги до графічних матеріалів" до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 04.04.2013 № 753 "Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 15.09.2011 № 2231".

Визнати протиправним та скасувати пункт 13 рішення 48 сесії 7 скликання Вінницької міської ради від 27.12.2019 № 2109 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам, відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, встановлення земельного сервітуту".

Зобов`язати Вінницьку міську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та прийняти мотивоване рішення з урахуванням висновків суду за результатами розгляду цієї справи.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження, продовжуються на строк дії такого карантину.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Вінницька міська рада (21050, Вінницька область, м. Вінниця, вул. Соборна, 59, )

Виконавчий комітет Вінницької міської ради (21050, Вінницька область, м. Вінниця, вул. Соборна, 59, )

Рішення у повному обсязі складено 22.06.2020

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович