Справа № 520/4469/2020
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2020-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

11 червня 2020 р. № 520/4469/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в місті Києві та Київській області, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення ВГІРФО ГУМВС України в Київський області про скасування дозволу на постійне проживання громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначив, що позивачу стало відомо, що рішенням ВГІРФО ГУМВС України в Київський області скасовано дозволу на постійне проживання в Україні. Позивач вважає рішення про скасування дозволу на постійне проживання в Україні громадянину СР В`єтнам ОСОБА_1 протиправним, незаконним та таким, що порушує її права, а отже просить його скасувати.

Ухвалою суду від 08.04.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі за вказаним позовом, а також призначено розгляд справи у судовому засіданні.

Представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позов, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує оскільки під час проведення перевірки матеріалів справи позивача встановлено, що вона для отримання посвідок на постійне проживання надала свідомо неправдиві відомості. З огляду на вказане представником відповідача вказано, що рішення про ВГІРФО ГУМВС України в Київській області прийнято правомірне рішення про скасування дозволу на імміграцію громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також від представника позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив із викладенням власної правової позиції.

При цьому, суд зазначає, що від представника позивача 28.05.2020 року через канцелярію суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій представником вказано, що після ознайомлення із матеріалами справи, а сааме висновком про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянам В`єтнаму ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за поданням УГІРФО ГУМВС України в Харківській області від 11.07.2008 року ВГІРФО ГУМВС України в Київській області, наявні підстави для уточнення позовних вимог, у зв`язку з чим позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянам В`єтнаму ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за поданням УГІРФО ГУМВС України в Харківській області від 11.07.2008 року ВГІРФО ГУМВС України в Київській області, в частині скасування дозволу на постійне проживання громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд, дослідивши подану до суду представником позивача заяву про уточнення позовних вимог, зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст. 47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Отже, враховуючи обставини того, що протиправний, на думку позивача, висновок ВГІРФО ГУМВС України в Київській області від 11.07.2008 року було надано до суду разом із відзивом на позов, який надійшов до суду 25.05.2020 року, та з огляду на відсутність у суду доказів стосовно направлення або вручення позивачу такого висновку, а також подання представником позивача заяви про уточнення позовних вимог, яка відповідає приписам Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для прийняття її до розгляду.

Позивач або представник позивача в судове засідання не прибули, через канцелярію суду представником позивача подано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Згідно із положеннями п.1 ч.3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень частини 4 статті 229 КАС України.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову, суд встановив наступне.

Громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортний документ № НОМЕР_1 , виданий 14.02.2000 року посольством СРВ в м. Києві, прибула в Україну у 1990 році на професійне навчання згідно з Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в`єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 02.04.1981 року.

За заявою позивача від 26.06.2003 року ВГІРФО ГУМВС України в Київській області відповідно до висновку про розгляд клопотання щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянці В`єтнаму ОСОБА_1 , затвердженого начальником ВГІРФО ГУМВС України в Київській області 17.06.2004 року, останню документовано посвідкою на постійне проживання в Україні терміном «безстроково».

Як підтверджено матеріалами справи, висновок про розгляд клопотання щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянці В`єтнаму ОСОБА_1 , затверджений начальником ВГІРФО ГУМВС України в Київській області 17.06.2004 року було прийнято відповідно до п. 4 Прикінцевих положень закону України "Про імміграцію".

У свою чергу громадянці ОСОБА_1 видано безстрокову посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 14.04.2009 року.

Судовим розглядом справи встановлено, що 20.06.2008 року до ВГІРФО ГУДМС України в Київській області надійшов лист з Головного управління МВС України в Харківській області «Щодо незаконності легалізації громадян СРВ», відповідно до якого повідомлено, що у ході здійснення заходів по протидії нелегальній міграції іноземних громадян встановлено факт отримання посвідок на постійне проживання на території України громадянами СРВ, зокрема, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідка НОМЕР_3 від 17.06.2004 року шляхом надання неправдивих відомостей. Також вказано, що для оформлення зазначеної посвідки, відповідно до Угоди між Урядом Соціалістичної Республіки В`єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в`єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 02.04.1981 року, вказані іноземці надали довідки з ВАТ «Завод Ленінська Кузня», які містять в собі неправдиві відомості та, крім того, на момент їх отримання зазначені громадяни не були зареєстровані у Макарівському районі Київської області. Враховуючи зазначене вказано на доцільність скасування громадянам СРВ, зокрема, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідка НОМЕР_3 від 17.06.2004 року дозволів на імміграцію в Україну.

Зі змісту наданого представником відповідача відзиву на позов вбачається, що з огляду на вказані обставини ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області висновком про скасування дозволу на імміграцію громадянам В`єтнаму ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за поданням УГІРФО ГУМВС України в Харківській області від 11.07.2008 року ВГІРФО ГУМВС України в Київській області, який затверджено начальником ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області 11.07.2008 року.

Суд зазначає, що матеріали справи містять копію зазначеного висновку, яким встановлено, що при отриманні посвідки, зокрема, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до п.4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію» були надані свідомо неправдиві відомості відповідно до п.1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», у зв`язку з чим посадова особа ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області вважала б скасувати дозвіл на імміграцію громадянам В`єтнаму, зокрема, ОСОБА_1 .

При цьому, суд звертає увагу, що вказаний висновок ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області вмотивований встановленням порушення пункту 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію" під час оформлення посвідки на постійне проживання в Україні позивачу, оскільки позивач звернулася про видачу посвідки відповідно до п. 4 Прикінцевих положень вказаного Закону та надала довідку, видану відділом кадрів АТ «Завод «Ленінська кузня» та договір найму житла за адресою: АДРЕСА_1 , де зазначено, що за інформацією УГІРФО ГУ МВС України в Київській області громадянами СРВ, зокрема, ОСОБА_1 для отамання посвідок на постійне проживання надано довідки, які містять неправдиві дані.

Як зазначалося судом, ВГІРФО ГУМВС України в Київській області за клопотанням позивача було складено висновок про документування посвідкою на постійне проживання в Україні гр. ОСОБА_1 терміном безстроково відповідно до п. 4 Прикінцевих положень Закону України Про імміграцію, згідно з яким вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Народної Республіки В`єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в`єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 02.04.1981 року, з 1990 по 1991 ОСОБА_1 працювала на АТ «Ера» міста Харкова, під час роботи на заводі здобула кваліфікацію електромонтажниці та після звільнення залишилась проживати в Україні за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору найму житла.

Зазначені підстави для видачі посвідки на постійне проживання були самостійно визнані ВГІРФО ГУМВС України в Київській області та зазначені у висновку від 17.06.2004 року.

Суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами ст.1 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі - Закон №3773), в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

При цьому ч.1 ст.3 Закону №3773 передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

За змістом ч.15 ст.4 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Слід зазначити, що документами, які засвідчують законність перебування іноземця, особи без громадянства на території України, можуть бути посвідка на постійне проживання та посвідка на тимчасове проживання.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України "Про імміграцію" посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Пунктом 18 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. № 251, посвідка на постійне проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статей 12 і 13 Закону України Про імміграцію.

Стаття 12 Закону України "Про імміграцію" передбачає, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до п.п. 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26 грудня 2002 року, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав.

Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі (п. 24 Порядку № 1983).

Пунктом 17 Порядку № 251 передбачено, що рішення про відмову у видачі посвідки іноземцеві та особі без громадянства приймається в разі: 1) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку; 2) необхідності охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні; 3) коли паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі; 4) подання завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів; 5) коли виявлено факти невиконання ними рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну (для осіб, що отримують посвідку на тимчасове проживання); 6) інших випадках, передбачених законами.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 251, за результатами розгляду заяви протягом семи днів (для оформлення посвідки на постійне проживання) або не більш як 15 днів (для оформлення посвідки на тимчасове проживання) з дня подання всіх визначених цим Порядком документів приймається рішення про видачу або відмову у видачі посвідки, яке затверджується Головою ДМС, а у разі його відсутності - заступником Голови ДМС чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником. У заяві робиться відмітка про прийняте рішення або зазначаються причини відмови у видачі посвідки.

Отже, наведені вище вимоги Закону України "Про імміграцію" і положення Порядку №1983 покладають на органи, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію, суб`єктів владних повноважень обов`язок проведення всебічної перевірки на підставі відповідного подання.

Відповідно до абз. 4 п.4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію" від 7 червня 2001 року №2491-III, вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Народної Республіки В`єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в`єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Тобто, з аналізу вказаної норми встановлено, що посвідка на постійне проживання видається уповноваженим органом за заявою особи.

Суд зазначає, що при наданні посвідки на постійне місце проживання в Україні позивачу ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області керувалося п.4 Розділу V Прикінцеві положення Закону України Про імміграцію, тобто проводило перевірку підстав залишення на постійне проживання на території України позивача, підстав для відмови у наданні видачі посвідки на постійне місце проживання в Україні не виявило та надало посвідку на постійне місце проживання в Україні громадянину СРВ ОСОБА_1 . Цією ж нормою Закону ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області обґрунтовує прийняття протилежного рішення - висновку від 11.07.2008 року із посиланням на зазначення позивачем свідомо неправдивих відомостей, яким ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області вирішено скасування дозвіл на імміграцію в Україну позивачу.

При цьому, суд зазначає, що матеріали особової справи позивача містять копію архівна довідка № 1297 від 13.07.2004 року виробничого кооперативу з упорядкування документів установ, організацій та підприємств «Архівіст», відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 18.07.1990 р. по 11.09.1991 р. працювала в Акціонерному товаристві «Ера» у м. Харкові.

Зазначені відомості стосовно роботи позивача були відображені посадовою особою ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області у висновку від 17.06.2004 року.

Водночас, суд зазначає, що доводи висновку від 11.07.2008 року стосовно того, що позивачем при зверненні за отриманням посвідки на постійне проживання в Україні було надано довідку, що видана відділом кадрів АТ «Заводу «Ленінська кузня» не відповідають матеріалам особової справи позивача, оскільки позивач на вказано підприємстві не працювала та доводки відділу кадрів такого підприємства не надавала.

Таким чином, є неправомірним визнання ОСОБА_1 такою, яка при зверненні із заявою про документування посвідкою на постійне проживання в Україні відповідно до п. 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію" надала довідки, що містять неправдиві відомості.

Крім того, суд зазначає, що з огляду на положення п.4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію" від 7 червня 2001 року №2491-III, на підставі якої позивача було документовано посвідкою на постійне проживання в Україні, вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Народної Республіки В`єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в`єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні. Тобто, зазначеною нормою передбачено, що особам, які звернулись у зазначеному порядку посвідка на постійне місце проживання видається за їхньою заявою або заявою законного представника без оформлення дозволу на імміграцію.

Відтак, висновки посадової особи ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області, викладені у висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянам В`єтнаму ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за поданням УГІРФО ГУМВС України в Харківській області від 11.07.2008 року ВГІРФО ГУМВС України в Київській області, в частині скасування дозволу на постійне проживання громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є помилковими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Отже, висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянам В`єтнаму ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за поданням УГІРФО ГУМВС України в Харківській області від 11.07.2008 року ВГІРФО ГУМВС України в Київській області, в частині скасування дозволу на постійне проживання громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винесено з порушенням норм діючого законодавства, а саме без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мала місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтересами позивача, без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, чим порушено положення "Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень", затвердженого Постановою КМУ №1983 від 26 грудня 2002 року.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З урахуванням встановлених фактів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в місті Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, буд. 4-а), третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (61057, м. Харків, вул. Римарська, 24) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Скасувати висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянам В`єтнаму ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за поданням УГІРФО ГУМВС України в Харківській області від 11.07.2008 року ВГІРФО ГУМВС України в Київській області, в частині скасування дозволу на постійне проживання громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_2 ) сплачену суму судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (вул. Березняківська, буд. 4-А, м. Київ, 02152, код ЄДРПОУ - 42552598).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення в порядку письмового провадження виготовлено 17 червня 2020 року.

Суддя Мельников Р.В.