Справа № 400/3206/19
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2020-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/3206/19

Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

Дата і місце ухвалення: 22.01.2020р., м.Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді : Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

за участю секретаря: Андрушкевич М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Волинської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 11 вересня 2019 року №UA205110/2019/001546/2.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 25.02.2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на не повне з`ясування судом обставин справи, не правильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до не правильного вирішення справи.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що необґрунтована Волинською митницею ДФС та незрозуміла для виконання вимога від 11.09.2019 року про надання документів не може бути безумовною підставою для коригування митної вартості товару. Ні в повідомленні про необхідність надання додаткових документів, а ні в спірному рішенні про коригування митної вартості товару відповідачем не вказано, в чому саме полягає неправильність розрахунку митної вартості товару, зазначеного ОСОБА_1 у митній декларації.

Також, апелянт посилається на те, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки його посиланням, що відповідач, зазначивши у рішенні про коригування митної вартості товарів від 11 вересня 2019 року №UA205110/2019/001546/2 про проведення письмових консультацій з декларантом, не надав доказів того, що він їх провів у належний спосіб.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо можливості визначення відповідачем митної вартості товару за резервним методом на підставі електронного каталогу SCHWACKE, та зазначає, що відповідний електронний довідник наявний в переліку рекомендованих нормативно-правових актів, методичної, довідкової літератури та комп`ютерних баз даних з програмним забезпеченням, який є додатком до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003р. №142/5/2092. Однак, у даному випадку автотоварознавча експертиза чи експертне дослідження Волинською митницею ДФС не здійснювалися. При цьому, відповідачем не наведено суду достатніх підстав правомірності проведеного розрахунку митної вартості у такий спосіб та за довільною методикою, без врахування технічного стану транспортного засобу.

Посилається апелянт і на те, що подання декларантом нової декларації із зазначенням митної вартості, визначеної у рішенні про коригування митної вартості, не може бути достеменним доказом відсутності спору у сторін з приводу винесеного рішення про коригування митної вартості товарів.

У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.01.2020р. та прийняття нової постанови про задоволення позову ОСОБА_1 .

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 05.09.2019 року на автоплощадці «AM Autohandel» (Німеччина) ОСОБА_1 придбав транспортний засіб - автомобіль CITROEN C-5, 2015 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , вартістю 7000,0 Євро.

11.09.2019 року декларантом ФОП ОСОБА_2 до митного поста «Луцьк» Волинської митниці ДФС подано митну декларацію №UA205090/2019/106581, в якій митну вартість товару визначено на шостим (резервним) методом митної вартості на рівні 7100,0 євро, з яких: 7000,0 Євро ціна товару та 100,0 Євро витрати на транспортування.

В підтвердження митної вартості товару декларантом було надано митному органу разом з МД №UA205090/2019/106581:

- рахунок-фактуру №110.2019 від 05.09.2019 року;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ;

- тимчасове реєстраційне посвідчення НОМЕР_3 від 05.09.2019 року;

- сертифікат відповідності АА №43355 від 10.09.2019 року;

- висновок експертного дослідження №1787-F від 11.09.2019 року;

- експортну декларацію країни відправлення товару від 05.09.2019 року MRN 19DE70E1;

- акт про проведення митного огляду транспортного засобу від 08.09.2019 року;

- касові чеки, що підтверджують витрати на транспортування.

Під час опрацювання вказаних документів та здійснення перевірки числового значення заявленої декларантом митної вартості товару відбулося автоматичне спрацювання профілів ризику АСАУР. Зокрема, встановлено, що «Митна вартість товару нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове направлення запиту до спеціалізованого підрозділу, а також звернення до підрозділу ДФС для визначення МВ за VIN-кодами: НОМЕР_1 , валюта EUR, вартість 9600 євро».

У зв`язку з цим, митний орган повідомив декларанта про необхідність подання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: договори (угоди, контракти) із третіми особами, пов`язанні із договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається; банківські платіжні документи, що підтверджують оплату за товар, якщо рахунок сплачено; транспортні (перевізні) та страхові документи; копію митної декларації країни відправлення; висновки про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; інші додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Листом від 11.09.2019 року декларантом повідомлено Волинську митницю ДФС, що ним подано всі документи для підтвердження митної вартості товару та додаткових документів надано не буде.

11.09.2019 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA205110/2019/001546/2, в якому відповідач визначив митну вартість за резервним методом на рівні 9600,0 євро.

У пункті 33 вказаного рішення митним органом зазначено, що метод визначення митної вартості, обраний декларантом, не може бути застосовано, так як подані позивачем документи не підтверджують числові значення складових митної вартості, а також у зв`язку з спрацюванням ризиків АСАУР «Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного для визначення митної вартості за VIN-кодами: НОМЕР_1 , валюта EUR, вартість 9600 євро». На вимогу Митниці, додаткові документи позивач не надав. Відповідно до положень ст.ст. 55, 57 Митного кодексу України з декларантом проведена консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару. Рівень митної вартості становить 9600 євро.

Внаслідок прийнятого відповідачем рішення про коригування митної вартості товару, позивач подав нову митну декларацію від 12.09.2019 року №UA205090/2019/107177, в якій зазначено визначену Волинською митницею ДФС митну вартість товару та сплачено митні платежі.

Не погоджуючись з правомірністю рішення Волинської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 11 вересня 2019 року №UA205110/2019/001546/2 ОСОБА_1 оскаржив його в судовому порядку.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , не надавав правову оцінку підставам прийняття відповідачем спірного рішення про коригування митної вартості товару.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що положеннями Митного кодексу України та Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 30 травня 2012 р. № 651, передбачено певний алгоритм дій для декларанта, який має намір отримати товар щодо якого митний орган відмовив в прийнятті митної декларації та відкоригував його митну вартість, з чим декларант не згоден: в такому випадку він зобов`язаний подати нову митну декларацію, одночасно сплативши ту митну вартість товару, яка визначена ним самостійно, а також забезпечити сплату донарахованої митним органом вартості товару, шляхом внесення гарантії в порядку, передбаченому розділом Х МК України. При цьому, така декларація в графі 43 в лівому підрозділі повинна містити порядковий номер метода визначення митної вартості, який визначається декларантом, а за наявності рішення про коригування митної вартості товарів в правому підрозділі графи 43 зазначається номер методу визначення митної вартості, який застосовувався митним органом. Крім цього, у разі сплати гарантії, до графи 47 митної декларації вноситься запис про гаранта та реквізити гарантійного документа. Сплачена декларантом сума в якості гарантії позначається кодом « 55». Суд першої інстанції зазначив, що в первинній митній декларації від 11.09.2019 року №UA205010/2019/106581 в графі 43, в лівому підрозділі позивачем самостійно визначено резервний метод митної вартості товару « 6», правий підрозділ не заповнено. Даний факт, за висновками суду першої інстанції, виключає можливість під час подання в подальшому нової декларації визначати основний метод визначення митної вартості товарів, оскільки в первинній митній декларації ціну товару було визначено за резервним методом.

Суд першої інстанції зазначив, що дослідження відомостей з відповідних граф митних декларацій є необхідним для правильного вирішення спору, зокрема для висновку про те, погодився чи не погодився декларант із скоригованою митним органом митною вартістю. Останнє, в свою чергу, має значення для висновку про те, чи продовжує існувати між сторонами правовий спір.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що у даному випадку спір між сторонами вичерпано внаслідок погодження декларанта із митною вартістю, визначеною митним органом, шляхом відповідного заповнення граф нової митної декларації від 12.09.2019 року №UA205090/2019/107177 та не визначення в ній гарантійних платежів за кодом « 55» і їх не сплатою.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Предметом оскарження у спірних правовідносинах є рішення про коригування митної вартості товарів від 11 вересня 2019 року №UA205110/2019/001546/2, прийняте Волинською митницею ДФС.

Відповідно до статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, що передбачено статтею 55 Конституції України.

Згідно зі змістом частин 3 і 4 статті 6 КАС України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Частиною 1 статті 29 МК України передбачено, що рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом.

Право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 МК України або до суду також гарантовано підпунктом «б» пунктом 5 частини 2 статті 55 цього Кодексу.

Відтак, у спірних правовідносинах позивачу законом гарантовано право на оскарження до суду рішення про коригування митної вартості товарів Волинської митниці ДФС від 11 вересня 2019 року №UA205110/2019/001546/2.

Разом з цим, необхідно зазначити, що у правовідносинах, які розглядаються судом, слід розрізняти окремо «право» позивача погодитися чи не погодитися із рішенням про коригування митної вартості із відповідними правовими наслідками такого погодження, чи не погодження в частині: оплати визначеної контролюючим органом скорегованої митної вартості або надання гарантій відповідно до розділу Х МК України, від іншого, самостійного гарантованого Конституцією і законами України «права» на оскарження спірного рішення в суді незалежно від того погодився декларант із рішенням про коригування митної вартості товару, чи не погоджується із самою скорегованою митною вартістю, навіть за умови сплати обов`язкових платежів із скорегованої митної вартості товару.

Зокрема, частиною другою статті 55 МК України передбачено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, серед іншого, має містити інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до частини 7 статті 55 МК України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Отже, правовідносини, які виникають із приписів підпунктів «а» і «б» пункту 5 частини 2, частини 7 статті 55 МК України, є реалізацією декларантом права на випуск у вільний обіг товарів у разі згоди або не згоди з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів, в тому числі із застосуванням заходів надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Такі правовідносини мають місце виключно між декларантом і митним органом.

У свою чергу, частина 1 статті 29 і підпункт «б» пункту 5 частини 2 статті 55 МК України врегульовує правовідносини щодо права декларанта оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до суду, без будь яких застережень чи умов, в тому числі за умови сплати митних платежів згідно із митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів, та/або за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу.

Відповідно до глави 2 розділу ІІ «Заповнення граф митної декларації» Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №651 від 30.05.2012 року (далі - Порядок №651), графа 43 «Метод визначення вартості» заповнюється в разі заявлення товарів у митний режим імпорту або в інший, відмінний від митного режиму імпорту, митний режим, зі справлянням митних платежів.

У лівому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався.

У разі наявності чинного рішення про коригування митної вартості товарів у правому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався митним органом.

Як слідує зі змісту нової митної декларації від 12.09.2019 року №UA205090/2019/107177 в лівому розділі графи 43 проставлено 1 метод визначення митної вартості товару, а в правому 6 метод. Однак, як вже зазначалося колегією суддів, у лівому розділу ОСОБА_1 підлягав вказівці саме 6 метод, як такий, що визначений ним в митній декларації від 11.09.2019 року №UA205090/2019/106581.

З вказаного слідує, що декларантом порушено порядок і умови заповнення усіх обов`язкових граф нової митної декларації, однак перевірка правильності, повноти та відповідності заповнених відомостей такої декларації фактичним даним (обставинам) покладено саме на відповідача, тобто Волинську митницю ДФС..

Частиною 6 статті 257 МК України визначено, що умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до частин 5 і 6 статті 264 МК України з метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам орган доходів і зборів здійснює перевірку митної декларації.

Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

За змістом пункту 4.4 розділу IV Порядку №631 та частини 11 статті 264 МК України орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав:

1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу;

2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів;

3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

Відтак, неналежне заповнення лівого і правого підрозділу графи 43 нової митної декларації від 12.09.2019 року №UA205090/2019/107177 є свідченням відсутності у декларації усіх необхідних відомостей, обов`язковість вірного заповнення яких визначено коментованими нормами закону і підзаконними нормативно-правовими актами.

Разом з тим, в силу вимог частини 5 і 6 статті 264 МК України, посадова особа відповідача при визначенні правильності заповнення поданої нової митної декларації зобов`язана вказати на такі недоліки декларанту, більше того у відповідності до частини 11 статті 264 МК України нова декларація не підлягала прийняттю.

Подання позивачем нової митної декларації при чинному рішенні про коригування митної вартості товару, навіть за умови, невірного заповнення одного із підрозділів графи 43 такої декларації, правильність внесення даних до яких перевіряє саме посадова особа митного органу, не може обмежити чи позбавити декларанта права на оскарження в суді відповідного рішення про коригування митної вартості і ставити питання про перевірку його на предмет обґрунтованості і законності, в тому числі на відповідність вимогам частини 2 статті 55 МК України.

Свідченням існування спору між декларантом і митним органом, а відтак й факту непогодження позивача із скорегованою митною вартістю товару, є його судовий розгляд, який є триваючим, з дня звернення особи до суду, та, у випадку, встановлення судом протиправності рішення про коригування митної вартості товару - безумовною підставою для скасування рішення органу контролю.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що факт невикористання декларантом права випущення товару у вільний обіг на умовах, визначених частиною сьомою статті 55 МК України, не може автоматично позбавити позивача права на оскарження рішення органів доходів і зборів, якщо він вважає, що цим рішенням порушено його права, свободи чи інтереси, що гарантовано не лише статтею 8 Конституції України, але й статтею 29 МК України.

А відтак, рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав погодження декларантом з визначеною митним органом митною вартістю товару, про що свідчить подання ним нової митної декларації від 12.09.2019 року №UA205090/2019/107177, колегія суддів вважає необґрунтованим.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню Волинської митниці ДФС про коригування митної вартості товару від 11 вересня 2019 року №UA205110/2019/001546/2 колегія суддів доходить наступних висновків.

Частиною першою статті 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

За приписами частини першої статті 49 та частини першої статті 51 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами першою - другою статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та главою 8 вказаного розділу.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; рахунок-фактура (інвойс); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, зокрема: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частини перша - третя статті 53 МК України).

Разом з тим, статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина шоста статті 57 Кодексу).

У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

За приписами частини 1 статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

За приписами частини першої статті 368 МК України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

Як вбачається з матеріалів справи, митну вартість імпортованого транспортного засобу, що вказана декларантом у митній декларації, визначено за резервним методом у сумі 7100,0 EUR, а до митної декларації додано документи, які підтверджують заявлені відомості про митну вартість товару за резервним методом, зокрема: рахунок-фактуру №110.2019 від 05.09.2019 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ; тимчасове реєстраційне посвідчення НОМЕР_3 від 05.09.2019 року; сертифікат відповідності АА №43355 від 10.09.2019 року; висновок експертного дослідження №1787-F від 11.09.2019 року; експортну декларацію країни відправлення товару від 05.09.2019 року MRN 19DE70E1; акт про проведення митного огляду транспортного засобу від 08.09.2019 року; касові чеки, що підтверджують витрати на транспортування.

Проте, відповідач скоригував визначену позивачем митну вартість транспортного засобу з 7100,0 Євро до 9600,0 Євро, взявши за основу для коригування відомості електронного каталогу SCHWACKE, який нібито надано декларантом та в якому вартість транспортного засобу визначена на рівні 9250,0 Євро.

Про використання саме вказаного електронного каталогу Волинська митниця ДФС зазначає в поданому нею відзиві на позовну заяву. При цьому, у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів від 11 вересня 2019 року №UA205110/2019/001546/2 митний орган посилається на інформацію АСАУР (автоматизована система управління ризиками) «Вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного для визначення митної вартості за VIN-кодами: НОМЕР_1 , валюта EUR, вартість 9600 євро».

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 чи його уповноважена особа надавали до митного органу електронний каталог SCHWACKE. Зазначене, на думку колегії суддів, дає підстави для висновку, що зазначене «джерело» використано Волинською митницею ДФС самостійно, без вказівки на дату вказаного каталогу та визначений ним діапазон цін.

Митний орган не навів жодних розрахунків, за якими було визначено таку вартість транспортного засобу, не вказав, яким чином митна вартість автомобіля визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем вимог частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення. Фактично в даному випадку відповідачем було проведено порівняння товарів лише за вінкодом, та визначено митну вартість товару без врахування специфіки ввезеного позивачем товару, зокрема, його пошкоджень.

Відсутність обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості є самостійною підставою для скасування рішення про коригування митної вартості товарів, про що свідчить правова позиція висвітлена у постановах Верховного Суду по справах №826/28024/15 від 18.12.2018р., №815/1670/17 від 21.12.2018р., №813/663/17 від 18.12.2018р., №815/228/17 від 21.12.2018р. та №820/1436/17 від 18.12.2018р.

Колегія суддів зазначає, що визначена програмним забезпеченням вартість автомобіля може бути об`єктивною тільки тоді, коли митним органом при митному оформленні транспортного засобу врахована інформація про технічний стан транспортного засобу.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.07.2019р. у справі № 1140/3242/18.

У відзиві на позовну заяву Волинська митниця ДФС посилається на те, що наданий ОСОБА_1 рахунок-фактура від 05.09.2019 року №110.2019 не є платіжним документом і не доводить факту оплати вартості транспортного засобу. Також, відповідач стверджує, що заявляючи понесену суму транспортних витрат на рівні 100,0 Євро декларантом надано до митного органу чеки на пальне на суму 58,33 Євро, тоді як доданий до матеріалів справи касовий чек на суму 34,60 Євро до Волинської митниці ДФС не подавався.

Колегія суддів не приймає до уваги такі посилання апелянта, оскільки з матеріалів справи вбачається, що під час прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товарів у Митного органу не виникало будь-яких зауважень до вказаних документів, зокрема, цього не відображено в п.33 рішення про коригування митної вартості товарів від 11 вересня 2019 року №UA205110/2019/001546/2.

Наведення відповідачем під час судового розгляду нових розбіжностей, які не зазначались останнім при прийнятті спірного рішення про коригування митної вартості товарів, суперечить принципу верховенства права в частині забезпечення правової передбачуваності та правової визначеності, та не може бути причиною виникнення сумніву у задекларованій позивачем митній вартості товару, оскільки на стадії декларування товару вони не були заявлені.

Положеннями п.2.1 розділу ІІ Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. №598, чітко встановлено про необхідність у рішенні при визначенні митної вартості відповідно до положень ст.ст. 59, 60 та 64 МК України, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, робити пояснення щодо зроблених коригувань.

Діюче законодавство з питань державної митної політики не передбачає іншого документа, в якому орган доходів і зборів зобов`язаний давати свої висновки щодо причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за заявленою декларантом ціною, аніж рішення про коригування митної вартості товарів.

Повідомлення відповідачем на стадії судового оскарження інших підстав неприйняття заявленої декларантом митної вартості, ніж ті, що були зазначені в його рішенні про коригування митної вартості, не може бути причиною виникнення сумніву у задекларованій ОСОБА_1 митній вартості товару, оскільки на стадії декларування товару вони не були заявлені.

Із положення, закріпленого у ст.2 КАС України, випливає, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. При цьому, адміністративний суд не призначений для виконання функцій суб`єктів владних повноважень у випадках, коли ці суб`єкти з якихось причин не виконали покладені на них функції.

Згідно пункту 27 висновків Постанови Пленуму ВАСУ №2 від 13.03.2017р. дослідження судом обставин, які не були досліджені органом доходів та зборів при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів, є не що інше, як виконання судом функції митного контролю замість органів доходів та зборів, а тому суперечить частині 1 статті 2 КАС України, а також не відповідає конституційному принципу розподілу влад. Суд не має права досліджувати обставини, які стосуються митної вартості, але які не були предметом дослідження органу доходів і зборів при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів.

Аналогічна правова висловлена Верховним Судом у постанові від 23.01.2018р. по справі К/9901/6239/18 (815/469/15).

Конституційний Суд України в мотивувальні частині Рішення від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 зазначив, що складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його обсяг та зміст ними буде реалізовано.

На підставі викладеного, колегія суддів також не вбачає підстав надання правової оцінки «розбіжностям», які не зазначено Митницею у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів.

Інших обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару, відповідачем не наведено. Так само й інших юридичних фактів, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.

Колегія суддів зазначає, що навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта, що оскаржуване рішення митного органу про коригування митної вартості товарів від 11 вересня 2019 року №UA205110/2019/001546/2 є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки позивачем надано усі передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товару.

Натомість, митним органом не доведено правомірності оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару, не спростовано дійсність поданих до митного оформлення документів, достовірність і об`єктивність зазначених відомостей, не доведено наявності підстав для витребування від позивача (декларанта) додаткових документів, а також не надано доказів, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не дотримано передбаченого ст. 57 МК України порядку визначення митної вартості товару.

А відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Волинської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 11 вересня 2019 року №UA205110/2019/001546/2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При вирішенні спору судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини справи та порушено норми матеріального права, у зв`язку з чим, відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення - про задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.12.2019 року представником позивача адвокатом Кваша С.С. подано до суду першої інстанції клопотання про стягнення з Волинської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 6500 грн.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З аналізу положень ст.134 КАС України слідує, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018р. по справі №826/1216/16 висловила правову позицію, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В підтвердження понесених витрат представником позивача надано суду: договір про надання правової допомоги від 01.10.2019 року, укладений між ОСОБА_1 , як Клієнтом, та Адвокатським об`єднанням «Аргумент»; додаткову угоду до вказаного договору від 01.10.2019 року; заяву про обґрунтування витрат на послуги адвоката; договір про співробітництво від 13.09.2019 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «Аргумент» та адвокатом Кваша С.С.

Однак, ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанції позивачем не надано жодного належного доказу оплати адвокату гонорару в розмірі, зазначеному в заяві про обґрунтування витрат на послуги адвоката.

У зв`язку з цим, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_1 належним чином не доведено фактичне понесення ним витрат на правничу допомогу в сумі 6500 грн., а тому відсутні підстави для стягнення відповідних витрат на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 11 вересня 2019 року №UA205110/2019/001546/2.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено та підписано 17.06.2020 року.

Головуючий суддя Бойко А.В.
Судді Федусик А.Г. Шевчук О.А.