Справа № 140/6719/20
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2020-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року ЛуцькСправа № 140/6719/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася в суд із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення №79 від 15 січня 2020 року щодо відмови в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку; зобов`язання призначити та виплачувати пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796-XII) з моменту звернення, а саме з 27 листопада 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Качин Камінь-Каширського району Волинської області, яке включно допер залишається постійним та незмінним місцем проживання. Позивач є потерпілою особою внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3). 27 листопада 2019 року позивач із заявою до відповідача про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII. Проте, відповідач рішенням №79 від 15 січня 2020 року відмовив в призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-XII із зниженням пенсійного віку як потерпілій внаслідок аварії на ЧАЕС, мотивуючи це тим, що позивач не прожила або не відпрацювала в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року 3 роки, тому права на пенсію відповідно до статті 55 Закону № 796-XII не має.

Позивач не погоджується із прийнятим рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії, вважає його протиправним, таким, що порушує її права та вимоги діючого законодавства з огляду на наступне.

Факт проживання у с. Качин підтверджується довідкою Качинської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області від 05 листопада 2019 року, яка не скасована, є чинною, ніким не визнана такою, що не відповідає первинним документам чи фактичній ситуації.

Вважає, що трудова книжка не відноситься до документів, які можуть підтверджувати період проживання потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи в зоні гарантованого добровільного відселення.

Наголошує, що наявність у позивача посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) надає право користуватися відповідними пенсійними пільгами, у даному випадку - на зниження пенсійного віку при призначенні пенсії за віком. Таким чином, станом на 01 січня 1993 року позивач проживала у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років.

Таким чином, позивач вважає, що виконала вимоги закону, та набула право на пенсію із зниженням пенсійного віку на 6 років, оскільки із заявою про призначення пенсії за віком до відповідача звернулася у віці повних 53 років, страховий стаж також значно перевищує мінімальну межу, визначену у 15 років.

З огляду на наведене, позивач просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою від 19 травня 2020 року відкрито провадження в даній адміністративній справі та на підставі статті 263 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Згідно із частиною третьою статті 263 КАС України заявами по суті справи є позов та відзив.

У відзиві на позов від 26 травня 2020 року № 0300-0802-7/14592 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та просить відмовити в їх задоволенні з огляду на те, що за фактом розгляду наданих документів та заяви від 27 листопада 2019 року було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 з наступних підстав. Згідно з поетапним підняттям пенсійного віку для жінок (Закон України від 03 жовтня 2017 року №2148-19) та відповідно до абзацу 23 частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до досягнення віку 60 років (54 роки для осіб, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС) право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу (у 2019 році - 20 років) мають жінки 1961 року народження (1966 року народження - для осіб, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, які народилися з 01 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року).

Згідно довідки Качинської сільської ради від 05 листопада 2019 року №1138 ОСОБА_1 проживала з 12 серпня 1986 року по даний час у с.Качин, Отже права на початкову величину зниження пенсійного віку ОСОБА_1 немає.

Відповідно до записів трудової книжки є відомості про період роботи з 01 серпня 1984 року по 01 вересня 1985 року та з 01 серпня 1986 року по 01 вересня 1993 року у м.Львові, територія, яка не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. З 01 вересня 1985 року по 31 липня 1986 року проходила навчання у педагогічних класах по підготовці вихователів дитячих дошкільних закладів при СШ №16 м.Львова. Тому даний період також не може бути зарахований для зниження пенсійного віку, оскільки гр. ОСОБА_1 не могла одночасно перебувати у с.Качин Камінь-Каширського району Волинської області та м.Львові Львівської області.

ОСОБА_1 надана довідка Качинської сільської ради про місце проживання від 05 листопада 2019 року №1138, де дата народження вказана 23.09.1966р (копія довідки додається). Відділом КПР №2 управління контрольно-перевірочної роботи Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області була проведена перевірка достовірності видачі довідки від 05 листопада 2019 №1138 про реєстрацію та проживання в с.Качин Камінь-Каширського району Волинської області, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (копія довідки від 23 грудня 2019 року №1413/2 додається). Відповідно до проведеної перевірки встановлено, що у погосподарських книгах Качинської сільської ради (с.Качин Камінь-Каширського району Волинської області) за 1986-2020 роки вчинено записи реєстрації проживання гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Чи є гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 однією і тією ж особою невідомо. Ствердження посадових осіб, що зазначена дата народження « ІНФОРМАЦІЯ_2 » є помилковою, викликає сумнів, оскільки дана дата народження вказана в погосподарських книгах за всі роки, а посадові особи на час проведення перших записів не працювали.

Виходячи з вищевикладеного, ОСОБА_1 не має права на призначення пенсії відповідно до статі 55 Закону № 796-XII так, як не дотримано вимог передбачених цією статтею.

З наведених підстав у задоволенні позову просить відмовити.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус громадянки, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Волинською ОДА 17 жовтня 2019 року. (а.с.20).

27 листопада 2019 року позивач звернулася до Камінь-Каширського об`єднаного управління Пенсійного фонду України (правонаступником якого є відповідач, далі - Камінь-Каширське ОУ ПФУ) із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», надавши відповідний пакет документів (а.с.13).

15 січня 2020 року ГУ ПФУ у Волинській області прийняло рішення № 79 про відому в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII (а.с.14).

Листом від 16 лютого 2020 року №2149/02-39 відповідач повідомив позивача про прийняте рішення про відому в призначенні пенсії. Як слідує із вказаного листа, на момент звернення позивач досягла 53 річного віку. Згідно довідки Качинської сільської ради від 05 листопада 2019 року №1138, яка видана на підставі по господарських книг позивач була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 з 12 серпня 1986 року по даний час.

При перевірці з питань дотримання вимог законодавства щодо достовірності довідки №1138 від 05 листопада 2019 року, згідно з актом №1413/2 від 23 грудня 2019 року, встановлено, що у погосподарських книгах Качинської сільської ради за 1986-2020 роки вчинені записи реєстрації проживання ОСОБА_1 та зазначена дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до записів трудової книжки від 10 вересня 1984 року серії НОМЕР_2 позивач працювала з 01 серпня 1984 року по 01 вересня 1993 року в дитячому дошкільному закладі №11 міста Львів. Також, довідки відділу освіти Галицького та Франківського району Львівської міської ради №125 та 126 від 27 листопада 2019 року підтверджують нарахування заробітної плату за період з серпня 1986 року по грудень 1991 року, №408 від 31 липня 2018 року - про перебування на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами з 01 квітня 1992 та у відпустці по догляду за дитиною до виповнення нею трьох річного віку (наказ №107 а від 06 листопада 1992 року).

З урахуванням викладеного, та враховуючи факт роботи на території, яка не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, позивач не прожила або не відпрацювала в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року 3 роки, тому права на пенсію відповідно до статі 55 Закону № 796-XII немає (а.с.12).

Позивач, не погоджуючись із рішенням про відмову у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку, звернулася до суду з вказаним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що за частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дії відповідача як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягають оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України. Так у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника (частина перша статті 9 Закону №1058-IV).

Згідно із статті 26 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Таким чином, пенсійний вік ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без урахування статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), становить 60 років.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28 лютого 1991 року (далі - Закон №796-XII).

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені статтею 55 Закону №796-XII.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону № 796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

За правилами пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Відповідно до статті 11 Закону №796-XII, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: 1) евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов`язкового) і гарантованого добровільного відселення; 2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій; 3) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років; 4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років; 5) особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 - 1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України; 6) особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв`язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини п`ятої статті 17 цього Закону.

Крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать неповнолітні діти, зазначені у статті 27 цього Закону. Після досягнення повноліття (в разі одруження або влаштування на роботу у передбачених чинним законодавством випадках до досягнення повноліття - за їх бажанням відповідно з часу одруження або влаштування на роботу), визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи провадиться на умовах, визначених частиною першою цієї статті, а щодо потерпілих, зазначених у пункті 6 частини першої цієї статті, визначення категорії провадиться відповідно до пункту 1 частини першої статті 14 цього Закону.

Відповідно до статті 14 Закону №796-ХП, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Згідно зі статтею 65 Закону №796-XII, документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

В силу вимог статті 15 Закону №796-XII, підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №501 від 25 серпня 1992 року та Постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51 «Про порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи провадиться державними адміністраціями областей.

Згідно з пункту 2 Постанов Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року у №51, та №501 від 25 серпня 1992 року «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» посвідчення є основним документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Належність позивача до особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи 3 категорії ніким не оспорювалась, а тому посвідчення є чинним і воно вказує на те, що позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Суд зазначає, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право на користування пільгами встановленими Законом №796-ХІІ, у тому числі призначення пенсій зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, видане уповноваженим органом.

Згідно з абзацом 5 підпункту 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 до заяви про призначення пенсії за віком, серед інших, додаються документи, які підтверджують особливий статус особи, а саме, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Матеріалами справи підтверджено, що для призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачем було надано до Камінь-Каширське ОУ ПФУ, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 від 17 жовтня 2019, категорія 3, видане Волинською облдержадміністрацією та довідку Качинської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області №1138 від 05 листопада 2019 року (а.с. 19-20).

Згідно довідки Качинської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області №1138 від 05 листопада 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 12 серпня 1986 року по даний час постійно проживає і зареєстрована в АДРЕСА_1 , яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення третьої категорії відповідно до статті 14 (п.3) Закону №796-ХІІ.

У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію Законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 106 від 23 липня 1991 року с.Качин Камінь-Каширського району Волинської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Проте, довідка Качинської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області №1138 від 05 листопада 2019 року не була врахована відповідачем при вирішенні питання про призначення пенсії позивачу зі зменшенням пенсійного віку.

При перевірці з питань дотримання вимог законодавства щодо достовірності довідки №1138 від 05 листопада 2019 року, згідно з актом №1413/2 від 23 грудня 2019 року (а.с.37-39), встановлено, що у по господарських книгах Качинської сільської ради за 1986-2020 роки вчинені записи реєстрації проживання ОСОБА_1 та зазначена дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач, відмовив позивачу у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ у зв`язку з тим, що позивач не прожила або не відпрацювала в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року 3 роки, тому права на пенсію відповідно до статі 55 Закону № 796-XII немає.

Верховний Суд у постановах від 27 лютого 2018 року у справі №344/9789/17, від 28 березня 2018 року у справі №333/2072/17 (2а/333/122/17), від 08 травня 2018 року у справі № 708/1022/17, від 23.05.2018 у справі №398/3509/16-а висловив правовий висновок щодо застосування положень статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Так, Верховний Суд вказав, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Суд наголошує, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, чи таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б .

Отож, видача позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 від 17 жовтня 2019 року, категорія 3, підтверджує той факт, що станом на 1 січня 1993 року ОСОБА_1 проживала в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Суд звертає увагу відповідача, що посвідчення позивача недійсним не визнавалось, його статус не оспорюється.

Крім того, позивач з 12 серпня 1986 року по даний час зареєстрована та постійно проживає в с.Качин Камінь-Каширського району Волинської області.

Відтак, на переконання суду, позивач має право на зменшення пенсійного віку на 6 років (згідно із статтею 55 Закону № 796-ХІІ - 1 рік за 2 роки проживання), тобто на призначення пенсії після досягнення 54-річного віку, за наявності відповідного стажу. При цьому, до відповідача із заявою про призначення пенсії позивач звернулася у 53 роки.

Разом з тим, суд погоджується з позицією відповідача, про неможливість застосування початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки, оскільки обов`язковою умовою для такого застосування є постійне проживання особи у зонах відчуження з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Посилання відповідача на те, що згідно з записами в трудовій книжці від 10 вересня 1984 року серії НОМЕР_2 позивач працювала з 01 серпня 1984 року по 01 вересня 1993 року в дитячому дошкільному закладі №11 міста Львів, тобто на території, яка не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, а тому відповідні періоди не можуть бути включенні до періоду проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення, суд оцінює критично, з огляду на таке.

Частиною першою статті 48 Кодексу законів про працю України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Таким чином, трудова книжка є офіційним документом, що підтверджує наявність та обсяг трудового стажу в особи. Тобто, такий документ взагалі не відносяться до документів, які підтверджують місце та період проживання особи, зокрема, в зоні гарантованого добровільного відселення.

Більше того, згідно з пунктом 2.1 Порядку №22-1, надання інших документів, які б підтверджували період проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення, окрім як довідки органу місцевого самоврядування, не передбачено.

Крім того, посилання відповідача на довідки відділу освіти Галицького та Франківського району Львівської міської ради №125 та 126 від 27 листопада 2019 року підтверджують нарахування заробітної плату за період з серпня 1986 року по грудень 1991 року, №408 від 31 липня 2018 року - про перебування на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами з 01 квітня 1992 та у відпустці по догляду за дитиною до виповнення нею трьох річного віку (наказ №107 а від 06 листопада 1992 року), не відносяться до документів, які можуть спростувати період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення, як потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Разом з тим, суд повторює, що за змістом абзацу 1 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

З оскаржуваного рішення слідує, що у позивача наявний необхідний страховий стаж (34 роки 3 місяці 5 днів).

Згідно зі статтею 26 Закон №1058-IV загальний пенсійний вік становить 60 років, а тому з врахуванням права позивача на зменшення пенсійного віку на 6 років, пільгова пенсія може бути призначена їй після досягнення віку 54 років.

Разом з тим, станом на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, остання досягнула віку 53 роки та, відповідно, ще не набула права на призначення такого виду пенсії.

Одночасно, суд звертає увагу на те, що обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на інформацію інтернет-порталів органів Пенсійного фонду України, згідно якої пенсійний вік жінок, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, що народилися у період з 01 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року, становить 53 роки. Оскільки позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , то вона має право виходу на пенсію у віці 53 роки (59 років - 6 років).

Такі доводи позивача суд вважає хибними, оскільки вони ґрунтуються на неправильному застосуванні норм права, оскільки положення статті 55 Закону №796-ХІІ встановлюють право осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виключно на зменшення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV. Натомість позивач наполягає на подвійному застосуванні норм статті 55 Закону №796-ХІІ, а саме: зниженні пенсійного віку на 6 років та зниженні року народження на 6 років, чого ні норми Закону №796-ХІІ, ні Закону №1058-IV не допускають.

За таких обставин ОСОБА_1 передчасно звернулася із заявою про призначення йому пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII. З урахуванням викладеного у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відтак судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з врахуванням вимог пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України.

Суддя А.Я. Ксензюк