Справа № 2а-947/11/1370
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2020-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

16 червня 2020 року

Київ

справа №2а-947/11/1370

адміністративне провадження №К/9901/32572/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Залізничної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18.10.2017 (суддя Гулик А.Г.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2018 (головуючий суддя Попко Я.С., судді: Іщук Л.П., Онишкевич Т.В.) у справі №2а-947/11/1370 за адміністративним позовом Залізничної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Філії Західного головного регіонального управління Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів,

ВСТАНОВИВ:

Залізнична об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - ОДПІ, позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач), у якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила стягнути з відповідача податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів у розмірі 15057,00грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18.10.2017, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2018, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОДПІ звернулась з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13.06.2016 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18.10.2017 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2018 у справі №2а-947/11/1370.

Ухвалою суду від 15.06.2020 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження на 16.06.2020.

В обґрунтування касаційної скарги позивач зазначає про обставини справи, а також вказує, що сума податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів у розмірі 15057,00грн. відповідачем не сплачена, що підтверджується довідкою податкового органу. Позивач посилається на те, що висновки судів попередніх інстанцій не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права. ОДПІ просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18.10.2017 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2018, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідачем подано відзив на касаційну скаргу, з якого слідує, що відповідач вважає касаційну скаргу необґрунтованою. Як вказує відповідач, докази про сплату знаходяться в матеріалах справи, при цьому, позивачем не доведено правомірність стягнення суми боргу та не встановлено провину відповідача у ненадходженні такої суми до бюджету. У відзиві ОСОБА_1 просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно даних Львівського відділу реєстраційно-екземенаційної роботи Управління Державтоінспекції на ім`я ОСОБА_1 16.05.2009 зареєстровано автомобіль маркиBENZ, 2001 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , що підтверджується листом №9504/10/17-108/174 від 28.04.2010.

Відповідно до розрахунку суми податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час здійснення першої реєстрації транспортних засобів в Україні, сума податку, що підлягає сплаті, становить 15057,00грн.

Згідно довідки ДПІ у Залізничному районі м. Львова №29958/9/19-023/1496 від 03.11.2010. кошти від ОСОБА_1 в сумі 15057,00грн. згідно даних наявних у МРЕВ квитанцій до місцевого бюджету Залізничного району м.Львова не надійшли.

Податковим органом направлено рекомендованим листом виклик ОСОБА_1 щодо сплати податку з власників транспортних засобів, у відповідь на який ОСОБА_1 не з`явилась.

Відсутність надходження до місцевого бюджету коштів зі сплати податку з власників транспортних засобів у сумі 15057,00грн. за реєстрацію автомобіля на ім`я ОСОБА_1 у травні 2009 року стала фактичною підставою для звернення податкового органу до суду з позовом.

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 05.09.2011, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2013, позов задовольнив.

Висновок суду першої інстанції про задоволення позову, з яким погодився суд апеляційної інстанції, вмотивований тим, що відповідальність за невиконання обов`язку щодо сплати податку покладається на платника податків. Тому, виходячи із встановленого факту, що під час першої реєстрації транспортного засобу податок з власників транспортних засобів на єдиний казначейський рахунок держаного бюджету не був зарахований, а відповідач не надав відповідних доказів проти зазначених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги контролюючого органу є обґрунтованими.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.04.2017 рішення судів попередніх інстанцій скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Як вказано касаційним судом, для правильного вирішення справи суди мали з`ясувати обставини справи щодо фактичного подання безпосередньо ОСОБА_1 заяви про реєстрацію таких транспортних засобів на своє ім`я разом із відповідними документами. У той час такі обставини, як і обставини щодо фактичної сплати податку у сумі 15057,00грн. на яку посилається відповідач, заперечуючи проти позову, а також надані прокуратурою копії документів реєстраційної справи щодо реєстрації автомобіля, як такі, що відповідно до статті 138 КАС України входять до предмету доказування, не досліджені судом; оцінка доказів у справі зроблена судом без дотримання вимог статті 86 КАС України.

За результатами нового розгляду справи постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18.10.2017, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2018, у задоволенні позову відмовлено. Суди встановили, що документи про реєстрацію транспортного засобу подавались відповідачем особисто, що ним визнається. Як вказано судами, доводи відповідача щодо сплати нею податку з власників транспортних засобів у сумі 15057,00грн. підтверджується копією квитанції Приватбанк у м.Львові від 16.05.2009. Також, посилались на те, що згідно з приписами Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» у разі відсутності документів про сплату податку або документів, що дають право на користування пільгами, перша реєстрація в Україні, реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку і технічний огляд транспортних засобів не провадяться.

Податок з власників транспортних засобів, самохідних машин і механізмів, порядок його обчислення і сплати встановлюються Законом України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» від 11.12.1991 №1963-ХІІ (чинним на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №1963-ХІІ).

Положення статті 1 Закону №1963-ХІІ встановлюють, що платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи, а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до статті 2 вказаного Закону є об`єктами оподаткування.

Згідно статті 5 Закону №1963-ХІІ податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується фізичними особами перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним оглядом транспортних засобів щорічно або один раз за два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому провадиться технічний огляд. При цьому, фізичні особи - платники податку зобов`язані пред`являти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку або технічний огляд транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки, а платники, звільнені від сплати вказаного податку, - відповідний документ, що дає право на користування вказаними пільгами.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону №1963-ХІІ у разі приховування (заниження) об`єктів оподаткування з власників транспортних засобів стягуються сума несплаченого податку, а також пеня або штраф у порядку, передбаченому законом.

Як встановлено абзацом 12 пункту 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок №1388), реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків, а також внесення в установленому порядку платежів за огляд транспортних засобів, реєстрацію, перереєстрацію та зняття їх з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Згідно з абзацом 1 пункту 8 Порядку №1388 реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості, яка провадиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку у порядку, встановленому МВС, Мін`юстом, Держпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна і має відповідні документи, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Наведені правові норми законодавства дають підстави вказувати, що платником податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, які вперше реєструються в Україні, є, зокрема, фізичні особи, які здійснюють першу їх реєстрацію; передумовою першої реєстрації транспортних засобів закон визначає пред`явлення особами, які здійснюють першу реєстрацію, органам, які здійснюють таку реєстрацію, заяви про реєстрацію транспортного засобу та платіжних документів про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки; у разі відсутності відомостей про сплату податків (зборів), передбачених законодавством перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним щорічним оглядом транспортних засобів, органи ДАІ відмовляють у реєстрації/перереєстрації транспортного засобу.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, Львівським ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області на ім`я відповідача здійснено першу реєстрацію в Україні транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ.

На підставі матеріалів справи судами встановлено, що документи щодо реєстрації транспортного засобу подавались відповідачем особисто, що ним визнається.

Виходячи із ставок податку за вказаний транспортний засіб, з розрахунку за рік належить до сплати 15057,00грн. (обєм двигуна 2151 куб.см., ставка податку за 100 куб.см. 700,00грн.).

Суди констатували, що доводи відповідача про сплату встановленого законом податку у розмірі 15057,00грн. підтверджуються копією квитанції ЗГРУ Приватбанк у м.Львові від 16.05.2009. Як встановлено, копія квитанції міститься в матеріалах про реєстрацію транспортного засобу, направлених прокуратурою Львівської області на запит суду першої інстанції, долучених до судової справи у даному провадженні.

Разом з тим, суди відзначили, що позивачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об`єктивних доводів щодо наявності в діях відповідача ознак протиправності, як і не доведено правомірності стягнення суми податку з власників транспортних засобів, а також не з`ясовано вину у ненадходженні суми податку до бюджету.

Вказаний висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Як унормовано положеннями статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатами розгляду, судами попередніх інстанцій правомірно встановлено, що суб`єктом владних повноважень не було доведено правомірності стягнення з відповідача заявленої суми. На підставі вказаного, судами попередніх інстанцій при винесенні судових рішень виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Згідно положень статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Залізничної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18.10.2017 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2018 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

.........................

.........................

.........................

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

Судді Верховного Суду