Справа № 380/1506/20
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2020-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/1506/20 пров. № А/857/5614/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Сеника Р.П.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі за його позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

суддя у І інстанції Сподарик Н.І..,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 20 березня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

20 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 05 червня 2018 року;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити таку індексацію за вказаний період з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року, як базових місяців, у сумі 92349,19 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі № 380/1506/20 позов було задоволено частково. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01 січня 2016 року по 05 червня 2018 року та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити користь позивача індексацію грошового забезпечення за вказаний період. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що при невиплаті індексації заробітної плати за вказаний період відповідач діяв не у спосіб, що передбачений чинним законодавством, а тому належним способом захисту порушеного права в даному випадку є зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації спірного грошового забезпечення.

Разом з тим, щодо зазначеної суми стягнення індексації за спірний період, така заперечується відповідачем і обґрунтування заявленої суми до матеріалів справи позивачем не долучено. Окрім того, вимоги у частині стягнення суми індексації у вказаному у позові розмірі не підлягають до задоволення, так як відповідне нарахування не проводилося роботодавцем.

Окрім того, аналізуючи матеріали справи, суд першої інстанції звернув увагу на те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу не є пропорційний до предмету спору, розмір гонорару, визначений позивачем та його адвокатом, є завищеним. Водночас, меморіальний ордер від 17 лютого 2020 року не містить відомостей про платника, який сплатив платіж за надання правової допомоги, а тому у задоволенні таких вимог слід відмовити.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні його вимог та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким такі задовольнити в повному обсязі. У обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що незазначення у судовому рішенні конкретної суми індексації грошового забезпечення призведе до можливих зловживань зі сторони відповідача, що полягатиме у заниженні сум, що підлягають до сплати позивачу.

Окрім того, на думку скаржника, суд першої інстанції незаконно відмовив йому у компенсації витрат на правову допомогу, оскільки з акту виконаних робіт видно які саме дії здійсненні адвокатом на його користь та скільки часу займало виконання таких робіт. З меморіального ордеру від 17 лютого 2020 року видно, що платником є саме ОСОБА_1 .

Відповідач подав апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому зазначив, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника командира частини з морально-психологічного забезпечення начальника відділення морально-психологічного забезпечення начальника відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу від 18 травня 2018 року № 269 начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) ОСОБА_1 , звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з правом носіння військового одягу.

05 червня 2018 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 125 ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.

12 листопада 2019 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату індексації грошового забезпечення.

Відповідач листом від 19 листопада 2019 року за № 350/489/908пс повідомив позивача, що документи за 2015 рік, які підлягають тривалому зберіганню, передані до Львівського територіального архівного відділу Галузевого архіву Міністерства оборони України згідно із актом приймання-передавання документів № 72 від 22 квітня 2019 року. Зазначає, що базовий місяць для нарахування індексації грудень 2015 року, а наступний базовий місяць березень 2018 року; підставою застосування базового місяця грудень 2015 року при нарахуванні індексації був пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09 грудня 2015 року; підставою застосування базового місяця березень 2018 року при нарахуванні індексації був абзац 1 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року зі змінами.

До листа долучено також довідку про види та розміри грошового забезпечення позивача за 2016 2018 роки, відповідно до якої позивачу за період з січня 2016 року по липень 2018 року включно індексація не проводилась.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернувся за захистом своїх порушених прав та законних інтересів до адміністративного суду із цим позовом.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина 3 статті 9 Закону № 2011-XII).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон № 1282-XII).

Статтею 1 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (частина 1 статті 4 Закону № 1282-XII).

Частинами 1-2 статті 5 Закону № 1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина 6 статті 5 Закону № 1282-XII).

Порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі Порядок № 1078).

Пунктом 1 вказаного Порядку передбачено, що він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 06 лютого 2003 року № 491-ІV.

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац 8 пункту 4 Порядку № 1078).

Згідно з пунктом 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

На підставі аналізу наведених положень законодавства апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про те, що суд першої інстанції в своєму рішенні зобов`язаний визначити базовий місяць та провести розрахунок індексації із зазначенням конкретної суми з огляду на таке.

Відповідно до статті 9 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Таким чином, приписи наведених правових норм дають підстави для висновку, що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення)

З аналізу положень Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вбачається, що обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) та визначати суму індексації, зокрема, розміру посадового окладу, базового місяця для обчислення індексації, покладено саме підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, а тому судом першої інстанції правомірно зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 05 червня 2018 року.

Окрім того, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн., оскільки із меморіального ордеру від 17 лютого 2020 року не видно, що платником є саме ОСОБА_1 . У згаданому ордері у графі «платник» зазначено «LV_Транз.счет платежи bp 3581081», що не ідентифікує позивача, як особу, що здійснила такий платіж.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі № 380/1506/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням приписів пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді І. М. Обрізко
Р. П. Сеник
Постанова у повному обсязі складена 18 червня 2020 року.