Справа № 400/4222/19
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2020-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/4222/19

Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.
Дата і місце ухвалення: 19.02.2020р., м. Херсон
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді : Бойка А.В.,
суддів: Федусика А.Г.,
Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 02.10.2017 року в сумі 2572,94 грн. враховуючи базовим місяцем про проведення індексації січень 2016 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок та виплатити на користь позивача: різницю нарахованої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 02.10.2017 року, враховуючи базовий місяць серпень 2012 року; середній заробіток за весь час затримки виплат належних сум по день фактичного розрахунку.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 02.10.2017 року, враховуючи базовий місяць січень 2016 року.

Зобов`язано Миколаївський обласний військовий комісаріат здійснити перерахунок ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 02.10.2017 року, враховуючи базовий місяць серпень 2012 року та виплатити різницю нарахованої індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 02.10.2017 року, враховуючи базовий місяць - січень 2016 року.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплат належних сум індексації грошового забезпечення по день фактичного розрахунку.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 10.03.2020 року ІНФОРМАЦІЯ_2 подав апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зокрема, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що повноваження щодо нарахування індексації грошового забезпечення позивачу належить до дискреційних повноважень відповідача. Під час виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі №814/1067/18 Миколаївським обласним військовим комісаріатом базовим місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення було взято січень 2016 року, оскільки саме з 01.01.2016 року відбулося збільшення грошового забезпечення військовослужбовців за рахунок збільшення щомісячної премії на виконання вимог телеграми Міністра оборони України від 31.12.2015 року №248/3/9/1150.

Також, апелянт посилається на те, що відсутність підстав для здійснення перерахунку та виплати різниці нарахованої індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 року по 02.10.2017 року, враховуючи базовий місяць серпень 2012 року, ґрунтується і на тому, що частиною 6 статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового соціального страхування на відповідний рік. Таким чином, здійснення перерахунку та виплати позивачу різниці нарахованої індексації перебуває у прямій залежності від фінансових ресурсів відповідних бюджетів та не може виходити за їх межі.

Посилається апелянт і на те, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови. Склад, розміри виплати грошового забезпечення. А відтак, у спірних правовідносинах відсутні правові підстави для застосування до Миколаївського обласного військового комісаріату відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, щодо виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку належних сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

У зв`язку з цим, Миколаївський обласний військовий комісаріат просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 1992 року по 2017 рік проходив військову службу в Збройних Силах України.

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 13.09.2017 року №318 підполковника ОСОБА_1 , військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 звільнено з військової служби у запас за пп. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) ч.6 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №176 від 02.10.2017 року позивача виключено з 02.10.2017 року зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 та всіх видів забезпечення, направлено для зарахування на військовий облік до Заводського районного військового комісаріату м.Миколаєва.

При звільненні з військової служби позивачу не виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 02.10.2017 року.

Рішенням Миколаївського окружного суду від 11.06.2018 року у справі №814/1067/18 визнано протиправними дії Миколаївського ОВК щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 1.01.2016 року по 02.10.2017 року. Стягнуто з Миколаївського ОВК на користь ОСОБА_1 невиплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.11.2017 року в розмірі 30653,01 грн.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2019 року рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.06.2018 року, скасовано та прийнято по справі №814/1067/18 нову постанову про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 02.10.2017 року.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 02.10.2017 року.

На виконання судового рішення у справі №814/1067/18 ІНФОРМАЦІЯ_5 проведено нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 02.10.2017 року в сумі 2572,94 грн. При цьому, при нарахуванні індексації відповідач врахував базовим місяцем січень 2016 року.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з правомірністю дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо врахування базового місяця для проведення індексації січня 2016 року, звернувся з даним позовом до суду, в якому зазначає, що базовим місяцем має бути серпень 2012 року наступний місяць підвищення посадового окладу.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_1 , виходив з того, що при нарахуванні та виплаті на користь позивача індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 02.10.2017 року Миколаївським обласним військовим комісаріатом необґрунтовано застосовано базовим місяцем для індексації січень 2016 року, оскільки збільшення грошового забезпечення військовослужбовців за рахунок збільшення щомісячної премії не може вважатися місяцем підвищення оплати праці в розумінні Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». При цьому, суд першої інстанції зазначив, що оскільки протягом 2012 - 2017 років посадовий оклад позивача не змінювався, тому саме початок 2012 року слід вважати базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації позивачу.

Щодо вимог позивача про нарахування та виплату на його користь середнього заробітку за весь час затримки виплат належних сум по день фактичного розрахунку, то, за висновками суду першої інстанції, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у встановлені строки, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки у день звільнення ОСОБА_1 . Миколаївським обласним військовим комісаріатом не здійснено остаточного розрахунку, тому відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ від 03 липня 1991 року (далі Закон №1282-ХІІ).

У відповідності до статті 2 Закону №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статті 4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію Закону №1282-ХІІ.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій статті 4 Закону №1282-ХІІ.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року (далі - Порядок № 1078).

Згідно п.1-1 Порядку №1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 01 січня 2016 року).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до пункту 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

За змістом пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Аналіз наведених норм законодавства України, дає підстави суду дійти висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Наказом Міністерства оборони №44 від 27.01.2016 року (що діяв з 01 січня 2016 року), «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році», відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (зі змінами), протокольного рішення Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року №3 та з метою врегулювання окремих питань виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році, наказано щомісячне грошове забезпечення військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) виплачувати з розрахунку: основні види грошового забезпечення (оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років); надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби (у відсотках посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років) всім військовослужбовцям - 50 відсотків; премій.

Тобто, грошове забезпечення військовослужбовців вищевказаним наказом було значно збільшено за рахунок стимулюючих виплат.

Проте, відповідно до приписів абзацу 5 пункту 5 Порядку №1078 від 17.07.2003 року, у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації, а тому відповідачем було безпідставно застосовано при нарахуванні індексації ОСОБА_1 базовий місяць січень 2016 року з огляду на збільшення з 01.01.2016 року грошового забезпечення військовослужбовців за рахунок збільшення щомісячної премії.

Судом першої інстанції при вирішенні спору в цій частині правильно застосовано норми матеріального права.

А відтак, колегія суддів доходить висновку про протиправність дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 02.10.2017 року враховуючи базовий місяць - січень 2016 року.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При зверненні з даним позовом до суду ОСОБА_1 просить визначити йому базовим місяцем для нарахування індексації серпень 2012 року, посилаючись на те, що під час проходження ним військової служби в період з 05.07.2012 року по 02.10.2017 року розмір посадового окладу був незмінним.

Суд першої інстанції визнав обґрунтованими такі доводи позивача та задовольнив позов у цій частині.

Як вже зазначалось колегією суддів, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, точкою відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100%, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. При цьому, нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2020 року зобов`язано Миколаївський обласний військовий комісаріат надати суду довідку щодо нарахованого грошового забезпечення підполковнику ОСОБА_1 за період з січня 2012 року по жовтень 2017 року (в розрізі кожного місяця та складових грошового забезпечення), а також відомості щодо зміни посадового окладу позивача, починаючи з дати набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 року №1294.

На виконання вимог вказаної ухвали Миколаївський обласний військовий комісаріат надав суду апеляційної інстанції довідки про нараховане ОСОБА_1 грошове забезпечення, одноразові виплати з 09.08.2012 року по 02.10.2017 року, зі змісту яких вбачається, що штатно-посадовий оклад підполковника ОСОБА_1 збільшився в червні 2013 року з 1085,0 грн. до 1120,0 грн. В подальшому розмір посадового окладу ОСОБА_1 залишався незмінним.

А відтак, колегія суддів доходить висновку, що базовим місяцем нарахування індексації грошового забезпечення позивача є червень 2013 року, а не серпень 2012 року, як про це зазначив суд першої інстанції.

Твердження відповідача про те, що проведення індексації грошових доходів здійснюється виключно у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів є необґрунтованими, оскільки частина 6 статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ, на яку посилається відповідач, не обмежує проведення, передбачених чинним законодавством України, виплат, а вказує на джерела походження цих коштів.

Також, колегія суддів зазначає, що Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Кечко проти України» зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Таким чином, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у даній справі.

До того ж, відповідачем не надано жодних доказів в підтвердження факту відсутності в бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується Військова частина, коштів на індексацію грошового забезпечення, і як наслідок не надходження відповідних фінансових асигнувань на рахунки військової частини для виплати індексації військовослужбовцям у вказаний період.

Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати індексації по день фактичного розрахунку, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником і підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Щодо аргументів апелянта про те, що ст.117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати, слід зазначити наступне:

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого у роботодавця є обов`язок сплатити передбачену статтею 117 КЗпП України компенсацію.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли між роботодавцем та колишнім працівником існує спір про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Отже, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, має бути виплачене за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року в справі 821/1083/17.

Враховуючи, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що в позивача є право на виплату його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Оскільки при вирішенні спору судом першої інстанції не правильно визначено базовий місяць для нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 02.10.2017 року, тому, відповідно до ст.317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції від 29.01.2020 року у відповідній частині.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року колегія суддів залишає без змін.

Враховуючи, що дану справу суд першої інстанції правомірно відніс до категорії справ незначної складності, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року змінити, зазначивши в його резолютивній частині, що при здійсненні перерахунку та виплати на користь ОСОБА_1 різниці нарахованої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 02.10.2017 року базовим місяцем має бути враховано червень 2013 року.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Бойко А.В.
Судді Федусик А.Г. Шевчук О.А.