Справа № 760/25790/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2020-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Кобаля М.І.

Шурка О.І

При секретарі Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Директора Національного антикорупційного бюро України Ситника Артема Юрійовича на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 березня 2020 року у справі за позовом Директора Національного антикорупційного бюро України Ситника Артема Юрійовича до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Голосіївського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Калініна Євгена Ігоровича про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Директор Національного антикорупційного бюро України Ситник Артем Сергійович звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Голосіївського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Калініна Євгена Ігоровича, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову від 20 серпня 2019 року про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії АА № .

Позов обґрунтовано тим, що при винесенні оскаржуваної постанови інспектором не було враховано що спеціалізований легковий оперативний автомобіль SKODA OCTAVIA A7, номерний знак НОМЕР_1 , використовувався 20 серпня 2019 року детективами Національного бюро при проведенні слідчої (розшукової) дії, а саме: обшуку, в рамках кримінального провадження, і, відповідно, був розміщений на вільних паркомісіцях по вул. Б.Грінченка в м.Києві навпроти будинку №3. На вказану ділянку дороги дійсно поширювалась зона дії знаків 3.34 «Зупинку заборонено», 5.38 «Місце для стоянки», 7.14 «Платні послуги», «Паркомат», проте, під вказаним знаком чи неподалік паркомат був відсутній, а здійснення його пошуку чи іншого способу сплати за паркування суперечило б меті виїзду та проведенню обшуку. Зазначено, що зупинка автомобіля SKODA OCTAVIA A7, номерний знак НОМЕР_1 , на вільному паркомісці була вимушеною дією з огляду на необхідність проведення обшуку з метою невідкладного відшукання та вилучення речей і документів, які мають важливе значення для досудового розслідування, що спрямовано на вирішення завдань кримінального провадження, визначених у статті 2 КПК України. Зауважено, що оскаржувана постанова була направлена на адресу позивача з пропуском строку, визначеного ч.7 статті 279-1 КУпАП.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 вересня 2019 року матеріали вказаного адміністративного позову були передані на розгляд за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року матеріали вказаного адміністративного позову були передані на розгляд за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року у задоволенні даного адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Зокрема, зазначено, що зупинка автомобілів на вільних паркомісцях на АДРЕСА_1 . Бориса Грінченка навпроти будинку № 3 була вимушеною дією з огляду на необхідність проведення обшуку з метою невідкладного відшукання та вилучення речей і документів, які мають важливе значення для досудового розслідування. При цьому досягнення мети обшуку можливе лише в результаті раптовості його проведення з метою усунення небезпеки знищення речей та документів, які можуть бути доказами у кримінальному провадженні.

Однак суд дійшов невірного висновку про відсутність крайньої необхідності за умови наявності заздалегідь отриманого процесуального дозволу на проведення вказаної слідчої дії, яка надалі була наперед запланована для виконання та виключає крайню необхідність, оскільки ухвала на проведення обшуку лише надає дозвіл на проведення слідчої дії, а крайня необхідність виникає в умовах її виконання.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якій він заперечує проти її задоволення та наполягає на законності оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено відсутність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 статті 152-1 КУпАП та, відповідно, не спростовано правомірність дій інспектора з паркування при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення серія АА № від 20 серпня 2019 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для притягнення позивача до відповідальності, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено судом, 20 серпня 2019 року головним інспектором з паркування відділу інспекції з паркування Голосіївського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Калініним Є.І. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису), згідно з якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 200,00 грн., який перераховується в бюджет м.Києва

Зі змісту постанови вбачається, що 20 серпня 2019 року о 10 год. 27 хв. на вул. Грінченка, 3-1 (паркувальний майданчик А1034) у м. Києві транспортний засіб SKODA OCTAVIA A7, номерний знак НОМЕР_1 , розміщено з порушенням правил паркування (неоплата вартості послуг за користування майданчиком для платного паркування, яка становить 10 гривень за кожну годину користування), чим вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 статті 152-1 КУпАП. (а.с.10-11).

При цьому, у постанові вказано: відповідальна особа, щодо якої розглядається справа ОСОБА_1 , а в даних про місце реєстрації вказано: Національне антикорупційне бюро України. До постанови долучено матеріали фото-фіксації на технічних засіб, дані про який вказані у постанові (а.с.12).

Не погоджуючись із діями відповідача щодо прийняття вказаної постанови, вважаючи її протиправною, позивач звернувся у суд із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч.1 ст. 152-1 КУпАП порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування, - тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості однієї години послуги з користування тим майданчиком для платного паркування транспортних засобів, на якому знаходиться транспортний засіб у момент порушення.

Норми вказаної статті містять примітку, яка визначає, що під неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування слід розуміти неоплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів (крім майданчиків, обладнаних автоматичними в`їзними та виїзними терміналами, на яких оплата відбувається під час виїзду з майданчика).

Також зазначена примітка встановлює, що суб`єктом правопорушення, передбаченого частинами першою, другою та восьмою цієї статті, є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення (момент паркування), а в разі фіксації зазначеного правопорушення в режимі фотозйомки (відеозапису) - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладання адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису).

В свою чергу, положеннями статті 14-2 КпАП України передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Позивач, як на одну із підстав позовних вимог, посилався на те, що проведення обшуку є невідкладною слідчою дією і найбільш доцільним та ефективним способом відшукання та вилучення речей і документів, які мають значення для досудового розслідування, і, відповідно, здійснювати пошук паркомата на інших вулицях чи іншого способу сплати за паркування суперечило меті виїзду та проведення обшуку. Тому зупинка зазначеного автомобіля на вільному паркомісці по вул. Б. Гринченка в м. Києві була вимушеною дією, яка має важливе значення для досудового розслідування, що спрямоване на вирішення завдань кримінального провадження, визначених у статті 2 КПК України, а тому до вказаних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 18 КпАП України.

Так, статтею 18 КУпАП, визначено, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

При цьому, умовами правомірності дії в стані крайньої необхідності є те, що небезпека не може бути усунута іншим шляхом, який не пов`язаний із заподіянням шкоди іншим охоронюваним інтересам, а спосіб збереження одного інтересу за рахунок іншого повинен бути крайнім, тобто якщо існує інший спосіб, не пов`язаний із заподіянням шкоди, необхідно обрати саме такий спосіб.

Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності, адже у вказаній правовій нормі прямо зазначена умова для усунення небезпеки, яка загрожує. Тобто стан крайньої необхідності повинен виникати раптово, коли одночасно виникла дійсна, реальна загроза зазначеним в статті 18 КпАП державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління.

Як встановлено судом першої інстанції, з наявних у справі документів, а саме: копії ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 07 серпня 2019 року та копії протоколу обшуку від 20 серпня 2019 року вбачається, що на підставі ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку детективами Національного антикорупційного бюро України в рамках кримінального провадження 20-21 серпня 2019 року було проведено обшук в будинку по АДРЕСА_2 (а. с.13-20).

Тобто, в даному випадку, проведення слідчої дії відбувалось на підставі відповідної ухвали слідчого судді, строк дії якої встановлено протягом одного місяця з дня її постановлення. При цьому, безпосередньо в позові позивач сам зазначив, що проведення вказаної слідчої (розшукової) дії було заплановано на 20 серпня 2019 року, у зв`язку із чим було залучено два спеціалізованих легкових оперативних автомобіля детективами НАБУ (а.с.4).

Таким чином, з урахуванням наявності заздалегідь отриманого процесуального дозволу на проведення вказаної слідчої дії, яка надалі була наперед запланована для виконання, відсутня крайня необхідність як умова, що необхідна для визнання вказаної дії як такої, що не містить складу адміністративного правопорушення.

Отже, в даному випадку суд в оскаржуваному рішенні вірно дійшов висновку про відсутність реальних перешкод для оплати вартості паркування транспортного засобу детективами НАБУ.

Щодо посилань апелянта на те, що на місці зупинки чи поблизу неї був відсутній паркомат, що підтверджується фотознімками, зробленими на мобільний телефон.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1342 (зі змінами) затверджено Правила паркування транспортних засобів, що регламентують організацію та порядок паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах населених пунктів (далі - Правила).

Дія цих Правил поширюється на осіб, які розміщують транспортні засоби на майданчиках для паркування (далі - користувачі), а також на суб`єктів господарювання, які утримують такі майданчики.

Згідно п. 12 Правил майданчики для паркування обладнуються відповідно до вимог цих Правил і Правил дорожнього руху.

Пунктом 13 Правил визначено, що відведені майданчики для паркування позначаються дорожніми знаками та суцільною синьою (блакитною) смугою на проїзній частині і на бордюрі, який відокремлює проїзну частину від пішохідної.

Відповідно до п.14 Правил відведені майданчики для платного паркування обов`язково повинні бути обладнані паркувальними автоматами з розрахунку не менш як один автомат на 20 місць для паркування з обох боків уздовж проїзної частини вулиці, дороги або тротуару та/або інформаційними знаками про можливість і порядок надання послуги «мобільне паркування».

Таким чином, відведені майданчики для платного паркування обов`язково повинні бути обладнані паркувальними автоматами.

Згідно абз.6 п.29 Правил сплата вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування не здійснюється у разі незабезпечення оператором належного функціонування засобів сплати вартості зазначених послуг відповідно до вимог цих Правил щодо обладнання таких майданчиків.

Так, рішенням Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» із відповідними додатками до рішення, зокрема, додатку №5, затверджено Положення про збір за місця для паркування транспортних засобів у м. Києві (надалі - Положення).

Із таблиці №1 до додатку №5 вказаного Положення вбачається, що паркувальний майданчик (зона І) за адресою: м. Київ, вул. Грінченка, 3-1, 2-3-а, нараховує 20 машиномісць для паркування та технічно облаштований дорожнім знаком і паркоматом (а.с.162).

Наведене спростовує твердження позивача про відсутність паркувального автомату поблизу паркувальних місць на вул. Б. Грінченка 3-1, 2-3-а та подальші твердження про порушення відповідачем п.14 Правил. Крім того, наявність обладнання паркувальним автоматом вказаного майданчика для паркування підтверджена наданими відповідачем фотознімками (а.с.91-92).

Зазначені обґрунтування, наведені судом першої інстанції, позивачем в апеляційній скарзі жодним чином не спростовані. Пояснень з даного приводу не наведено.

Позивач в скарзі посилається на пп. 17.11.1 п. 17.11 р. 17 Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року № 1051/1051, згідно якого правом безкоштовного паркування користується спеціальний автотранспорт із службовими державними номерними знаками під час виконання прямих службових обов`язків у зоні місць для платного паркування (прокуратури, МВС, СБУ, пожежної охорони, швидкої допомоги, аварійний спецавтотранспорт міських комунальних служб тощо).

Апелянт наполягає на тому, що державним органам, органам місцевого самоврядування та комунальним підприємствам, вичерпний перелік яких не встановлено, надано право безкоштовного паркування спеціального автотранспорту із службовими державними номерними знаками під час виконання прямих службових обов`язків. Оскільки Національне бюро є державним правоохоронним органом, і зупинка спеціалізованого транспортного засобу із службовим державним номерним знаком була зумовлена виконанням детективами Національного бюро своїх службових обов`язків, то вказані обставини надають право безкоштовного паркування згідно з вимогами вищевказаного положення.

Колегія суддів не погоджується з таким твердженням позивача та зазначає, що певним користувачам паркувальних майданчиків дійсно надано право безкоштовного паркування спеціального автотранспорту під час виконання прямих службових обов`язків, однак за умови, що такий автотранспорт є спеціальним і має службові державні номерні знаки. Однак, наявні матеріали справи не підтверджують, що автомобіль Національного антикорупційного бюро України SKODA OCTAVIA A7, номерний знак НОМЕР_1 , мав відмінні характеристики чи ознаки, за допомогою яких головний інспектор з паркування відділу інспекції з паркування Голосіївського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Калінін Є.І. міг встановити, що транспортний засіб є оперативним автомобілем та використовується у службових цілях детективами НАБУ.

З огляду на наявні матеріали справи та пояснення сторін, судом не встановлено належних доказів, що спростовують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, тому колегія суддів вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є правомірною та підстави для її скасування відсутні.

Окремо слід зазначити, що вказана обставина не була підставою позову та покладена в обґрунтування позиції позивача лише в апеляційній скарзі.

Під час розгляду даної справи встановлено, що відповідачами не було порушено прав позивача, а також порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення й притягнення особи до відповідальності.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 272, 286, 308, 315, 316, 321 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Директора Національного антикорупційного бюро України Ситника Артема Юрійовича - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Повний текст рішення виготовлено 16 червня 2020 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: М.І. Кобаль

О.І. Шурко